Справа № 580/1737/22
Суддя: Валентина ЯНКІВСЬКА
Дата ухвалення: 2024-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2024 року справа № 580/1737/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Янківської В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

01.04.2022 ОСОБА_1 звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення своєчасного та повного розрахунку при звільненні позивача;

2) стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.12.2021 по 01.03.2022 в сумі 26960,64 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що на день звільнення з військової служби їй не виплачено у повному обсязі належне грошове забезпечення, а остаточний розрахунок здійснено 01.03.2022. Тому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду Тимошенко В.П. від 06.04.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 06.04.2022 зупинено провадження у даній справі до припинення в Україні воєнного стану.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 поновлено провадження у справі.

Згідно з наказом Черкаського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 №47-О «Про внесення змін в облікові документи» ОСОБА_2 , судді Черкаського окружного адміністративного суду, змінено в облікових документах прізвище ОСОБА_3 на Янківська.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 , проходила службу у військовій частині НОМЕР_1 .

15.12.2021 позивача звільнено зі служби наказом командира НОМЕР_3 окремої автомобільної бригади Сил логістики Збройних Сил України (по особовому складу) від 15.12.2021 № 60-РС у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 258 від 15.12.2021 позивач знята з усіх видів забезпечення та виключено зі списків особового складу частини НОМЕР_1 з 15 грудня 2021 року.

На день звільнення з військової служби відповідачем не проведено повного розрахунку при звільненні з позивачем, а саме не проведений повний розрахунок при звільненні та не виплачено премію в розмірі 130% від посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65%, компенсацію за 30 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2021 рік, одноразової грошової вихідної допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 2017-2021 роки, грошову компенсацію за невикористані 42 дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2019-2021 роки, грошову компенсацію за неотримання речове майно в сумі 12524, 17 грн, грошову компенсацію за невикористані 60 діб не використаної додаткової відпустки, як матері дітей до 15 років за 2016-2021 роки.

Позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила виплатити середній заробіток за увесь час затримки при звільненні.

Військова частина НОМЕР_1 листом від 16.02. 2022 № 901/1/13 повідомила позивача про те, що повний розрахунок здійснено 27.01.2022 по причині затримки фінансування.

01.03.2022 відповідачем здійснено остаточний повний розрахунок при звільненні позивача з військової служби, що підтверджується випискою по рахунку від 31.03.2022.

За таких обставин, вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 16.12.2021 по день фактичного остаточного розрахунку 01.03.2022, позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За загальним правилом пріоритетними для застосування є норми спеціального законодавства, а приписи трудового законодавства застосовуються в тому випадку, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Питання проходження військової служби регулюється спеціальним законодавством. Соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей регулюється Законом України від 20 грудня 1999 року №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Однак, ні Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ні іншими нормативно-правовими актами, які регулювали питання прийняття, проходження та звільнення з військової служби, не врегульовані питання порушення строків проведення розрахунків при звільненні військовослужбовців, а також наслідків такого порушення.

Слід зауважити, що положення трудового законодавства (в тому числі й Кодексу законів про працю) не поширюються на правовідносини, що виникають при визначенні норм оплати грошового забезпечення військовослужбовців, порядку такого грошового забезпечення, оскільки такі врегульовані спеціальним законодавством. Разом із тим, спеціальне законодавство, яким визначено порядок, умови, склад, розміри грошового забезпечення військовослужбовців, не врегульовує відносини, що пов`язані із затримкою розрахунку при звільненні військовослужбовців з лав Збройних Сил України, відповідальності за затримку розрахунку при такому звільненні. Відтак, в такому разі, відповідно до ч. 6 ст. 7 КАС України, застосуванню підлягають положення Кодексу законів про працю України.

За приписами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 117 КЗпП України визначено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За такого правового врегулювання, передбаченого частиною 1 статті 117 КЗпП України, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України.

Таким чином, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, яка спрямована на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, але не більш як за шість місяців.

Щодо розміру середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, суд зазначає таке.

При визначенні розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні підлягають положення Порядку №100.

Абзацом 1 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час (абзац 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100).

Згідно даних Реєстру застрахованих осіб заробітна плата позивача за останні два місяці перед звільненням становила: 11 101,35 грн за жовтень 2021 року та 11101,35 грн. за листопаад 2021 року.

Остаточний розрахунок проведено 01.03.2022. Відтак, кількість днів прострочення складає 51.

Сукупний заробіток за два останніх місяці роботи перед звільненням склав 22202,7 грн (11101,35 грн + 11101,35 грн), тобто середньоденний заробіток становить 528,64 грн (22202,7 грн/42роб. дні).

З урахуванням періоду затримки розрахунку 51 день, розрахунку середньоденного грошового забезпечення позивача 528,64 грн, розмір середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні складає: 528,64 х 51 = 26960, 64 грн.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з частиною 4,6 статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 КАС України, суд

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає в невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 16.12.2021 по 01.03.2022 в сумі 26960,64 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 .

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Валентина ЯНКІВСЬКА