Справа № 160/34426/23
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рищенко А.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
28.12.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), у якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапортів ОСОБА_1 від 04.05.2022 року, 14.06.2022 року, 06.04.2023 року, 21.07.2023 року, 22.07.2023 року, щодо надання наказів про проведення службового розслідування щодо Причинного зв`язку захворювання відносно позивача ОСОБА_2 пов`язаного з захистом Батьківщини та надання довідок про обставини травми (додаток 5 до Положення про військово-лікарську експертизу у ЗСУ) за 2022 рік та 2023 рік, надання направлення на медичний огляд ВЛК;
- зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорти ОСОБА_1 від 04.05.2022 року, 14.06.2022 року, 06.04.2023 року, 21.07.2023 року, 22.07.2023 року, 01.11.2023 року, 21.11.2023 року та надати довідки про обставини травми (контузії, поранення) відповідно додатка 5 до Положення про військово-лікарську експертизу у ЗСУ за 2022 рік та 2023 рік, надання направлення на медичний огляд ВЛК;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 01.11.2023 року та 21.11.2023 року про направлення на медичний огляд ВЛК;
- зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорти ОСОБА_1 від 01.11.2023 року та 21.11.2023 року та надати направлення на медичний огляд ВЛК та пакет інших необхідних документів для проходження медичного огляду.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що бездіяльність керівництва Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапортів ОСОБА_1 , є незаконною та протиправною.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.01.2024 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, у зв`язку з невідповідністю останньої вимогам ст.ст 160, 161 КАС України.
На виконання вимог ухвали суду, 12.01.2024 позивачем були усунуті недоліки позовної заяви та надано уточнену позовну заяву, в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність командування Військової частини НОМЕР_2 щодо не розгляду рапортів ОСОБА_1 від 01.11.2023 року та 21.11.2023 року про надання ОСОБА_1 направлення на медичний огляд військово -лікарською комісією та пакету інших необхідних документів для проходження медичного огляду військово - лікарською комісією, про надання довідок про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України протягом 2022 року, згідно з Додатком 6 до Постанови КМУ № 413 від 20.08.2014 року;
- зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорти ОСОБА_1 від 01.11.2023 та 21.11.2023 року та надати ОСОБА_1 направлення на медичний огляд військово - лікарською комісією з пакетом інших необхідних документів для проходження медичного огляду військово - лікарською комісією, надати ОСОБА_1 довідки про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України протягом 2022 року, згідно з Додатком 6 до Постанови КМУ № 413 від 20.08.2014 року.
29.01.2024 судом отримано відзив Військової частини НОМЕР_1 , в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх безпідставними з огляду на те, що ОСОБА_1 був незаконно відсутнім на службі з 06.04.2023 по 23.06.2023, з 28.07.2023 по 19.11.2023, та незаконно відсутній на службі з 01.12.2023 по теперішній час, що має значення в контексті проблематики вирішення звернень позивача по суті та надання йому відповідей на звернення. А тому, відповідачем зазначено, що відповідно до наданих позивачем в якості додатку до позовної заяви документів, 22.11.2023 представником позивача ОСОБА_3 направлено командиру військової частини НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку: адвокатський запит № 10-Б від 10.11.2023; рапорт ОСОБА_1 від 21.11.2023 про його направлення на ВЛК. Як зазначає відповідач, документи надійшли за вх. №575/ЗПІ від 08.12.2023. Листом від 14.12.2023 вих. №691/8807 на адресу представника позивача ОСОБА_3 надано відповідь на адвокатський запит № 10-Б від 10.11.2023 та вказано, що згідно вимог п.6.2. Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, та самовільне залишення позивачем військової частини 01.12.2023, видати йому направлення на ВЛК неможливо. За вих.№ 691/8206 від 03.12.2023 відповідачем на адресу представника позивача ОСОБА_3 надано відповідь на адвокатський запит № 10-Б від 01.11.2023, в якій повідомлено про факт роз`яснення позивачу порядку подання рапортів та зазначено, що відповідно до ст.12 Статуту внутрішньої служби ЗС України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі.
31.01.2024 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що відзив відповідача є законодавчо необґрунтованим та таким, що не спростовує доводи, викладені в позовній заяві, як підстави для задоволення позову.
Згідно положень ст. 262 КАС України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця-номера обслуги 11 парашутно - десантної роти 3 парашутно -десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 .
07.11.2023 представником позивача направлено на адресу Міністерства оборони України рапорти ОСОБА_1 від 01.11.2023 року, а саме: рапорт ОСОБА_1 від 01.11.2023 на виплату додаткової винагороди з додатками; рапорт ОСОБА_1 від 01.11.2023 про направлення на ВЛК з додатками; рапорт ОСОБА_1 від 01.11.2023 на поновлення до особового складу ВЧ НОМЕР_1 з додатками; рапорт ОСОБА_1 від 01.11.2023 на видачу довідки УБД, що підтверджується інформація про відправлення наявною в матеріалах справи.
22.11.2023 представником позивача направлено на адресу Військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит №10-Б від 21.11.2023 відносно ОСОБА_1 та рапорт ОСОБА_1 від 21.11.2023 про направлення на ВЛК.
Доказів розгляду рапортів ОСОБА_1 від 01.11.2023 та від 21.11.2023 матеріали справи не містять.
Зважаючи на бездіяльність відповідача, яка полягає у нерозгляді рапортів по суті, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Cтаттею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з ч. 1 п. 20ст. 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII (далі -Закон №2232-XII).
Відповідно до частини 1статті 2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 14 статті 2 Закону №2232-XII визначено, що виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з частинами 1, 13 статті 6 Закону №2232-XII, військові посади (штатні посади, що підлягають заміщенню військовослужбовцями) і відповідні їм військові звання передбачаються у штатах (штатних розписах) військових частин, кораблів, органів військового управління, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти.
Військовослужбовці у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби, можуть бути направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули.
У відповідності до ч. 4 ст. 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
За нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 548-XIV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).
Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення,- звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Відповідно до пункту 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.
Застосовуючи вищевказані положення законодавства до обставин справи суд зазначає, що рапорт, як офіційна форма звернення військовослужбовця до вищої посадової особи передбачає його опрацювання та надання відповіді по суті порушених в ньому питань. Такий строк визначено в п.3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України як загальний строк для опрацювання документів.
Щодо бездіяльності командування Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапортів ОСОБА_1 від 01.11.2023 року, суд зазначає про таке.
Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та зазначається представником позивача у позовній заяві, рапорти ОСОБА_1 від 01.11.2023 було подано до Міністерства оборони України.
Докази направлення (скерування чи переміщення) рапортів ОСОБА_1 від 01.11.2023 на адресу Військової частини НОМЕР_1 , а саме: рапорт ОСОБА_1 від 01.11.2023 на виплату додаткової винагороди з додатками; рапорт ОСОБА_1 від 01.11.2023 про направлення на ВЛК з додатками; рапорт ОСОБА_1 від 01.11.2023 на поновлення до особового складу ВЧ НОМЕР_1 з додатками; рапорт ОСОБА_1 від 01.11.2023 на видачу довідки УБД матеріали справи не містять.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що рапорти ОСОБА_1 від 01.11.2023, а саме: рапорт ОСОБА_1 від 01.11.2023 на виплату додаткової винагороди з додатками; рапорт ОСОБА_1 від 01.11.2023 про направлення на ВЛК з додатками; рапорт ОСОБА_1 від 01.11.2023 на поновлення до особового складу ВЧ НОМЕР_1 з додатками; рапорт ОСОБА_1 від 01.11.2023 на видачу довідки УБД на розгляд своїм прямим та безпосереднім командирам фактично не подавався та до Військової частини НОМЕР_1 не надходив.
Протилежного, матеріали справи не містять та не доведено позивачем, а тому, позовні вимоги в цій частині є безпідставними та необґрунтованими.
Щодо бездіяльності командування Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 21.11.2023 року, суд зазначає про таке.
Як встановлено судом, 22.11.2023 представником позивача направлено на адресу Військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит №10-Б від 21.11.2023 відносно ОСОБА_1 та рапорт ОСОБА_1 від 21.11.2023 про направлення на ВЛК.
Факт отримання вказаного рапорту Військовою частиною НОМЕР_1 підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.
В свою чергу відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження опрацювання та надання відповіді по суті порушених в рапорті позивача питань.
Суд критично оцінює доводи відповідача, що ОСОБА_1 був незаконно відсутнім на службі : з 06.04.2023 по 23.06.2023, з 28.07.2023 по 19.11.2023, та незаконно відсутній на службі з 01.12.2023 по теперішній час, що на думку представника відповідача унеможливлює розгляд рапортів, оскільки чинне законодавство не встановлює таких обмежень чи заборон, як відсутність на службі, як підставу для не розгляду рапортів.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що Військовою частиною НОМЕР_1 допущено протиправно бездіяльність щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 21.11.2023 про направлення на ВЛК.
Щодо ефективності обраного позивачем способу захисту, суд зазначає, що останній має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Відповідач не обґрунтував неможливість розгляду рапорту позивача, а також не надав доказів розгляду такого рапорту.
При цьому, суд зауважує, що при вирішенні цієї справи не надається правова оцінка підставам та обґрунтованості рапорту позивача від 21.11.2023, як такого, в т.ч. наявності підстав для його задоволення, оскільки ці питання перебувають у компетенції відповідача.
Враховуючи вищенаведене, з метою відновлення порушеного права позивача, суд дійшов висновку про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 21.11.2023 про направлення на ВЛК.
Поряд з цим, при вирішенні справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)
Очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення. Але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.
Отже, суд вказує, що інші аргументи та підстави, зазначені сторонами, не спростовують висновків суду, викладених вище, оскільки судом надано правову оцінку основним аргументам, на яких ґрунтувалися доводи та заперечення учасників справи та оцінено їх в розрізі норм чинного законодавства та встановлених обставин справи.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 262 КАС України,
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність командування Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 21.11.2023 року про направлення ОСОБА_1 на медичний огляд військово - лікарською комісією.
Зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 21.11.2023 року про направлення ОСОБА_1 на медичний огляд військово - лікарською комісією.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені ст. 295 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А. Ю. Рищенко