Справа № 320/6909/23
Суддя: Швед Едуард Юрійович
Дата ухвалення: 2024-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6909/23 Суддя першої інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Шведа Е.Ю.,

суддів - Голяшкіна О.В., Заїки М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на прийняте у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, скасування наказу в частині, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2023 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Відповідач-1, ІНФОРМАЦІЯ_1 ), Військової частини НОМЕР_1 (далі - Відповідач-2, в/ч НОМЕР_1 ), в якому просив:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 01.04.2022 №42 - щодо призову на військову службу під час мобілізації солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та направлення його до Військової частини НОМЕР_1 ;

- скасувати пункт 23 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.04.2022 №77 про призначення солдата ОСОБА_1 водієм 2 автомобільного відділення 2 автомобільного взводу 3 автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати наказ по стройовій частині, яким виключити солдата ОСОБА_1 із списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23.02.2024 позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову на військову службу в період мобілізації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та направлення його до Військової частини НОМЕР_1 згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 01.04.2022 №42-од;

- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 виключити солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6, водія роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 із оформленням ОСОБА_1 відстрочки від призову під час мобілізації, з урахуванням положень статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» із подальшим веденням спеціального обліку щодо нього.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 був знятий з військового обліку 01.08.2006, а відтак на нього не поширювався законодавчо встановлений обов`язок повідомляти орган військового обліку, зокрема, про зміну сімейного стану. Крім того, суд зауважив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 не надано належних і допустимих доказів відсутності в нього станом на 01.04.2022 відомостей про те, що ОСОБА_1 є усиновителем, а також про те, що Позивач надав згоду на його призов на військову службу. З огляду на викладене та зважаючи на те, що ОСОБА_1 був призваний на військову службу поза межами місця проживання, що суперечить ч. 2 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також враховуючи, що наказ від 01.04.2022 №42 є реалізований, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та задоволення позову шляхом визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову ОСОБА_1 на військову службу згідно наказу від 01.04.2022 №42. Поряд з іншим, суд зазначив, що хоча Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не передбачено звільнення військовослужбовця із служби у зв`язку з наявністю в останнього права на відстрочку, однак встановлена протиправність призову ОСОБА_1 є підставою для покладення на ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язку з виключення Позивача із списків особового складу Відповідача-1 із оформленням відстрочки від призову під час мобілізації із подальшим веденням спеціального обліку щодо нього.

Окрім іншого, суд першої інстанції зазначив, що наказ в/ч НОМЕР_1 від 01.04.2022 №77 є реалізованим, з 01.07.2023 ОСОБА_1 не проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 , а відтак підстави для задоволення позовних вимог до Відповідача-2 відсутні.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом помилково ототожнені поняття «зняття з військового обліку» та «виключення з військового обліку», а відтак безпідставно зазначено про відсутність у Позивача обов`язку з оновлення відомостей в територіальному центру комплектування та соціальної підтримки. Підкреслює, що судом залишено поза увагою: проходження ОСОБА_1 10.11.2017 військово-лікарської комісії, яка непридатним до військової служби його не визнавала; видачу Позивачу тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, а відтак перебування його у статусі військовозобов`язаного з покладенням обов`язку з оновлення відомостей про себе, зокрема, у спосіб надання документів, які підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Наголошує, що всупереч висновків суду Позивач не надавав Відповідачу-1 у квітні 2022 року будь-яких відомостей про наявність у нього підстав для відстрочки від призову, а самостійно отримати ІНФОРМАЦІЯ_1 такі відомості не міг з огляду на таємницю інформації про усиновлення. Окремо зауважує, що наказ від 01.04.2022 №42-од є актом одноразового застосування, є реалізований, а відтак його скасування не є ефективним і належним способом захисту прав Позивача, адже такий акт вичерпав свою дію.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2024 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 18.04.2024.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що Відповідачем-1 не було надано доказів виклику Позивача для уточнення військово-облікових даних з дня зняття з військового обліку 01.08.2006 до моменту призову 01.04.2022, а відтак до цього моменту у ОСОБА_1 був відсутній обов`язок з повідомлення змін про себе до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наголошує, що у розпорядженні Відповідача-1 були відомості про усиновлення Позивачем двох малолітніх дітей, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 це не спростовано, а Броварським відділом РАЦС повідомлено, що документи щодо усиновлення направлялися ним до військового комісаріату. Поряд з іншим зауважує на нерелевантності позицій Верховного Суду, на які посилається Апелянт, з огляду на відмінність фактичних обставин справи, а також безпідставності доводів про неможливість скасування наказу від 01.04.2022 №42-од, адже такий наказ судом першої інстанції не скасовувався. Натомість підкреслює правильність обраного Київським окружним адміністративним судом способу захисту порушених прав ОСОБА_1

Відзиву на апеляційну скаргу від в/ч НОМЕР_1 не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2024 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не є предметом апеляційного оскарження, судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку його законності та обґрунтованості у межах доводів та вимог апеляційної ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України, серії НОМЕР_2 , який виданий Броварським МВ ГУ МВС України в Київській області 26.09.2008 (а.с. 12).

Крім того, ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 06.11.2009 (а.с. 31).

За рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 15.06.2017 у справі №361/2912/17 ОСОБА_1 є усиновлювачем хлопчика ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та хлопчика ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Прізвище дітей змінено з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » (а.с. 26-28).

Зазначені обставини також підтверджуються листом Броварського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області від 14.04.2023 №608/30.13-33а (а.с. 46), а також копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5 , виданий 05.07.2017 Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с. 29-30).

Відповідно до облікової картки до тимчасового посвідчення № НОМЕР_6 ОСОБА_1 прийнятий на облік 4.03.1997, знятий з військового обліку 01.08.2006 згідно наказу Міністерства оборони України №342 (т. 1, а.с. 57а). Крім того, згідно відомостей указаної картки Позивача визнано обмежено придатним у воєнний час (04.11.2005) та обмежено придатним 10.11.2017 комісійно, а 10.11.2017 ОСОБА_1 видано тимчасове посвідчення № НОМЕР_6 від 10.11.2017 взамін «ОПК виданої раніше, що була втрачена».

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України Президентом України видано Указ №65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», яким, зокрема, постановлено:

1. Оголосити та провести загальну мобілізацію (далі - мобілізація).

2. Мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

3. Мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

4. Призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.04.2022 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно Указу Президента України від 24.02.2022 про введення воєнного стану в Україні та Указу Президента України про загальну мобілізацію №65/2022 від 24.02.2022 видано наказ (з основної діяльності) №42-од «Про призов по мобілізації», відповідно до пп. 2.2 якого солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6, НОМЕР_8, призвано по мобілізації та направлено 01.04.2022 на пункт збору поповнення (т. 1, а.с. 20).

Ці обставини також підтверджуються довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.11.2022 №218/1217, згідної якої ОСОБА_1 дійсно призваний по мобілізації, згідно Указу Президента України №65/2022 від 24.02.2022 з 01.04.2022 (а.с. 16).

У подальшому, командиром в/ч НОМЕР_1 видано наказ (по стройовій частині) від 01.04.2022 №77, пунктом 23 якого солдата ОСОБА_1 , який прибув з оперативного резерву відповідно до наказу Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України №69/2022 від 24.02.2022 на посаду водій 2 автомобільного відділення 2 автомобільного взводу 3 автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_9 приписано вважати таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків за посадою (а.с. 67).

Матеріали справи свідчать, що 21.11.2022 Позивач звернувся до Відповідача-1 із заявою, в якій просив невідкладно прийняти рішення про скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 (а.с. 21).

Листом від 05.12.2022 №60 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив ОСОБА_1 про те, що накази начальників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є правовими актами ненормативного характеру (індивідуальної дії), які вичерпують свою дію у зв`язку з реалізацією, з урахуванням чого скасувати наказ, що вичерпав свою дію з моменту призову на військову службу не вбачається за можливе (а.с. 22).

Також у ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №200 від 30.06.2023 приписано солдата ОСОБА_1 , водія 3 відділення 1 кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 06.06.2023 №294-РС у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби АДРЕСА_1 та виключено з угрупування сил і засобів оборони міста Києва (а.с. 74).

Згідно витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.07.2023 №182 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 , водія 3 відділення 1 кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 06.06.2023 №294-РС у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , приписано вважати таким, що справи водія роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.07.2023 зарахувати у списки особового складу частини та на всі види грошового забезпечення і вважати таким, що з 01.07.2023 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с. 79).

Враховуючи встановлені вище обставини, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст. ст. 1, 3, 23, 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 №921, Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 №921, Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, а також ряду правових позицій Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та необхідність виходу за їх межі, оскільки протиправний призов Позивача на військову службу за наявності в останнього права на відстрочку має своїм наслідком виключення його із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 із покладенням на останній обов`язку з надання відстрочки ОСОБА_1 .

З таким висновком суду першої інстанції не можна повністю погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

За правилами частини 1 та 2 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»).

Згідно ч. 9 ст. 1 указаного Закону щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;

призовники - особи, приписані до призовних дільниць;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

У свою чергу, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України (ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»).

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон).

Статтею 1 Закону визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Частиною 4 статті 3 Закону регламентовано, що зміст мобілізації становить: переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду; переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Пунктом 2 розділу І указаного Положення серед іншого визначено, що за призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

В особливий період військовослужбовці проходять військову службу, резервісти призиваються на військову службу, а військовозобов`язані виконують військовий обов`язок у запасі в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період (п. 251 розділу ХІV Положення №1153/2008).

Згідно п. 253 розділу ХІV Положення №1153/2008 призови на військову службу військовозобов`язаних у воєнний час проводяться територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, а резервістів - командирами військових частин на підставі указів Президента України.

Початком проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період є день, визначений статтею 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Про призов громадян на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та призначення на посади командири військових частин інформують територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання (перебування) цих громадян до призову на військову службу та посадову особу, до номенклатури призначення якої належить посада, на яку призначено призваного громадянина. Про призов громадян на військову службу територіальні центри комплектування та соціальної підтримки письмово повідомляють державні органи, підприємства, заклади, установи і організації, в яких зазначені громадяни працювали, навчалися або були зареєстрованими як безробітні.

В силу вимог підпункту 1 пункту 252 розділу ХІV Положення №1153/2008 у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду проводиться призов на військову службу військовозобов`язаних і резервістів, за винятком осіб, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також прийом громадян на військову службу за контрактом.

У свою чергу, абзацом 9 частини 1 статті 23 Закону (у редакції, чинній станом на час мобілізації Позивача) передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: усиновителі, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, на утриманні яких перебувають діти-сироти або діти, позбавлені батьківського піклування, віком до 18 років.

При цьому частиною 2 статті 23 Закону 3543-XI (у редакції, чинній станом на час мобілізації Позивача) передбачено, що особи з інвалідністю, а також особи, зазначені в абзацах четвертому - дванадцятому частини першої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою і тільки за місцем проживання.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані усиновителі інакше як за їх згодою.

Як було встановлено раніше, згідно рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15.06.2017 справі №361/2912/17 ОСОБА_1 є усиновлювачем двох хлопчиків ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ). Указані обставин також підтверджуються копіями свідоцтв про народження (а.с. 29-30), а також листом Броварського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області від 14.04.2023 №608/30.13-33а (а.с. 46-47).

Отже, за чинного станом на 01.04.2022 правового регулювання Позивач мав право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 9 ч. 1 ст. 23 Закону.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки). При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.

Матеріали справи свідчать, що 01.08.2006 ОСОБА_1 був знятий з військового обліку за наказом Міністерства оборони України 09.06.2006 № 342 «Про затвердження змін у Настанові з військового обліку прапорщиків, мічманів, сержантів, старшин, солдатів та матросів запасу Збройних Сил України та інших військових формувань», що підтверджується обліковою карткою (а.с. 57а). Крім того, у паспорті Позивача серії НОМЕР_7 на сторінці 7 Броварським ОМВК Київської області було 01.08.2006 проставлено відмітку «Невійськовозобов`язана(ний)» (а.с. 12, зворотній бік).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 2.3 розділу 2 наказу Міністерства оборони України від 09.06.2006 №342 «Про затвердження змін у Настанові з військового обліку прапорщиків, мічманів, сержантів, старшин, солдатів та матросів запасу Збройних Сил України та інших військових формувань» зняттю з військового обліку військовозобов`язаних у військових комісаріатах підлягають громадяни, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби у мирний час та обмежено придатними у воєнний час.

Водночас, відповідно до наказу Міністерства оборони України від 15.01.2015 №24 «Про затвердження змін до Настанови з військового обліку, прапорщиків, мічманів, сержантів, старшин, солдатів і матросів запасу Збройних Сил України та інших військових формувань», пункт 5 підрозділу 2.3 розділу 2 наказу Міністра оборони від 09.06.2006 №342 виключено. Доповнено підпункт 5.1.2 пункту 5.1 розділу 5 абзацами восьмим та дев`ятим такого змісту: направлення на медичне переосвідчення військовозобов`язаних, які заявили про зміну в стані здоров`я; проведення планового (один раз на рік) медичного переосвідчення військовозобов`язаних першого розряду, не придатних до військової служби в мирний час через хворобу і фізичні вади, які можуть бути вилікувані до стану придатності до військової служби, а також військовозобов`язаних, призначених на посади льотно-підйомного складу авіації, до високомобільних десантних військових частин і підрозділів, військових частин морської піхоти та спеціального призначення, а також на посади водолазів, перевіряється ВЛК на період приписки та призову на військову службу в мирний час через три роки; військовозобов`язаних, призначених на посади за військово-обліковими спеціальностями продовольчої служби, військового харчування і не працюючих у мирний час на підприємствах і об`єктах харчування, - не менше двох разів на рік відносно придатності їх до відповідної роботи. Ця категорія військовозобов`язаних повинна подавати до райвійськкомату відповідні довідки, які зберігаються разом із обліковою карткою.

Матеріали справи свідчать, що на виконання вимог наказу Міністерства оборони України від 15.01.2015 №24 ОСОБА_1 пройшов військово-лікарську комісію, за висновком якої від 10.11.2017 визнаний обмежено придатним за ст. 49(а) гр. ІІ наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008, що підтверджується копією облікової картки (а.с. 57а).

Крім того, 10.11.2017 Позивачу було видано тимчасове посвідчення № НОМЕР_6 взамін «ОПК виданої раніше, що була втрачена».

Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 №921 (далі - Порядок №921), визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, виконавчими комітетами сільських, селищних та міських рад (далі - державні органи), військовими комісаріатами, військовими частинами, підприємствами, установами, організаціями та навчальними закладами незалежно від їх підпорядкування та форми власності (далі - підприємства, установи та організації).

Із змісту п. 16 указаного Порядку вбачається, що військовий облік ведеться на підставі паспорта громадянина України та для військовозобов`язаних - військового квитка або тимчасового посвідчення.

Отже, тимчасове посвідчення є документом, яке видається військовозобов`язаному, що у свою чергу вказує на безпідставність посилання Позивача, з яким погодився суд першої інстанції, на відсутність у ОСОБА_1 статусу військовозобов`язаного.

Відповідно до п. 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, що є додатком 1 до Порядку №921 (далі - Правила №921), призовники і військовозобов`язані повинні, зокрема:

- перебувати на військовому обліку за місцем проживання у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ), за місцем роботи (навчання) на підприємствах, в установах, організаціях, виконавчих органах сільських, селищних та міських рад, а також у разі тимчасового вибуття за межі України за місцем консульського обліку в дипломатичних установах України;

- прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (органів СБУ) на збірні пункти, призовні дільниці у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках або розпорядженнях районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (органів СБУ)), для взяття на військовий облік та визначення призначення на воєнний час, оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних;

- не змінювати місце фактичного проживання (перебування) з моменту оголошення мобілізації, а у воєнний час не виїжджати з місця проживання без дозволу керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, відповідних керівників СБУ або Служби зовнішньої розвідки;

- проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки;

- проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

- особисто повідомляти у семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади.

Викладене свідчить про наявність у військовозобов`язаного обов`язку, зокрема, з проходження медичного огляду згідно з рішенням військово-лікарської комісії, а також ж особистого повідомлення у семиденний строк органам, в яких він перебуває на військовому обліку, про зміну його сімейного стану.

Указані норми Правил №921 кореспондують приписам ч. 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за якими призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Зважаючи на встановлену вище обставину існування у ОСОБА_1 статусу військовозобов`язаного, колегія суддів приходить до висновку про наявність в останнього обов`язку дотримуватися вимог Правил №921, у тому числі в частині особистого повідомлення про зміну сімейного стану. Протилежні ж висновки суду першої інстанції за таких фактичних обставин є помилковими.

Водночас, аналіз змісту облікової картки до тимчасового посвідчення № НОМЕР_6 свідчить, що відомості про зміну сімейного стану (одруження 06.11.2009 та усиновлення малолітніх дітей 05.07.2017) ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 не подавав, хоча проходив військово-лікарську комісію 10.11.2017 та у цей же день отримував тимчасове посвідчення № НОМЕР_6 .

Будь-яких належних і допустимих доказів того, що під час мобілізаційних процедур ОСОБА_1 повідомляв ІНФОРМАЦІЯ_1 про існування у нього передбачених ст. 23 Закону підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, Позивачем не надано. Крім того, на ненаданні ОСОБА_1 будь-яких документів, що підтверджують наявність права на відстрочку від призову, наголошував і ІНФОРМАЦІЯ_1 , надавши на підтвердження своєї позиції копії рапортів начальника відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу майора ОСОБА_7 від 24.05.2023 (а.с. 57) та заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 - начальника мобілізаційного відділення підполковника ОСОБА_8 від 23.05.2023 (а.с. 58).

Відтак, з урахуванням наведених вище обставин у своїй сукупності та з огляду на ненадання Позивачем під час відвідування Відповідача-1 у листопаді 2017 року будь-яких документів, що підтверджували зміну його сімейного стану, зокрема, у липні 2017 року, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що ОСОБА_1 не повідомляв ІНФОРМАЦІЯ_1 про усиновлення малолітніх дітей.

З приводу твердження Позивача про те, що на виконання вимог п. 60 Порядку №60 Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварським районі Київської області було направлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 відомості про події та дії, що нерозривно пов`язані з призовником, військовозобов`язаним, резервістом, його батьками та членами сім`ї та підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян, однак через закінчення терміну зберігання Броварський відділ не може надати підтвердні документи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

У спірному випадку такі доводи військовозобов`язаного не можуть свідчити про обізнаність ІНФОРМАЦІЯ_1 на час видання спірного наказу про наявність у ОСОБА_1 статусу усиновителя та права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки підтверджуючих документів виконання Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області такого обов`язку матеріали справи не містять. Крім того, ці аргументи не спростовують наявність у Позивача обов`язку надати відповідні документи щодо зміни його сімейного стану до органу, в якому він перебуває на військовому обліку, у встановлений строк.

Як вже було зазначено вище, з метою ведення районними територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки спеціального обліку військовозобов`язаних, резервістів, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на останніх покладено обов`язок із своєчасного повідомлення органу, в якому вони перебувають на військовому обліку, про зміну їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади.

Отже, право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, особливого періоду, кореспондує з обов`язком військовозобов`язаного дотримуватися правил військового обліку, зокрема щодо своєчасного повідомлення органу про зміну сімейного стану.

Водночас, як було підкреслено вище, доказів звернення до відповідного органу щодо внесення змін до облікових даних у зв`язку із усиновленням малолітніх дітей з наданням підтверджуючих документів, Позивач до суду не надав.

Твердження ОСОБА_1 , з яким погодився суд першої інстанції, про те, що він не надавав згоди на проходження військової служби під час мобілізації на особливий період, суд апеляційної інстанції оцінює критично, адже Позивач з моменту його призову на військову службу 01.04.2022 до листопада 2022 року жодних дій, які б свідчили про його незгоду з призовом та проходженням військової служби не вчиняв.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що відсутність в матеріалах справи відомостей про те, що Позивач повідомляв Відповідача-1 про обставини, які надають йому право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, дозволяють дійти висновку, що ОСОБА_1 можливістю реалізації права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та оформлення його у відповідний спосіб не скористався.

Подібний висновок щодо наявності згоди на призов на військову службу за тривалого зволікання із вчиненням дій, спрямованих на оскарження безпосередньо такого призову, висловлено Верховним Судом у постанові від 18.01.2024 у справі №280/6033/22.

Таким чином судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову на військову службу в період мобілізації ОСОБА_1 та направлення його до в/ч НОМЕР_1 згідно наказу від 01.04.2022 №42-од є правомірними і такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, а відтак протиправними визнанню у судовому порядку не підлягають.

При цьому, зважаючи на встановлені вище обставини правомірності призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, суд апеляційної інстанції приходить до висновку й про відсутність у суду першої інстанції правових підстав для виходу за межі позовних вимог та покладення на ІНФОРМАЦІЯ_1 виключити солдата ОСОБА_1 із списків особового складу із оформленням останньому відстрочки від призову під час мобілізації з урахуванням положень ст. 23 Закону із подальшим веденням спеціального обліку щодо нього.

Посилання суду першої інстанції на те, що в порушення вимог ч. 2 ст. 23 Закону Позивача було призвано на військову службу до міста Києва, тобто поза межами місця проживання (м. Бровари), що також свідчить про протиправність оскаржуваного наказу Відповідача-1, колегія суддів оцінює критично, оскільки, по-перше, вказані аргументи не були визначені ОСОБА_1 в якості підстави позову, по-друге, як свідчать матеріали справи, з 01.07.2023 ОСОБА_1 проходить службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто за місцем проживання (м. Бровари).

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку про помилковість позиції суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Щодо іншої частини позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено, судова колегія зазначає, що правильність висновків Київського окружного адміністративного суду у відповідній частині учасниками справи під сумнів не ставилася, ними не оскаржувалася, а відтак в силу приписів ч. 1 ст. 308 КАС України вони перебували поза межами апеляційного перегляду.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на те, що наявними у матеріалах справи документами підтверджується правомірність вчинених Відповідачем-1 у квітні 2024 року дій щодо мобілізації Позивача на військову службу, судова колегія приходить до висновку про помилковість твердження Київського окружного адміністративного суду про часткову обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати в частині та прийняти у ній нове про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення зроблені висновки, що не відповідають обставинам справи, а також неправильно застосовано норми матеріального права, що стало підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати в частині задоволених позовних вимог.

Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 як суб`єктом владних повноважень не надано доказів понесення інших витрат ніж витрат, пов`язаних із сплатою судового збору, то останні присудженню на його користь за рахунок ОСОБА_1 не підлягають.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити повністю.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2024 року - скасувати в частині задоволених позовних вимог.

Прийняти в указаній частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити повністю.

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач Е.Ю. Швед

Судді О.В. Голяшкін

М.М. Заїка

Повний текст постанови складено 07 травня 2024 року.