Справа № 420/6951/24
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6951/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, щодо відмови та нездійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді апеляційного суду у відставці ОСОБА_1 з 01 січня 2024 році неправомірними та такими, що порушують належне право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01 січня 2024 року, яке встановлено частиною другою статті 130 Конституції України, статтею 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Закон № 1402-VIII), статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України" на 2024 рік; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити судді апеляційного суду у відставці ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з нормами діючого законодавства України а саме з 01 січня 2024 року, з урахуванням раніше виплачених коштів, обчисливши його із встановленого статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 3028 грн., відповідно до вимог статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII, базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду - 3028 грн. х 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, та додатково із застосуванням до базового розміру посадового окладу регіонального коефіцієнта 1,25 (тому, що суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб) - посадового окладу судді у розмірі 189 250 грн., а також відповідного розміру доплати за вислугу років та доплати за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці та у відповідному відсотковому розмірі від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, встановлених в залежності від років роботи на посаді судді.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області протиправно не здійснило йому перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці за період з 01.01.2024, виходячи із прожиткового мінімуму працездатних осіб 3028 грн., встановленого ст. 7 Закону України від 9 листопада 2023 року № 3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік". При цьому, позивач наголосив, що відсутність довідки про суддівську винагороду за законодавством України, не є підставою для відмови у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці при зміні розміру складових суддівської винагороди.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву (від 19.03.2024 р. за вхід. № ЕС/11297/24), зазначаючи, що порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 25.01.2008. Відповідно до абзацу 1 п. 6 Розділу IV Порядку № 3-1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, на підставі довідки про суддівську винагороду / довідки про винагороду судді Конституційного Суду України, надісланої відповідним органом (без звернення судді у відставці, судді Конституційного Суду України), або за зверненням судді у відставці, судді Конституційного Суду України. Відповідно до зазначеної норми, до заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання обов`язково додається довідка про суддівську винагороду, надана відповідним органом. Відповідно до абзацу 2 п. 6 Розділу IV Порядку № 3-1 звернення судді за перерахунком щомісячного довічного грошового утримання здійснюється шляхом подання до органу, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та довідки про суддівську винагороду судді у відставці / довідки про винагороду судді Конституційного Суду України, в тому числі через вебпортал або засобами Порталу Дія з використанням суддею електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), або надсилання поштою. У додатку 1 до Порядку № 3-1 закріплена форма заяви про призначення/перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Заява, подана позивачем, по-перше, не відповідає даній формі заяви та не містить усіх необхідних реквізитів, по-друге, не містить довідки про суддівську винагороду. Таким чином, враховуючи недотримання позивачем порядку звернення з заявою про перерахунок довічного грошового утримання, Головне управління правомірно розглянуло заяву позивача від 10.01.2024 в порядку Закону України "Про звернення громадян" без прийняття рішення про перерахунок або відмову у перерахунку довічного грошового утримання.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05.03.2024 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 420/6951/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як з`ясовано судом, та вбачається з матеріалів справи, згідно посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_1 є суддею у відставці Військового апеляційного суду Військово-Морських Сил.

Відповідно до Постанови Верховної ради України «Про звільнення суддів» від 03 червня 2010 року № 2315-VI, у зв`язку з поданням заяви про відставку за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню виконання обов`язків звільнено з посади суддю Військового апеляційного суду Військово-Морських Сил ОСОБА_1 .

28.12.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно якої позивач просив пенсійний орган здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з нормами діючого законодавства України.

24.01.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило ОСОБА_1 , що відповідно до вимог частини 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», базовий розмір посадового окладу судді встановлюється з врахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року. Оскільки, відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", прожитковий мінімум для працездатних осіб, з якого встановлюється базовий розмір посадового окладу судді у порівнянні з минулим роком не змінився та складає 2102 грн., право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці відсутнє.

Вказані дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, послугували підставою для звернення позивача до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, щодо відмови та нездійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді апеляційного суду у відставці ОСОБА_1 з 01 січня 2024 році неправомірними та такими, що порушують належне право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01 січня 2024 року, яке встановлено частиною другою статті 130 Конституції України, статтею 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Закон № 1402-VIII), статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України" на 2024 рік; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити судді апеляційного суду у відставці ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з нормами діючого законодавства України а саме з 01 січня 2024 року, з урахуванням раніше виплачених коштів, обчисливши його із встановленого статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 3028 грн., відповідно до вимог статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII, базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду - 3028 грн. х 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, та додатково із застосуванням до базового розміру посадового окладу регіонального коефіцієнта 1,25 (тому, що суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб) - посадового окладу судді у розмірі 189 250 грн., а також відповідного розміру доплати за вислугу років та доплати за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці та у відповідному відсотковому розмірі від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, встановлених в залежності від років роботи на посаді судді, є такими, що підлягають частковому задоволенню, з урахуванням наступного.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIІІ від 02.06.2016 (зі змінами) (далі - №1402-VIІІ).

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 (далі - Рішення №2-р/2020) положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Конституційний Суд України дійшов до висновку, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Таким чином Конституційний Суд України у Рішенні №2-р/2020 вказав на те, що запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини 1 статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення №2-р/2020 Закон №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці й жоден інший закон не регулює дане питання, в тому числі й Закон №2453-VI.

Таким чином, з 19.02.2020 правовідносини щодо виплати щомісячного довічного грошового утримання судді регулюється виключно Законом №1402-VIII, а застосування різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів суперечить положенням частини першої статті 126 Конституції України.

Вказані висновки підтримав у своїй Постанові від 27.09.2023 у справі №640/10671/22 Верховний Суд.

Суд враховує, що Верховний Суд у Постановах від 10.11.2021 у справі №400/2031/21, від 30.11.2021 у справі №360/503/21 сформував правовий висновок у подібних правовідносинах щодо застосування положень ст. 135 Закону №1402-VIII та ст. 7 Закону №1082-IX при обчисленні суддівської винагороди, які у подальшому були підтримані Верховним Судом у Постановах від 02.06.2023 у справі №400/4904/21, від 13.07.2023 у справі № 280/1233/22, від 24.07.2023 у справі №280/9563/21, від 25.07.2023 у справі №120/2006/22-а та від 26.07.2023 у справі №240/2978/22.

Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема, від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 01.12.2004 №19-рп/2004, від 11.10.2005 №8-рп/2005, від 22.05.2008 №10-рп/2008, від 03.06.2013 №3-рп/2013, від 04.12.2018 №11 -р/2018, а також від 26 березня 2024 року № 3-р(ІІ)/2 у справі № 3-93/2022(217/22)

У Рішенні Конституційного суду від 26 березня 2024 року № 3-р(ІІ)/2 у справі № 3-93/2022(217/22), серед іншого, наголошено на потребі додержання юридичної визначеності як вимозі верховенства права (правовладдя) у питаннях забезпечення фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів. Установлення розміру винагороди судді законом про судоустрій означає не лише гарантованість її розміру на рівні спеціального закону, а й наявність одного такого закону, який чітко, системно та послідовно унормовує питання розміру винагороди судді відповідно до єдиного статусу суддів та гарантій незалежності й недоторканності суддів.

Пунктом 2 ч. 3 та ст.135 Закону №1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

З 30.09.2016 набрали чинності зміни, внесені до Конституції України, згідно із Законом України від 02.06.2016 №1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" (далі - Закон №1401-VIII).

Законом №1401-VIII, серед іншого, ст. 130 Конституції України викладено в новій редакції, і вперше закріплено спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що "розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій".

З цією конституційною нормою співвідносяться норми ч. 1 ст. 135 Закону №1402-VIII, які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди, є закон про судоустрій.

Розмір суддівської винагороди визначено у ст. 135 Закону №1402-VIII, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (визначену в преамбулі), є законом про судоустрій в значенні ч. 2 ст. 130 Конституції України.

Пунктом 2 ч. 3 та п. 3 ч. 4 ст.135 Закону №1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб..

Отже, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано Законом №966-XIV, відповідно до статті 1 якого прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

У змісті наведеної норми Закону №966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум. Судді до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, не віднесені.

Водночас статтею 7 Закону України "Про Державний Бюджет України на 2024 рік" №1082-IX установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2024 року у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

дітей віком до 6 років - 2563 гривні;

дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень;

працездатних осіб - 3028 гривень;

працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, - 2102 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, - 1600 гривень;

осіб, які втратили працездатність, - 2361 гривня.

Варто зазначити, що зміни до Закону №1402-VIII у частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період, про який йдеться у позовній заяві, а також до Закону №966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року для цілей визначення суддівської винагороди, немає.

Водночас, Закони №1082-IX "Про Державний Бюджет України на 2024 рік" фактично змінили складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена ч. 2 ст. 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII.

Однак, вищезазначений Закон не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

На такі аспекти законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у Рішеннях від 09.07.2007 № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008 № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Згідно із позицією Верховного Суду у цій категорії спорів, Законом №1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом №1402-VIII.

Таким чином, заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2024 року.

на іншу розрахункову величину, яка Законом №1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн.), на підставі абз. 5 ст. 7 Закону №1082-IX та Закону №1982-IX, була неправомірною.

Суд підкреслює, що виплата суддівської винагороди регулюється ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону №1402-VIII, й норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

А отже, оскільки нарахування та виплата довічного грошового утримання судді у відставці на пряму залежить від розміру суддівської винагороди, відповідач дійшов помилкового висновку про те, що відсутні підстави для перерахунку довічного грошового утримання позивача з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2024.

Щодо тверджень відповідача у спірній відмові про те, що заява подана позивачем не відповідає встановленому зразку та заявником не додано довідку про суддівську винагороду, суд зазначає наступне.

28.12.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно якої позивач просив пенсійний орган здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з нормами діючого законодавства України.

24.01.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило ОСОБА_1 , що відповідно до вимог частини 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», базовий розмір посадового окладу судді встановлюється з врахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року. Оскільки, відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", прожитковий мінімум для працездатних осіб, з якого встановлюється базовий розмір посадового окладу судді у порівнянні з минулим роком не змінився та складає 2102 грн., право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці відсутнє.

Отже, Головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовлено у задоволенні заяви про здійснення перерахунку довічного грошового утримання із зазначенням підстав для такої відмови.

Між тим, суд акцентує, що суддівська винагорода та умови перерахунку визначені безпосередньо законом, тому перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді не передбачає права Пенсійного фонду діяти на власний розсуд.

Відтак, суд акцентує, що Пенсійний фонд України та/або його органи повинен проводити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді, автоматично, незалежно від подання довідки про суддівську винагороду судді, що працює на відповідній посаді.

Аналогічний правий висновок міститься у Постановах Верховного Суду від 27.10.2022 у справі №640/10564/21, від 12.09.2023 у справі №540/7777/21.

Отже, враховуючи вищевикладене, та встановлені фактичні обставини, суд вважає протиправною відмову відповідача у проведенні перерахунку та виплаті довічного грошового утримання позивача виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2024 року Законом України "Про Державний бюджет на 2024 рік", та суддівської винагороди.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права.

Таким чином, суд доходить висновку, що оскільки позивач має право на обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зазначенням розміру суддівської винагороди судді, розмір якого визначено статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01 січня 2024 року, зокрема, у розмірі 3028,00 грн., з метою належного та ефективного відновлення порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 01 січня 2024 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 3028 грн., та відповідно до вимог статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII, та з урахуванням суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді судді апеляційного суду із застосуванням регіонального коефіцієнта 1,25, а також відповідного розміру доплати за вислугу років та доплати за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці та у відповідному відсотковому розмірі від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, встановлених в залежності від років роботи на посаді судді, з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо зазначених позивачем конкретних сум з яких відповідач повинен здійснювати обрахунок його довічного грошового утримання, то їх визначення не входить до предмету даного спору та до компетенції суду, а отже суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Рішення у справі РуїсТоріха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Щодо клопотання позивача, викладене в позовній заяві, допустити негайне виконання рішення суду, відповідно статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

При вирішенні даного спору суд не приймав рішення про присудження виплати пенсії позивачу, оскільки вона йому виплачується, проте, як було встановлено в ході судового розгляду, не в повному обсязі.

Так, предметом розгляду даної справи є перерахунок та виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2024 року Законом України "Про Державний бюджет на 2024 рік" та суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, отже, підстави для звернення даного рішення до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць, відповідно до статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Щодо клопотання позивача, викладене в позовній заяві, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надати звіт про виконання судового рішення протягом 30 днів з дати набрання законної сили рішення суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, приписи статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов`язковості судових рішень, та зважаючи на відсутність наразі об`єктивних обставин щодо невиконання судового рішення з боку відповідача, суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, є такими, що підлягають задоволенню частково, з вище окреслених підстав.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ст.ст.241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у здійсненні перерахунку та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2024 року Законом України "Про Державний бюджет на 2024 рік" та суддівської винагороди.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 01 січня 2024 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 3028 грн., та відповідно до вимог статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII, та з урахуванням суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді судді апеляційного суду із застосуванням регіонального коефіцієнта 1,25, а також відповідного розміру доплати за вислугу років та доплати за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці та у відповідному відсотковому розмірі від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, встановлених в залежності від років роботи на посаді судді, з урахуванням раніше виплачених сум.

4. У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривні 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Ю.В. Харченко