Справа № 160/8470/24
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2024 рокуСправа №160/8470/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області зарахувати до загального стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на пенсію, період роботи з 02.08.1990 по 17.12.1992 та здійснити перерахунок пенсії з моменту призначення, тобто з 01.01.2024;
- стягнути за рахунок бюджетний асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області понесені судові витрати - судовий збір у розмірі - 1211,20 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протиправні дії пенсійного органу порушують право позивача на призначення пенсії.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за правилами ст. 263 КАС України.
Роз`яснено відповідачам про необхідність подати до суду відзив на позов, а також всі письмові та електронні докази - у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, дотримуючись, вимог ст. 162 КАС України.
Згідно наданого відзиву, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило, що відповідачем-2 жодним чином не порушені права позивача при реалізації ним права на призначення пенсії, оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області правомірно відмовлено у зарахуванні до страхового стажу роботи позивача період з 02.08.1990 по 17.12.1992, з огляду на недоліки у заповненні трудової книжки.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області відзив на позов не надано.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно ч. 3, 4 ст. 263 КАС України, справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 01.01.2024.
Під час призначення позивачу пенсії, не було зараховано до його стажу період роботи з 02.08.1990 по 17.12.1992 на посаді заступника директора будинку відпочинку "Новомосковський".
01.02.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, із заявою про проведення перерахунку призначеної йому пенсії та надав до заяви Довідку від 31.01.2024 №14 видану ТОВ "Санаторій "Курорт Орлівщина" та накази видані AT Лікувально оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофздоровниця".
Рішенням від 07.02.2024 №19 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовлено у проведенні перерахунку пенсії в зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів щодо зарахування періоду роботи з 02.08.1990 по 17.12.1992 (фактично - відсутність у записі №14 трудової книжки наказу про звільнення).

28.02.2024 ОСОБА_1 повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про зарахування до стажу роботи період з 02.08.1990 по 17.12.1992 та про перерахунок пенсії. До заяви позивачем надано довідку №19/1 від 19.02.2024 про період роботи з 02.08.1990 по 17.12.1992, видану ТОВ "Санаторій "Курорт Орлівщини".

Заяву позивача розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Житомирській області за принципом екстериторіальності, та рішенням від 06.03.2024 № 19 відмовлено у перерахунку пенсії, у зв`язку з тим, що у довідці №14 від 31.01.2024 виданої ТОВ "Санаторій "Курорт Орлівщини" наказ про звільнення відсутній та зазначено, що в журналах «Накази 1992 року» не виявлено, тому у зв`язку із ненаданням первинних документів у перерахунку пенсії відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом №1058-IV.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Частиною 1 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності до пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-ІV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

За правилами статті 44 Закону № 1058-IV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (частина 5статті 45 Закону № 1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій урегульовано «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України № 13-1 від 07.07.2014) (далі - Порядок № 22-1).

Пунктом 4.1. Порядку № 22-1 встановлено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За приписами статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 (зі змінами) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 №412), (надалі - Інструкція № 162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з п.2.2, 2.3 Інструкції № 162, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться:

відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;

відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;

відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи у роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження та заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку та статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства;

відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Пунктом 2.9 Інструкції № 162, у розділі "Відомості про роботу", трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за № таким недійсний". Прийнятий за такою професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.

У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення та переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, встановленого органом з розгляду трудових спорів, та відновлення на колишній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: "Запис за № таким-то недійсний, відновлений на колишній роботі". При зміні формулювання причини звільнення пишеться: "Запис за таким-то недійсний, звільнений..." і вказується нове формулювання.

Відповідно до п. 2.26 Інструкції № 162, запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з дотриманням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дату та номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 162, питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови визначено, що при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18, відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Згідно копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , позивач у спірному періоді працював на таких посадах:

- 02.08.1990 прийнятий на посаду заступника директора будинку відпочинку «Орлівщина» (наказ №667 від 02.08.1990);

- 09.04.1992 звільнений за переведенням до філіалу АТ «Укрпрофздоровниця» (наказ №629-к);

- 09.04.1992 прийнятий на посаду заступника директора будинку відпочинку за контрактом (наказ №1-к від 09.04.1992);

- 17.12.1992 звільнений за переводом до Дніпровського відділення АТ «Укрпрофздоровниця» (підпис директора ОСОБА_2 );

- 18.12.1992 прийнятий за переводом заступником генерального директора відділення АТ (наказ №49/240 від 14.12.1992).

Згідно довідки №14 від 31.01.2024, виданої начальником відділу юридичного та кадрового забезпечення ТОВ «Санаторій «Курорт Орлівщина», зазначено, що у архіві ТОВ «Санаторій «Курорт Орлівщина» облік документів починається з січня 1991 року. На сьогодні проводиться ревізія архівних документів з приводу можливого виявлення кадрових документів більш ранніх дат. Згідно трудової книжки громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 у період 02.08.1990- 09.04.1992 працював на посаді заступника директора у будинку відпочинку «Новомосковський». (наказ про прийняття № 66к від 02.08.1990), у період 09.04.1992-17.12.1992 ОСОБА_1 працював на посаді заступника директора будинку відпочинку по контракту у філії АТ «Укрпрофоздоро-вниця» будинок відпочинку «Новомосковський» (наказ про прийняття № 1к від 09.04.992р.). Однак підтверджуючих документів (наказів № 66к від 02.08.1990 та № 1к від 09.04.1992) у журналах «Накази 1992 року» виявлено не було. Наявний лише наказ № 49/240 від 14.12.1992 року «Про зміни в штатному розписі» де зазначено введення посади заступника директора та призначення з 18.12.1992 року на цю посаду ОСОБА_1 . Поряд з цим, у інших наказах, наприклад, №10 від. 18.05.1992 згадується ОСОБА_1 , як працівник АТ «Укрпрофоздоровниця», на якого покладено виконання обов?язків директора філіалу АТ «Укрпрофоздоровниця» на час відпустки директора Гарбуз П.П. , або наказ № 50 від 16.12.1992 року, де зазначено, що на період відпустки директора Гарбуз П.П. виконання обов?язків директора б/в «Новомосковський» покладається на заступника генерального директора відділення АТ ОСОБА_1 за сумісництвом. До довідки додано копії і інших наказів, де згадується ОСОБА_1 , що підтверджує факт того, що ОСОБА_1 , працював у вказані періоди. Також, згідно рішення Виконавчого комітету Новомосковської районної

Ради народних депутатів від 27.03.1992 року № 248 «Про перереєстрацію б/в «Новомосковський» у філіал АТ лікувально-оздоровчих закладів профспілки України» Укрпрофоздоровниця» будинок відпочинку «Новомосковський» перереєстровано у філіал

АТ лікувально-оздоровчих закладів профспілки України «Укрпрофоздоровниця».

Згідно довідки від 19.02.2024 №19/1 виданої начальником відділу юридичного та кадрового забезпечення ТОВ «Санаторій «Курорт Орлівщина», згідно якої Громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 02.08.1990 року працював на посаді заступника директора будинку відпочинку «Новомосковський» (наказ про прийняття №66К від 02.08.1990). 3 09.04.1992 року звільнений по переведенню у Філіал АТ «Укрпрофоздоровниця» будинку відпочинку «Новомосковський» (наказ №29 від 09.04.1992). 3 10.04.1992 року по 17.12.1992 року обіймав посаду заступника директора дому відпочинку «Новомосковський» по контракту (наказ № 1-к від 09.04.1992 року). 3 18.12.1992 року прийнятий за переведенням заступником генерального відділення АТ «Укрпрофоздоровниця» (наказ № 49/240 від 14.12.1992).

Згідно відомостей, наведених у наказах АТ «Лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофздоровниця» від 21.07.1992 №33/147, від 28.08.1992 №39 та від 19.12.1992 №49/240, наявна інформація про перебування позивача на посаді заступника директора у АТ «Укрпрофздоровниця», зокрема, позивача нагороджено премією, на позивача було покладено певні повноваження у зв`язку із перепрофілюванням закладу тощо.

Тобто, судом встановлено, що записами трудової книжки позивача, а також іншими доказами наданими і відповідачу-1 і до суду, підтверджується робота останнього у період з 02.08.1990 по 17.12.1992 у АТ «Укрпрофздоровниця» на посаді заступника директора цього закладу.

Разом з тим, відсутність зазначення у трудовій книжці номеру та дати наказу, яким його звільнено 17.12.1992, не залежало від волі позивача та це не є його зоною відповідальності.

Отже, посилання відповідача-1 у спірному рішенні про неможливість врахування вказаного періоду до стажу позивача оскільки «записи трудової участі у колгоспі не містять номеру та дати документу», а також на відсутність «довідки про встановлений та фактично виконаний мінімум трудової участі у громадському господарстві» судом до уваги не беруться, оскільки такі відомості можна встановити проаналізувавши записи трудової книжки.

Згідно з позицією Верховного Суду Суд, викладені у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

За наведених обставин, суд вважає доводи відповідача-1, викладені у рішенні від 06.03.2024 про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду з 02.08.1990 по 17.12.1992 та про відмову у перерахунку пенсії, такими, що не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та які спростовуються встановленими судом обставинами.

У зв`язку із наведеним, рішення відповідача-1 від 06.03.2024 №19 про відмову у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду з 02.08.1990 по 17.12.1992 та про відмову позивачу у перерахунку пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, позивач звертаючись до суду, просить визнати і дії Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області, щодо незарахування до загального стажу ОСОБА_1 період роботи з 02.08.1990 по 17.12.1992, однак, такі дії відповідача виразились у спірному рішенні відповідача - 1, яке є предметом даного спору, тому у суду відсутні підстави для задоволення вимоги про визнання дій відповідача щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду з 02.08.1990 по 17.12.1992 та щодо відмови у перерахунку пенсії протиправними, адже це не призведе до відновлення порушених прав позивача.

Щодо вимог зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Згідно з п.п.3 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за №40/26485, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Крім того, щодо дискреційних повноважень, Верховний Суд зазначав, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом подібних повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду, зокрема, від 11.04.2018 у справі № 806/2208/17.

Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи, що саме Головне управління ПФУ в Житомирській області розглядало заяву позивача від 28.02.2024 за принципом екстериторіальності, тому Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області і повинно прийняти рішення на користь позивача, а саме зарахувати до страхового стажу роботи позивача період з 02.08.1990 по 17.12.1992 та здійснити перерахунок пенсії з 01.01.2024.

Викладене свідчить, що у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідно до приписів Порядку №22-1, відсутні повноваження щодо вирішення питання стосовно зарахування та обчислення стажу, а також здійснення перерахунку позивачу пенсії, а відтак вимоги до нього не підлягають задоволенню.

Таким чином, з урахуванням вищенаведених висновків та ефективності захисту прав позивача, суд дійшов висновку що права позивача підлягають захисту в такий спосіб: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області від 06.03.2024 №19, яким відмовлено у зарахуванні до загального стажу ОСОБА_1 період роботи з 02.08.1990 по 17.12.1992 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Житомирській області зарахувати до загального стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на пенсію, період роботи з 02.08.1990 по 17.12.1992 та здійснити перерахунок пенсії з моменту призначення, тобто з 01.01.2024.

Частиною 2 ст. 2 КАС України, передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача-1.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення позову.

Розподіл судових витрат здійснити, відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 263, 295, 297 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області від 06.03.2024 №19, яким відмовлено у зарахуванні до загального стажу ОСОБА_1 період роботи з 02.08.1990 по 17.12.1992.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Житомирській області зарахувати до загального стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на пенсію, період роботи з 02.08.1990 по 17.12.1992 та здійснити перерахунок пенсії з моменту призначення, тобто з 01.01.2024.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 06.05.2024 року.

Суддя Н.Є. Калугіна