Справа № 182/3461/23
Суддя: Кобеляцька-Шаховал І. О.
Дата ухвалення: 2024-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/3461/23
Провадження № 2-а/0182/15/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18.04.2024 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька - Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора СРПП Нікопольського РУП капітана поліції Лазненко Олександра Олександровича, Нікопольського районного управління поліції та Департаменту патрульної поліції Національної Поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Інспектора СРПП Нікопольського РУП капітана поліції Лазненко Олександра Олександровича, Нікопольського районного управління поліції та Департаменту патрульної поліції Національної Поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Свої вимоги мотивує тим, що 13 липня 2023 року на блокпості в районі заводу «Оскар», близько вул.Вчительська в м.Нікополі, Інспектором СРПП Нікопольського РУП капітан поліції Лазненком Олександром Олександровичем відносно нього була складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ № 351493. Відповідно до зазначеної постанови, його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 510 гривень., з підстав порушення ним вимог п.п.2.3 «В» Правил дорожнього руху. З даною постановою він категорично не згоден, оскільки вона винесена інспектором ОСОБА_2 незаконно та безпідставно. Так, 13 липня 2023 року він на своєму автомобілі ГАЗ 3302, номерний знак НОМЕР_1 , рухався з дозволеною, відповідно до встановлених знаків та дорожньої розмітки, передбаченою п.ґ ст.12.6 ПДР України, швидкістю, пристебнутий ременем безпеки, не порушуючи правил дорожнього руху, зі сторони села Олексіївка в місто Нікополь, під`їжджаючи до блокпосту в районі заводу «Оскар», виконав всі вимоги, які визначені наявними там дорожніми знаками, та на самому блокпості зупинився на вимогу інспектора поліції за його вказівкою, з`їхав праворуч на узбіччя. Для того, щоб дістати паспорт громадянина України та вийти для відкриття кузову, він заглушив мотор та відстебнув ремінь безпеки. Після певного часу очікування, до нього підійшов інспектор СРПП Нікопольського РУП капітан поліції ОСОБА_2 та попросив надати документи на авто та техогляд, які він надав йому, але зауважив, що на блокпості непередбачено перевірку таких документів, і що він, насамперед, має перевірити його громадянство та вантаж. Не дозволяючи йому вийти з машини, не здійснюючи більше ні яких дій для перевірки перевезення вантажу, після зауваження щодо невиконання ним своїх повноважень, відповідач зазначив, «думав ти нормальний» і повідомив, що на нього буде накладено адміністративний штраф за непристебнутий ремінь безпеки. На будь - які зауваження стосовно пристебнутого ременя під час руху автомобіля при заїзді на блокпост та необхідність його відстебнути для виходу з автомобіля для відкриття кузову, відповідач не реагував. На його прохання продемонструвати фіксацію правопорушення в автоматичному режимі, або хоча б якийсь відеозапис, йому надали невідомий пристрій з мерехтливим екраном, на якому взагалі не було нічого видно. До постанови він написав свої заперечення та зауваження, про що відповідачем було здійснено відповідний запис в графі 7 самої постанови. Тому, враховуючи дані обставини, вважає, що його було притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно та з метою захисту свого порушеного права він змушений звернутись до суду і просить скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ № 351493, від 13 липня 2023 року, винесену Інспектором СРПП Нікопольського РУП капітаном поліції Лазненком Олександром Олександровичем, а також стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної Поліції України сплачений ним судовий збір.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2023 року по даній справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено відповідачам п`ятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідачі мали право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.162 КАС України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.11-12).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі про розгляд справи були повідомлені належним чином, однак, своїм правом, визначеним ст.162 КАС України, скористалися та подали відзив на позовну заяву.

Так, на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від ОСОБА_3 , яка діє в інтересах Нікопольського районного управління поліції, надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вважає, що прийнята постанова відповідає вимогам чинного законодавства, при цьому, не погоджується з заявленими вимогами та, в тому числі, щодо визначення суб`єктного складу відповідачів по справі, оскільки інспектор здійснював владні управлінські функції на основі законодавства та був наділений посадовими обов`язками, а тому є неналежним відповідачем по справі. Тому, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги не визнають та просять суд в задоволенні позову відмовити, оскільки факт порушення позивачем ПДР зафіксовано та представником до матеріалів долучено копію диску, який є належним доказом, тому позовні вимоги є необґрунтованими (а.с.17-20).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач Інспектор СРПП Нікопольського РУП капітана поліції Лазненко О.О. - також скористався своїм правом і на адресу суду надав відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнає, оскільки факт порушення позивачем є доведеним та зафіксованим, а всі посилання в позові на обставини є такими, що викликають сумнів, оскільки докази, які свідчили б про невчинення адміністративного правопорушення, позивачем надані не були (а.с.29-36).

Також, згідно з матеріалів справи, Департамент патрульної поліції Національної Поліції України у відповідності до ст.162 КАС України, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву також скористався та вважає, що пред`явленні позовні вимоги є необґрунтованими, прийнята постанова відповідає вимогам та інструкції щодо її оформлення, а всі послання у позовній заяві на обставини, не свідчать про той факт, що позивачем адміністративне правопорушення вчинено не було. Тому, враховуючи вимоги чинного законодавства, факт порушення є наявним, а тому в задоволенні позову слід відмовити (а.с.38-45).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою ст.55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Судом встановлено, що 13 липня 2023 року на блокпості в районі заводу «Оскар», близько вул.Вчительська в м.Нікополі, інспектором СРПП Нікопольського РУП капітаном поліції Лазненком О.О. відносно водія ОСОБА_1 була складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ № 351493, згідно якого позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 510 грн.00 коп. (а.с.10).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, крім постанови, будь-які інші докази, які б підтверджували факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем до суду не надано. А сама постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Ця постанова є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17.

Згідно зі ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В графі «до постанови додаються» не зазначено жодного доказу на підтвердження скоєння адміністративного правопорушення.

Таким чином, порушень ПДР України з боку позивача по справі відповідачем належним чином не доведено.

Згідно з п.10 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за № 1408/27853, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування «судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача як на підставу відмови в задоволенні позову було долучено СD диск, при огляді якого суддя прийшов до висновку, що останній не є тим доказом як беззаперечно свідчив про той факт, що позивачем було вчинено адміністративне правопорушення, передбачено ч.5 ст.121 КУпАП, виходячи з наступного.

Згідно п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби, у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до п.2.3.в ПДР України, для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Згідно ч.5 ст.121 КУпАП, порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог Закону України «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно зі ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.74 КАС України).

Згідно ст.251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, іншими доказами, перелік яких не вичерпний.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем факт порушення ПДР не визнається, хоча, сторона відповідача вважає, що факт порушення є наявним, оскільки дії позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення зафіксовані, проте, долучений відеозапис до поданого відзиву не може свідчити про безпосередній факт порушення, оскільки такий доказ судом не вважається належним у даній справі, бо не свідчить і не встановлює обставини на момент вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП. Відеозапис не підтверджує той факт, що ОСОБА_1 в момент руху транспортного засобу порушив п.п.2.3 «В» ПДР, що, в даному випадку, є обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Серед вимог ч.1 ст.280 КУпАП вказано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

При цьому, суддя зазначає, що, відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, крім постанови, будь-які інші докази, які б підтверджували факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем до суду не надано. А сама постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Ця постанова є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

За таких обставин, в матеріалах справи відсутня достатня доказова база щодо вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а оскаржувана постанова була винесена відповідачем передчасно.

Керуючись ст.ст.6, 12, 19, 46, 77, 78, 90, 243, 245, 251, 252, 257, 268, 271, 280, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Інспектора СРПП Нікопольського РУП капітана поліції Лазненко Олександра Олександровича, Нікопольського районного управління поліції та Департаменту патрульної поліції Національної Поліції України, про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ № 351493, від 13 липня 2023 року, винесену Інспектором СРПП Нікопольського РУП капітаном поліції Лазненком Олександром Олександровичем - скасувати.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної Поліції України () на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536 грн. (п`ятсот тридцять шість грн.) 80 коп., сплачений ним при подачі позову до суду.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана у десятиденний строк з дня його проголошення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал