Справа № 520/32590/23
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2024-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2024 р. Справа № 520/32590/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2024, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі №520/32590/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 09.07.2019 по 01.11.2023 в межах шести місяців у сумі 81 394 (вісімдесят одну тисячу триста дев`яносто чотири) грн. 24 коп.;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 09.07.2019 по 01.11.2023 в межах шести місяців у сумі 81394 (вісімдесят одну тисячу триста дев`яносто чотири) грн. 24 коп.;

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 01 червня 2016 по 01 листопада 2023 року, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III (зі змінами та доповненнями);

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 01 червня 2016 року по 01 листопада 2023 року відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III (зі змінами та доповненнями).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 адміністративний позов задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 1 472,00 грн (тисяча чотириста сімдесят дві гривні 00 копійок).

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів за період з 01.06.2016 по 31.10.2023, у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів за період з 01.06.2016 по 31.10.2023, у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 858,88 грн (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 копійок).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 в частині стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 1472 грн. та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги у визначеній частині задовільнити, а в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційна належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку. Позивач зазначає, що днем звільнення його зі служби є 09 липня 2019 року, а відповідно двома попередніми місяцями перед звільненням є травень та червень 2019 року, а згідно розрахункових листів, що додані до позовної заяви, грошове забезпечення позивача за два повних місяця перед звільненням становить 26984,02 грн. (13492,01 + 13492,01), а відповідно середньомісячна заробітна плата Позивача складає 13492,01 ((13492,01 +13492,01)/2 = 13492,01). У травні і червні 2019 року було всього 61 день, отже середньоденна заробітна плата (грошове забезпечення) позивача за два повних місяці служби склала 442,36 грн. (26984,02 /61), що є вихідними даними для обрахування середнього заробітку, який підлягає виплаті Позивачу в якості відшкодування. Поряд з цим позивач зазначає, що його звільнено зі служби 09 липня 2019 року, а ураховуючи вимоги ст. 117 КЗпП у відповідача виник обов`язок виплати працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців, тобто середній заробіток повинен бути виплачений Позивачу за період з 01 серпня 2019 по 01 лютого 2020 року, а саме за 184 дні, що складає 81394 грн. 24 коп. (184 дні Х 442,36 грн.). При звільненні позивачу належало до виплати 54789 грн. 37 коп. з яких компенсація за відпустку 2019 року 2827,78 грн., вихідна допомога 35347,24 грн. (відповідно до розрахункового листа), що становить 70%, а також компенсація за відпустки, індексація та за службу у нічний час на суму 16614,35 грн. (за рішенням суду) - 30 %. За таких обставин середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені в межах 6 місяців, становить 81394 (вісімдесят одну тисячу триста дев`яносто чотири) грн. 24 коп., що приймається за 100%, тоді як 30% від зазначеної суми становить 24418,27 грн., яка підлягає виплаті позивачеві з урахуванням принципу пропорційності, та є належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача відповідно до наведеної правової позиції Верховного Суду, проте судом першої інстанції при прийняті оскаржуваного рішення зазначені висновки ураховані не були. Посилається на підхід до вирішення питання обрахунку належного до виплати розміру середнього заробітку підтриманого Верховним Судом у постановах, зокрема від 23 грудня 2020 року у справі №825/1732/17, від 29 грудня 2020 року у справі № 520/11337/18.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем рішення суду першої інстанції не оскаржується, а позивачем оскаржується рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 1472 грн., а в іншій частині рішення просить залишити без змін. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду в цій частиній позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що у відповідності до наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 09 липня 2019 року № 202о/с «По особовому складу» позивач звільнений зі служби згідно з п. 7 ч. 1 ст. 77 законом України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, за власним бажанням.

У зв`язку з проведенням не в повному обсязі нарахувань та виплат грошового забезпечення, позивач звертався до суду з метою захисту своїх законних прав та інтересів.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.08.2023 у справі №520/12597/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 31.10.2017. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 31.10.2017. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 01.01.2018 по 09.07.2019. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за несення ним служби у нічний час за період з 01.01.2018 по 09.07.2019 відповідно до відпрацьованого ним нічного часу. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану частину щорічної чергової оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2016, 2017, 2018 роки. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану частину щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік - 05 діб, за невикористану частину додаткової оплачуваної відпустки за 2016 рік - 10 діб, за 2017 рік - 10 діб, за 2018 рік - 07 діб. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.08.2023 у справі №520/12597/23 відповідачем 01.11.2023 виплачено позивачу недоотримане грошового забезпечення в розмірі 16 614,35 грн. Зазначена обставина підтверджується випискою з банківського рахунку позивача АТ КБ «Приватбанк».

Позивач, не погоджуючись з тим, що відповідачем не виплачено середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.07.2019 по 01.11.2023.

Крім того позивач, через свого представника звернувся до відповідача з вимогою про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати на підставі закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат», проте Відповідачем листом від 07.11.2023 № М-337/119/05/29-2023 фактично відмовлено позивачу в нарахуванні та виплаті такої компенсації.

Вказана бездіяльність відповідача стала підставою для звернувся позивача до суду з позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з розміру заборгованості, дії позивача та відповідача та дійшов висновку, що справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, може вважатися виплата в розмірі 1 472,00 грн.

А також, оскільки ГУНП в Харківській області порушено строки виплати належних позивачу сум при звільненні, а саме виплати індексації грошового забезпечення, доплати за несення служби у нічний час, а також компенсації за невідбуту щорічну відпустку, то позивач має право на виплату йому компенсації втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення з 01.06.2016 та по 31.10.2023 включно (день, який передує дню повного розрахунку), а не з 01.06.2016 по 01.11.2023, як зазначає позивач, то суд дійшов до висновку про необхідність зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів за період з 01.06.2016 та по 31.10.2023, у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення.

Суд апеляційної інстанції частково не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

В силу ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

З аналізу статей 116, 117 КЗпП України убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, вихідна допомога тощо).

Колегія суддів констатує, що задовольняючи позовну вимогу про стягнення/нарахування вихідної допомоги при звільненні, одночасно є підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України, вимоги щодо якого є похідними від вимог про стягнення/нарахування вихідної допомоги. Зважаючи на правозастосовну практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, зокрема щодо можливості стягнення середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України одночасно із вихідною допомогою, колегія суддів погоджується з доводами позивача про помилковість висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову у цій частині.

Аналогічні висновки щодо необхідності стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку одночасно із стягненням вихідної допомоги Верховний Суд неодноразово викладав у постановах, зокрема від 08.02.2024 по справі № 160/1872/21, від 11 серпня 2021 року у справі №640/9375/20, від 31 березня 2021 року у справі №640/25354/19, від 23 грудня 2020 року у справі №560/3971/19.

Верховний Суд надаючи оцінку застосуванню положень статті 117 КЗпП України, неодноразово наголошував на обов`язку визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку органом, який виносить рішення по суті спору, зокрема, у постановах від 30 квітня 2020 року у справі №140/2006/19, від 26 листопада 2020 року у справі №520/1365/2020, від 29 листопада 2021 року у справі №120/313/20-а.

Так, у постанові від 30 квітня 2020 року у справі №140/2006/19 Верховний Суд констатував, що статтею 117 КЗпП України покладено обов`язок щодо визначення розміру середнього заробітку за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, установивши право позивача для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд повинен визначити розмір такої виплати.

Предметом спору в цій справі є стягнення середнього заробітку за час затримки виплати позивачу вихідної допомоги при звільненні.

Спірний період у цих правовідносинах охоплює 10.07.2019 (з дня, наступного після звільнення) по 31.10.2023 включно (день, який передує дню повного розрахунку).

Відповідно до статті 117 КЗпП України (у редакції, викладеній відповідно до Закону України від 1 липня 2022 року №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»; далі - «Закон №2352-ІХ») у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Наведена редакція статті 117 КЗпП України набрала законної сили з 19 липня 2022 року.

Отже, відповідно до статті 117 КЗпП України у чинній її редакції час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає компенсації середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

Спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності 19 липня 2022 року і після цього.

Період з 10.07.2019 до 19.07.2022 (до набрання чинності Законом №2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом №2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.

Проте, період з 19.07.2022 до 31.10.2023 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Аналогічний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22 та від 28 червня 2023 року у справі №560/11489/22.

Тож, у межах цієї справи належить враховувати норми статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року із врахуванням висновків Верховного Суду, які безпосередньо стосуються норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат.

А також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19 липня 2022 року, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Наведена правова позиція узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеному у постановах від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22 та від 30 листопада 2023 року у справі №380/19103/22.

Колегія суддів зазначає, що оскільки позивач, звертаючись з позовом до суду просив зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 09.07.2019 по 01.11.2023 в межах шести місяців у сумі 81394 (вісімдесят одну тисячу триста дев`яносто чотири) грн. 24 коп., то в силу імперативного припису 117 КЗпП розрахунок суми середнього заробітку за час затримки цієї виплати повинен бути здійсненний в межах шести місяців (з 19.07.2022 по 19.01.2023).

За розглядуваний період затримка розрахунку при звільненні тривала з 19.07.2022 по 19.01.2023, всього 185 днів.

Середньоденна заробітна плата позивача становить 414,52 грн, що підтверджується довідкою відповідача від 29.11.2023 №1112 (а.с. 75).

Враховуючи редакцію статті 117 КЗпП України, викладену відповідно до Закону України від 1 липня 2022 року №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», на корить позивача (за період шість місяців) необхідно стягнути середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 76686,20 грн. (414,52 *185).

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин у цій адміністративній справі та правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 15.02.2024 року у справі №420/11416/23, враховуючи межі позовних вимог позивача, а також застосування чинної редакції ст.117 КЗпП України щодо періоду починаючи з 19.07.2022 по 19.01.2023, судова колегія за наслідкам апеляційного перегляду цієї справи дійшла висновку, що позивачем частково доведено обґрунтованість позовних вимог, а саме у загальному розмірі 76686,20 грн.

Судом першої інстанції не враховано вищенаведених обставин та помилково дійшов висновку про необхідність стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 1 472,00 грн (тисяча чотириста сімдесят дві гривні 00 копійок), враховуючи дані розміщені на офіційному сайті Національного банку України, встановлених станом на дату звільнення позивача, розміру облікової ставки НБУ у 17,50 % річних.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, колегія суддів уважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення суми стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, шляхом викладення абзацу другого резолютивної частини рішення в зміненій редакції.

Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем при зверненні з апеляційною скаргою сплачено судовий збір в сумі 1288 грн. 32 коп. згідно з квитанцією № 65НТ-8СР7-7В9Е-Р5ТВ від 07.03.2024.

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 1288,32 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 по справі №520/32590/23 - змінити шляхом викладення абзацу другого резолютивної частини рішення в такій редакції: «Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 76686 (сімдесят шість тисяч шістсот вісімдесят шість) грн. 20 коп.».

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 по справі №520/32590/23 - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 1288,32 (одна тисяча двісті вісімдесят вісім) грн. 32 коп .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк