Справа № 420/8336/23
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/8336/23

Головуючий І інстанції: Лебедєва Г.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

за участю секретаря - Голобородько Д.В. та позивача (апелянта) - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2023 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 06.12.2023р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції та Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним і скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

17.04.2023р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту ПП та Управління ПП в Одеській області ДПП, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати п.1 наказу Управління ПП в Одеській області ДПП від 06.03.2023р. №214 в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді «суворої догани».

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що п.1 спірного наказу від 06.03.2023р. №214 його, «інспектора відділу безпеки дорожнього руху» УПП в Одеській області було необгрунтовано притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді «суворої догани». Позивач вважає вказаний наказ протиправним та безпідставним, оскільки його обґрунтування щодо вчинення дисциплінарного проступку не засновані на фактичних обставинах, його вина не доведена, негативні наслідки відсутні, а обраний вид дисциплінарного стягнення «сувора догана» занадто суворий та не відповідає критеріям, встановленим ч.2 ст. 2 КАС України.

Представник відповідачів, у свою чергу, надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги категорично не визнав та мотивовано просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2023 року (ухваленим в порядку письмового провадження) у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції, позивач 05.01.2024р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неповного з`ясування обставин справи, у зв`язку з чим, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.12.2023р. та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

24.01.2024р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні за участю сторін на 27.03.2024р.

У судовому засіданні позивач (апелянт) підтримав свою апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні.

Представники відповідачів в судове засідання з невідомих причин не з`явилися, про дату, час та місце його проведення були своєчасно та належним чином повідомлені.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, виступ позивача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних і достатніх підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Позивач - ОСОБА_1 з 2015р. проходив службу в НПУ, а з 26.07.2021р. - на посаді інспектора відділу безпеки дорожнього руху УПП в Одеській області ДПП, та має спеціальне звання «капітан поліції».

31.08.2022р. Департаментом ПП прийнято наказ №501, яким позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності із застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді «звільнення зі служби в поліції» - за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог п.п.1,2,6,8, ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту, п.п.1,2 ч.1 ст.18, ч.1 ст.25 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, визначеної ст.64 Закону України «Про Національну поліцію», ч.5 ст.6, ч.3 ст.10, ч.1 ст.12 Закону України «Про захист персональних даних», п.7 розділу IV «Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції Україні» (затв. наказом МВС від 07.11.2018р. №893), абз.2 і 3 п.1, абз.4 п.2 розділу ІІ «Правил етичної поведінки поліцейських» (затв. наказом МВС від 09.11.2016р. №1179).

27.09.2022р. наказом ДПП №1244о/с ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції з 27.09.2022р., з відрахуванням з грошового забезпечення та інших виплат вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння яких не закінчився в сумі - 2519,98 грн.

Не погодившись із своїм звільненням, позивач оскаржив його у судовому порядку.

13.12.2022р. рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/14443/22 визнано протиправним та скасувати п.1 наказу ДПП від 31.08.2022р. №501 в частині притягнення інспектора відділу безпеки дорожнього руху УПП в Одеській області ДПП капітана поліції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення його зі служби в поліції. Визнано протиправним та скасувати наказ ДПП від 27.09.2022р. №1244о/с в частині звільнення зі служби в поліції інспектора відділу безпеки дорожнього руху УПП в Одеській області ДПП капітана поліції ОСОБА_1 .. Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу безпеки дорожнього руху УПП в Одеській області ДПП з 28.09.2022р. Стягнуто з ДПП на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.09.2022р. по 13.12.2022р. в сумі 119651,36 грн., із відрахуванням податків та зборів. Стягнути з ДПП на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 2519,98 грн., які утримано з грошового забезпечення позивача для відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння, яких не закінчився. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу безпеки дорожнього руху УПП в Одеській області ДПП з 28.09.2022р. та в частині стягнення на його користь заробітної плати за один місяць, з урахуванням належних до сплати податків та інших обов`язкових платежів допущено до негайного виконання.

22.12.2022р. наказом Департаменту ПП №1568 о/с позивача було поновлено на посаді «інспектора відділу безпеки дорожнього руху» УПП в Одеській області ДПП з 28.09.2022р.

27.01.2023р. УПП в Одеській області ДПП прийнято наказ №78, яким з метою встановлення причин та обставин можливого порушення службової дисципліни інспектором взводу №2 роти №8 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ДПП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 та інспектором відділу безпеки дорожнього руху УПП в Одеській області ДПП капітаном поліції ОСОБА_1 , під час несення служби 11.01.2023р., призначено службове розслідування у формі письмового провадження.

10.02.2023р. начальником УПП в Одеській області ДПП затверджений висновок службового розслідування, проведеного з метою встановлення причин, а також обставин можливого порушення службової дисципліни, зокрема, позивачем під час несення служби 11.01.2023р.

Згідно з висновком службового розслідування, дисциплінарна комісія дійшла висновку, що відомості, що стали підставою для призначення та проведення цього службового розслідування знайшли своє фактичне підтвердження. На підставі викладеного, Дисциплінарна комісія встановила вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні п.п.1, 2 ч.1 ст.18, ст.64 Закону України «Про Національну поліцію», п.п.1,2,4,5,9 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту, пп.1, 2 розділу І, абз.1-3 п.1 розділу ІІ «Правил етичної поведінки поліцейських» (затв. наказом МВС від 09.11.2016р. №1179), п.2 розділу І, п.п.4,5 розділу II, пп.3 п.1 розділу VII «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» (затв. наказом МВС України від 18.12.2018р. №1026), абз.1 п.8 розділу III «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затв. наказом МВС від 07.11.2015р. №1395), а також п.7 ч.1 ст.9, ч.1 ст.16 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної».

У зв`язку з викладеним, Дисциплінарна комісія рекомендувала до інспектора УПП в Одеській області ДПП капітана поліції ОСОБА_1 застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.

06.03.2023р. п.1 наказу УПП в Одеській області ДПП №214 до інспектора УПП в Одеській області ДПП капітана поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді «суворої догани» за вчинення вказаного вище дисциплінарного проступку.

Із вказаним наказом позивач ознайомлений 02.04.2023р.

Не погоджуючись із правомірністю винесеного наказу від 06.03.2023р. №214, позивач 17.04.2023р. звернувся до суду із даним позовом.

В подальшому, за результатами апеляційного перегляду справи №420/14443/22, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2023р. рішення суду першої інстанції від 13.12.2022р. - скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено повністю.

01.05.2023р. наказом ДПП №503 о/с, на виконання цієї постанови суду апеляційної інстанції від 27.04.2023р. у справі №420/14443/22, було скасовано наказ ДПП від 22.12.2022р. №1568 о/с про поновлення капітана поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу безпеки дорожнього руху УПП в Одеській області.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, як наслідок, з відсутності будь-яких підстав для їх задоволення.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як загальновідомо, 24.02.2022р. у зв`язку з військовою агресією російською федерацією проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, у відповідності до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015р. №389-VIII, Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/202 (затв. Законом України від 24.02.2022р. №2102-IX), введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022р. строком на 30 діб.

Цей строк неодноразово продовжувався аналогічними Указами та наразі триває.

У розумінні ст.1 Закону №389-VIII, воєнний стан - особливий правовий режим, що вводиться в Україні чи в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Частиною 1 ст.10 Закону №389-VIII передбачено, що у період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Зокрема, згідно з п.13 ч.4 ст.9 Закону України «Про критичну інфраструктуру» від 16.11.2021р. №1882-IX, до життєво важливих функцій та/або послуг, порушення яких призводить до негативних наслідків для національної безпеки України, належать, правопорядок, здійснення правосуддя та тримання під вартою.

Так, відносини між Державою в особі компетентних органів (посадових осіб, службових осіб) та громадянами, що складаються з приводу проходження служби в НПУ унормовані Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. №580-VIII, «Дисциплінарним статутом Національної поліції України» (затв. Законом України від 15.03.2018р. №2337-VІІІ), «Правилами етичної поведінки поліцейських» (затв. наказом МВС України від 09.11.2016р. №1179) та «Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України» (затв. наказом МВС України від 07.11.2018р. №893).

Як передбачено ч.1 ст.1 Закону №580-VIII, НПУ - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені та законами України (ч.1 ст.8 Закону №580-VIII).

Згідно з ч.1 ст.17 Закону №580-VIII, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

У відповідності до п.п.1,2 ч.1 ст.18 вказаного Закону, поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Додаткові обов`язки, пов`язані з проходженням поліцейським служби в поліції, можуть бути покладені на нього виключно законом (ч.4 цієї статті).

За змістом ч.ч.2,3 ст.24 Закону №580-VIII, у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та м.Севастополя, області, м.Києва, підпорядковуються відповідному начальнику ГУ НП в Автономній Республіці Крим та м.Севастополі, області, м.Києві.

Служба в поліції, за ч.1 ст.59 Закону №580-VIII, є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Статтею 64 Закону №580-VIII регламентовано те, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

Порядок складання Присяги працівника поліції встановлює МВС України.

За приписами ст.19 Закону №580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначені Дисциплінарним Статутом, що затверджується законом.

Згідно з ч.1 ст.1 Дисциплінарного Статуту, службовою дисципліною вважається дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів НПУ, нормативно-правових актів МВС України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до п.п.1,4,5 ч.3 ст.1 Дисциплінарного Статуту, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених у ст.18 Закону №580-VIII, зобов`язує поліцейського, серед іншого, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України, безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону, а також вживати заходів до негайного усунення причин і умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника.

У силу вимог ч.1 ст.5 Дисциплінарного статуту, поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно і в визначений строк точно його виконувати.

Забороняється обговорення наказу чи його критика.

За правилами абз.2-4,8 п.1 розділу II Правил етичної поведінки, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати.

Згідно з п.3 розділу ІV вказаних Правил, за будь-яких обставин та відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.

Статтею 12 Дисциплінарного Статуту визначено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони. До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції (ст.13 Дисциплінарного Статуту).

Службове розслідування, у розумінні ст.14 Дисциплінарного Статуту, це діяльність зі збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником. У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів (ч.ч.1,2 ст.16 Дисциплінарного Статуту).

Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено ст.19 Дисциплінарного Статуту.

Так, під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка; 3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; 4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Для цілей застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення можуть враховуватися й інші, не зазначені у ч.4 цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність поліцейського.

У той же час, обставинами, що можуть обтяжувати відповідальність поліцейського, є: 1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння; 2) вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення; 3) вчинення дисциплінарного проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого поліцейського, службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення стосовно нього; 4) настання тяжких наслідків, у тому числі збитків, завданих вчиненням дисциплінарного проступку; 5) вчинення дисциплінарного проступку на ґрунті ідеологічної, релігійної, расової, етнічної, гендерної чи іншої нетерпимості.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, визначеного ст.13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Отже, в разі протиправних діянь та вчинення дисциплінарного проступку, поліцейський несе дисциплінарну відповідальність у вигляді дисциплінарного стягнення, вид якого визначається в залежності від характеру вини і скоєного проступку. При цьому, характер вини та ступень тяжкості проступку (неналежне виконання посадових обов`язків, вчинення дій або бездіяльності під час несення служби, що підривають авторитет поліції тощо) визначається під час проведення відносно поліцейського службового розслідування, в результаті чого і обирається вид дисциплінарного стягнення, який застосовується до винної особи.

У свою чергу, системний аналіз наведених правових норм чітко дає підстави для висновку, що рішення щодо притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності приймається лише у тому випадку, коли його вину повністю доведено.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 21 Дисциплінарного Статуту, дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.

У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.

Частиною 1 ст.26 Дисциплінарного Статуту визначено, що у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту із урахуванням особливостей, що передбачені цим розділом.

Так, як встановлено з матеріалів справи, в ході службового розслідування встановлено, що 11.01.2023р. позивачем було розглянуто справу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП не в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, так як, ухвалення ним постанови відбувалося у приміщенні магазину тютюнових виробів, розташованого за адресою: вул.Левітана, м.Одеси, в той час, як водій-правопорушник перебував у своєму транспортному засобі. У зв`язку з цим, позивачем було порушено вимоги абз.1 п.8 розділу III «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затв. наказом МВС від 07.11.2015р. №1395).

Також, службовим розслідуванням встановлено, що 11.01.2023р. позивачем та старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 , під час несення патрульної служби відеофіксація здійснювалась не з моменту початку виконання службових обов`язків і в подальшому до її завершення велась не безперервно. Тобто, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 навмисно вимикалися портативні відеореєстратори під час несення служби, що є грубим порушенням вимог п.2 розділу І, п.п.4,5 розділу II, а також пп.3 п.1 розділу VII «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису» (затв. наказом МВС України від 18.12.2018р. №1026).

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої апеляційної скарги, судова колегія враховує наступне.

Так, п.4 розділу I Інструкції №1395 встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції НПУ, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Зокрема, постанова виноситься в разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та безпосередньо на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно, постанова по справі про адміністративне правопорушення, передбачене у ч.1 ст.122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (п.п.1,2 розділу III Інструкції №1395).

Крім того, як передбачено п.8 цього ж розділу, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справа розглядається лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (ст.268 КУпАП).

Далі, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення (п.1 розділу V Інструкції №1395).

Отже, як вірно зазначив суд 1-ї інстанції, позивач під час несення служби був зобов`язаний не лише знати, а й безумовно виконувати вимоги Інструкції №1395, чого ним фактично зроблено не було.

Також, однією з підстав для прийняття оскаржуваного наказу є й те, що включення портативного відеореєстратора було здійснено позивачем не з моменту початку виконання службових обов`язків, а відеозапис, до того ж, вівся не безперервно до її завершення.

Таким чином, вказані дії ОСОБА_1 і призвели до порушення вимог відповідних пунктів Інструкцій №1026 та №1395.

У силу вимог ч.1 ст.40 Закону №580-VIII, поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:

1) фото- та відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;

2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;

3) безпілотні літальні апарати та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню;

4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння;

5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фотоінформації і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади і технічні засоби, передбачені п.п.1,2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- та відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.

За приписами п.2 розділу І Інструкції №1026, застосування працівниками поліції технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- та кінозйомки, відеозапису. здійснюється з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення; охорони громадської безпеки та власності; забезпечення безпеки осіб; забезпечення публічної безпеки і порядку.

Так, наказом керівника органу, підрозділу поліції призначається відповідальна особа з числа працівників органу, підрозділу поліції, на яку покладається відповідальність за:

1) зберігання, видачу та приймання портативних відеореєстраторів;

2) зберігання, видачу та приймання карт пам`яті;

3) зміну дати та часу на портативних відеореєстраторах;

4) облік, зберігання та видачу інформації, отриманої з портативних відеореєстраторів;

5) належне ведення відповідної документації (п.1 розділу ІІ Інструкції №1026).

Як передбачено п.4 розділу ІІ Інструкції №1026, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського.

Нормами п.5 вказаного вище розділу визначено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, окрім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).

У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

У відповідності до п.п.1-3 розділу VII Інструкції №1026, під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються:

1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу;

2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб;

3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису;

4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції;

5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам.

Поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції.

При цьому, за фактами втрати або ж пошкодження портативного відеореєстратора чи карти пам`яті, відеореєстраторів, установлених на службових транспортних засобах, БпЛА складових стаціонарних та автомобільних систем, призначається та проводиться службове розслідування в установленому законодавством порядку.

З метою встановлення наведених вище обставин, судом апеляційної інстанції було досліджено наявні у справі матеріали службового розслідування та встановлено, що нарядом поліції, у складі якого був позивач, було встановлено лише одне службове завдання - «перерва» 11.01.2023р. о 12:24 год.

Втім, згідно з рапортом т.в.о. заступника командира батальйону №1 полку УПП в Одеській області ДПП майора поліції Волковського В., о 12:00 год. під час перебування на контрольній точці, а саме, на перехресті вул. Левітана та вул. Академіка Корольова, наряд поліції «Океан-162» був відсутній. Через 2 хв. на вказаному перехресті з`явився позивач та повідомив, що ОСОБА_2 відлучився по природній потребі та підійшов через 2 хв.

Відповідно до відеозаписів з портативних відеореєстраторів, ОСОБА_1 було повідомлено, що їх наряд поліції буде перевірено о 12:00 год. на контрольній точці - на перехресті вул. А. Корольова та Левітана м.Одеси.

О 11:58 год. ОСОБА_1 зателефонува ОСОБА_2 , який перебував в іншому місці, але не в туалеті, як повідомив Рейда перевіряючиму ОСОБА_3 , так як, під час телефонного дзвінка, позивач запитав у ОСОБА_2 , де він перебуває. Тобто, під час несення служби, коли вони мають нести службу у двох на одному маршруті патрулювання, вони навмисно вимкнули портативні відеореєстратори та залишили зону патрулювання. Коли перевіряючий ОСОБА_4 прибув для перевірки несення служби, то дійсно не виявив вказаний наряд поліції на контрольній точці. Крім цього, виходячи з вищевикладеного ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повідомлено ОСОБА_3 навмисно неправдиву інформацію щодо перебування ОСОБА_2 , що, в свою чергу, свідчить про те, що останні заздалегідь домовились, що в разі перевірки їх наряду вони будуть казати.

Вказане повністю підтверджується відеозаписами з портативних відеореєстраторів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Згідно з порядком несення служби патрулем на пішому маршруті, центр маршруту - по АДРЕСА_1 . Одна контрольна точка за маршрутом була розташована на перехресті вул. А. Корольова та Левітана м.Одеси, де наряд поліції повинен бути о 10:00 год., 12:00 год., 14:00 год. Друга - на майдані Незалежності біля ТЦ «Панорама», де наряд поліції повинен перебувати о 09:00 год., 11:00 год., 13:00 год.

Відповідно до треків патрулів системи ІПНП встановлено, що о 08:29 год., о 13:39 год., 14:29 год. наряд поліції перебував на контрольній точці, розташованій на перехресті вул. А. Корольова та Левітана м.Одеси, хоча повинен був бути о 10:00 год., 12:00 год., 14:00 год.

О 12:00 наряд поліції перебував на 12-й лінії 6 станції Люстдорфської дороги.

Як вбачається з треків патрулів системи ІПНП, о 06:57 год., о 07:49 год. та 08:57 год. наряд поліції перебував на контрольній точці, розташованій на майдані Незалежності біля ТЦ «Панорама» м.Одеси, хоча повинен був бути о 09:00 год., 11:00 год., 13:00 год.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, судова колегія вважає висновки відповідача, з якими вірно погодився суд 1-ї інстанції, про те, що 11.01.2023р. позивачем під час несення служби здійснювалась відеофіксація не з моменту початку виконання службових обов`язків і велась не безперервно до її завершення є цілком обґрунтованими та такими, що в повному обсязі підтверджуються матеріалами справи.

Будь-якого спростування встановлених судом обставин позивачем під час розгляду справи як у суді 1-ї інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, не наведено та відповідних доказів не надано.

При цьому, як вже зазначалося вище, в ході службового розслідування встановлено, що 11.01.2023р. під час виконання службових обов`язків позивачем та ОСОБА_2 допускалось спілкування «російською» мовою.

Згідно з п.п.7,8 ч.1 ст.9 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25.04.2019р. №2704-VIII, володіти державною мовою та застосовувати її під час виконання службових обов`язків зобов`язані особи начальницького (середнього і вищого) складу НПУ, інших правоохоронних і розвідувальних органів, посадові особи інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, а також особи рядового, сержантського та старшинського складу НПУ, інших правоохоронних, розвідувальних органів, інших органів, яким присвоюються спеціальні звання.

У відповідності до ч.1 ст.12 Закону №2704-VIII, робочою мовою діяльності органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій державної та комунальної форм власності, у тому числі, мовою засідань, заходів, зустрічей та мовою робочого спілкування, є державна мова.

За ст.16 Закону №2704-VIII, мовою нормативних актів, документації, діловодства, службової діяльності та спілкування з громадянами України в органах правопорядку, розвідувальних органах, державних органах спеціального призначення з правоохоронними функціями є державна мова. З особою, яка не розуміє державної мови, працівник органу правопорядку, розвідувального органу, державного органу спеціального призначення з правоохоронними функціями може спілкуватися мовою, прийнятною для сторін, а також за допомогою перекладача.

Отже, судами обох інстанцій достовірно встановлено, що під час несення 11.01.2023р. служби, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично порушили службову дисципліну, оскільки спілкувалися між собою російською мовою (саме під час виконання ними службових обов`язків), що є порушенням ними вимог ст.9 Закону №2704-VIII.

У контексті зазначеного, суд першої інстанції доцільно звернув увагу й на те, що законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом НПУ та спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським зазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються відповідні заходи дисциплінарного стягнення.

Особа, яка вступає на службу до поліції, складає Присягу на вірність Українському народові, текст якої наведено у ч.1 ст.64 Закону №580-VIII, та скріплює її власноручним підписом.

Присяга покладає на працівника поліції всю повноту відповідальності за виконання службових обов`язків.

У даному випадку, комісія встановила всі обставини та події і довела порушення службової дисципліни саме позивачем щодо виконання ним службових обов`язків. Виявлені та зафіксовані в матеріалах службового розслідування порушення службової дисципліни позивачем в суді не були спростовані, а наведені ним аргументи не підтверджені належними та допустимими доказами.

Узагальнюючи, також варто звернути увагу й на той факт, що судове рішення у подібній справі №420/7745/23, ухвалене 23.11.2023р. за результатами розгляду аналогічного адміністративного позову ОСОБА_2 (з яким ОСОБА_1 ніс службу на одному маршруті патрулювання) вже давно набрало законної сили (04.01.2024р.), оскільки жодною із сторін не було оскаржене в апеляційному порядку.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів, оцінивши надані сторонами докази, не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі позивача.

Більш того, враховуючи специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх законодавче врегулювання, у взаємозв`язку з документально підтвердженими обставинами у цій справи, судова колегія, також вважає за необхідне звернути увагу і на факт втрати на цей час будь-якої «актуальності» вирішення даного спору, оскільки, по-перше, позивач ОСОБА_1 на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції вже не проходить службу в поліції, так як ще з 27.04.2023р. був звільнений із посади в органах поліції на підставі постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2023р. у справі №420/14443/22, та, по-друге, строк дії застосованого відповідачем оскаржуваного дисциплінарного стягнення у виді «суворої догани», який, відповідно до ч.1 ст.23 Дисциплінарного статуту, становить 4 (чотири) місяці з моменту оголошення його порушникові, вже давно минув.

Поліцейський, у силу вимог ст.77 Закону №580-VIII, звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді «звільнення зі служби», накладеного відповідно до Дисциплінарного Статуту.

Відтак, незважаючи на той факт, що спірний у даній справі наказ прийнятий після поновлення позивача на посаді та проходження ним служби, такий наказ (у відповідній частині) фактично вичерпав свою дію і наразі, враховуючи факт звільнення позивача, жодним чином не впливає на права ОСОБА_1 .

До того ж, слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А згідно з положеннями ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок стосовно доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, варто звернути увагу на те, що твердження позивача щодо порушення його прав також мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях та суб`єктивній думці останнього.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 11.04.2024р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко