Справа № 520/1684/23
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2024-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 р. Справа № 520/1684/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2024, головуючий суддя І інстанції: Григоров Д.В., м. Харків, повний текст складено 04.04.24 по справі № 520/1684/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в порядку ст. 382 КАС України, в якій просила суд:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати протягом п`ятнадцяти днів, з дня постановлення ухвали про встановлення судового контролю, звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 по справі № 520/1684/23.

В обґрунтування вказаної заяви зазначила про протиправну бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у невиконанні рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 по справі № 520/1684/23, а саме, у не виплаті ОСОБА_1 суми недоотриманої пенсії у розмірі 69114,86 грн, яка належала ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , та була нарахована на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 по справі № 520/13670/2020, але не була ним отримана за життя.

Зауважила, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 по справі № 520/1684/23 набрало законної сили 26.09.2023, однак станом на дату подачі позивачем до ГУ ПФУ у Харківській області скарги (16.10.2023) з приводу тривалого невиконання, на яку відповіді так і не отримано, залишилося невиконаним, що слугувало підставою для звернення до відповідача з адвокатським запитом від 06.11.2023.

Листом від 15.11.2023 № 2000-0203-8/164935 ГУ ПФУ в Харківській області повідомило, що на виконання ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2023 по справі № 520/1684/23 замінено стягувача ОСОБА_2 на його правонаступницю ОСОБА_1 та внесено зміни до реєстру судових рішень. Виплату зазначених коштів буде здійснено при надходженні відповідного фінансування.

На думку позивача, із наведеного вбачається, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 по справі № 520/1684/23 не виконано, що свідчить про наявність підстав для застосування заходів судового контролю за виконанням рішення суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2024 по справі № 520/1684/23 заяву представника позивача, подану в порядку статті 382 КАС України - залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2024 по справі № 520/1684/23, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 14.05.2020 у справі № 800/320/17 встановлення судового контролю, передбаченого статтею 382 КАС України, можливо і після прийняття кінцевого рішення у справі, отже, висновок суду першої інстанції про те, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах у порядку ч.1 ст.382 КАС України встановлюється судом саме при вирішенні справи по суті є помилковим.

Крім того, зазначила, що винесення окремої ухвали в процесі розгляду заяви в порядку ст. 383 КАС України не має наслідком відмову у встановленні судового контролю за виконанням судового рішення в порядку ст. 382 КАС України, оскільки ст. ст. 382, 383 КАС України передбачені різні механізми встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, які мають наслідком спонукання відповідача до вчинення різних дій (щодо подання звіту про виконання рішення суду чи вчинення дій, щодо усунення причин порушення закону на виконання рішення суду, тощо). Зазначені механізми встановлення судового контролю мають єдину мету належне та в повному обсязі виконання рішення суду, проте не залежать один від одного в плані процесу досягнення цієї мети.

Наполягала, що вирішуючи питання за заявою представника позивача в порядку ст. 382 КАС України, суд першої інстанції не здійснив дослідження питання стосовно повного виконання рішення суду, що набрало законної сили, не оцінив долучених до заяви доказів, а також не привів відповідної аргументації підстав для висновку про відмову в задоволенні заяви, поданої у порядку статті 382 КАС України.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 у справі № 520/1684/23, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 суми недоотриманої пенсії в розмірі 69114,86 грн, яка належала ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , що була нарахована на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 по справі №520/13670/2020, але не була ним одержана за життя.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 суми недоотриманої пенсії в розмірі 69114,86 грн., яка належала ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була нарахована на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 по справі №520/13670/2020, але не була ним одержана за життя.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2023, рішення ХОАС від 11.04.2023 залишено без змін.

06.11.2023 представник позивача - адвокат Острицький А.О., звернувся до ГУ ПФУ в Харківській області із адвокатським запитом у якому, зокрема, просив надати інформацію про результати розгляду скарги від 16.10.2023, про стан виконання рішення суду по справі 520/1684/23 та письмові докази на підтвердження виконання зазначеного рішення суду.

Відповідач листом від 15.11.2023 №2000-0203-8/164935 повідомив про заміну стягувача ОСОБА_2 на його правонаступницю ОСОБА_1 та внесення змін до реєстру судових рішень. Також вказав, що виплату зазначених коштів буде здійснено при надходженні відповідного фінансування.

В зв`язку з наведеним, за заявою представника позивачки - адвоката Острицького А.О. 03.04.2024 судом постановлено окрему ухвалу, яку направлено до ГУ ПФУ у Харківській області.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача, поданої в порядку ст. 382 КАС, суд першої інстанції зазначив про відсутність правових підстав для її задоволення, оскільки через невиконання відповідачем рішення суду, Харківським окружним адміністративним судом вже постановлено окрему ухвалу від 03.04.2024 по справі № 520/1684/23.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Приписами статті 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

На виконання приписів статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зауважує, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

В абзаці третьому пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України, заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

Метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

На підставі аналізу ст.ст.3, 8, ч.ч.1, 2 ст.55, ч.ч.1 та 2 ст.129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

У справі Сорінг проти Об`єднаного Королівства від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. 129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частин 1 та 2 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу (частина 8 статті 382 КАС України).

Крім того, відповідно до частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, приписами статей 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення; накладення штрафу, визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Колегією суддів встановлено, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 у справі № 520/1684/23, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 суми недоотриманої пенсії в розмірі 69114,86 грн, яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , у зв`язку з нарахуванням на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 по справі № 520/13670/2020, однак не одержана ним за життя, набрало законної сили 26.09.2023.

З доданої позивачем до заяви відповіді ГУ ПФУ в Харківській області від 15.11.2023 № 2000-0203-8/164935 (а.с. 102) вбачається, що відповідачем, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 по справі № 520/1684/23 замінено стягувача ОСОБА_2 на його правонаступницю ОСОБА_1 та внесено зміни до Реєстру судових рішень, однак виплату коштів буде здійснено при надходженні відповідного фінансування.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 по справі № 520/13670/2020, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2021року, адміністративний позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у не перерахунку та невиплаті пенсії ОСОБА_2 в розмірі, обчисленого з 86% грошового забезпечення, визначеного ІНФОРМАЦІЯ_2 в довідці від 28.09.2020 року №ФХ-118475 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, у порядку, визначеному рішенням Кабінету Міністрів України, з 01.04.2019 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію, розмір якої обчислений з грошового забезпечення, визначеного ІНФОРМАЦІЯ_2 в довідці від 28.09.2020 року №ФХ-118475 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, у порядку, визначеному рішенням Кабінету Міністрів України, починаючи з 01.04.2019 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 по справі № 520/13670/2020, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 (в подальшому правонаступник ОСОБА_1 ) набрало законної сили 12.02.2021.

Разом з цим, станом на дату звернення (23.11.2023) до суду з заявою у порядку ст.382 КАС України, відомостей про виплату коштів на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 по справі № 520/1684/23, яке є наслідком не виконання відповідачем рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 по справі № 520/13670/2020, до суду не надано.

Так, згідно з положеннями частин 1 та 2 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу (частина 8 статті 382 КАС України).

Крім того, відповідно до частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, приписами статтей 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення; накладення штрафу, визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Колегія суддів зауважує, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Суд апеляційної інстанції враховує, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2020 року у справі № 0640/3719/18 та від 11 червня 2020 року у справі №640/13988/19.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції не було витребувано від відповідача будь-яких пояснень щодо виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 у справі № 520/1684/23, та відповідно обставини наявності або відсутності підстав для зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області подати до суду звіт про виконання судового рішення не досліджувалися, оцінка ним не надавалась.

Посилання суду першої інстанції на постановлення відносно відповідача окремої ухвали від 03.04.2024 в порядку ст.383 КАС України, на переконання колегії суддів, не позбавляє позивача права на звернення до суду в порядку ст.382 КАС України.

Так, у відповідності до положень статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом. До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 2, 4, 5 та 9 статті 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено.

Аналізуючи наведені правові положення, колегія суддів звертає увагу на те, що як підстави так і правові наслідки вирішення питання встановлення нагляду за виконанням судового рішення в порядку статтей 382 та 383 КАС України є різними.

Так, за вимогами ст.382 КАС України підставою для зобов`язання відповідача подати звіт є неподання суб`єктом владних повноважень доказів, які свідчать про повне виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Разом з цим, для застосування наслідків ст.383 КАС України, до заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду висуваються окремі вимоги щодо строків її подання, змісту, необхідності надання доказів та ін. У разі невідповідності заяви зазначеним вимогам вона ухвалою суду, що може бути оскаржена, повертається заявнику. За наслідками розгляду заяви суд залишає її без задоволення, або постановляє окрему ухвалу, яка надсилається відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону або прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. Додатково судом мають досліджуватись обставини, що можуть свідчити про протиправність дій відповідача, пов`язаних з невиконанням судового рішення по справі.

Позиція щодо законодавчого розмежування видів судового контролю за виконанням судового рішення шляхом їх виокремлення у окремі статті 382 та 383 КАС України відповідає висновкам Верховного Суду, що викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.10.2018 по справі № 556/2081/17.

Таким чином, заяви позивача подані в порядку ст.382 КАС України та ст.383 КАС України розглядаються в окремих судових провадженнях, за наслідками яких мають бути прийняті різні процесуальні документи (судові ухвали), які в разі задоволення заяв, направляються до різних органів, та відповідно мають різні процесуальні наслідки, однак, зазначеного судом першої інстанції враховано не було.

Крім того, на думку колегії суддів, винесення окремої ухвали від 03.04.2024 вже свідчить про відмову відповідача від добровільного виконання рішення суду та відповідно не позбавляє позивача права звертатися в цьому випадку до суду із заявою у порядку ст.382 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2020 у справі № 800/320/17 сформульовано правовий висновок про можливість встановлення судового контролю, передбаченого ст. 382 КАС України, після прийняття кінцевого рішення у справі.

Як зазначив Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 вересня 2020 року у справі № 340/962/19: …клопотання про встановлення судового контролю може бути подано й задоволено судом вже після ухвалення рішення у справі. Отже, позивача не позбавлено можливості звернутися із клопотанням про встановлення судового контролю після прийняття судом рішення у справі у разі існування ризику його невиконання.

Отже, посилання суду першої інстанції на те, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах у порядку ч.1 ст.382 КАС України встановлюється судом саме при вирішенні справи по суті є довільним тлумаченням норм процесуального права.

Колегія суддів зауважує, що звертаючись до суду першої інстанції із заявою про встановлення судового контролю, заявник наводив доводи та аргументи, що вказують на невиконання відповідачем рішення суду, яке набрало законної сили, однак останні залишилися поза увагою суду першої інстанції, правова оцінка ним не надавалася.

В контексті вищевказаного слід зазначити, що встановлення судового контролю, є правом, а не обов`язком суду, однак, задля того, щоб відмовити в його встановленні, суд має перевірити належним чином доводи заявника, викладені в його заяві та навести підстави для висновку про відмову в задоволенні заяви, поданої у порядку ст. 382 КАС України, чого у даній справі судом першої інстанції зроблено не було.

Також, слід зазначити, що при розгляді заяви про встановлення судового контролю судом першої інстанції фактично призначено до розгляду та вирішено питання по суті однією ухвалою, тобто без надання можливості відповідачу висловити свої заперечення або надати відповідні пояснення разом з доказами щодо виконання або не виконання рішення суду.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до статті 320 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Приписами статті 353 КАС України визначено, що підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Враховуючи викладене, ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2024 по справі № 520/1684/23 підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 326-329, 353, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2024 по справі № 520/1684/23 - скасувати.

Справу № 520/1684/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій В.Б. Русанова