Справа № 420/7647/22
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2024-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року

м. Київ

справа № 420/7647/22

адміністративне провадження № К/990/35671/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

cудді-доповідача - Радишевської О.Р.,

суддів - Кашпур О.В., Уханенка С.А.,

розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції адміністративну справу № 420/7647/22

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про скасування дозволу на імміграцію, визнання протиправними дії щодо складання висновку, визнання протиправним і скасування наказу, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2022 року, ухвалене у складі головуючого судді Стефанова С.О., та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року, ухвалену у складі: судді-доповідача Ступакової І.Г., суддів Бітова А.І., Лук`янчук О.В.,

УСТАНОВИВ:

І. Суть спору

1. Громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 (далі - громадянка СРВ ОСОБА_1 , позивачка,) звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі - ГУ ДМС в Одеській області, відповідач-1), Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області (далі - УДМС в Херсонській області, відповідач-2), Державної міграційної служби України (далі - ДМС України, відповідач-3) з вимогами:

- визнати протиправним і скасувати рішення Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Управління МВС України в Херсонській області (далі - ВГІРФО УМВС у Херсонській області) про скасування дозволу на імміграцію, наданого 30.05.2009 громадянці СРВ ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ВГІРФО УМВС України в Херсонській області;

- визнати протиправними дії ГУ ДМС в Одеській області щодо складання висновку від 03.08.2016;

- визнати протиправним і скасувати наказ ДМС України № 222 від 31.08.2016, прийнятий на підставі висновку ГУ ДМС України в Одеській області від 03 серпня 2016 року, яким скасовано повністю рішення ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області про документування громадянки СРВ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідкою на постійне проживання в Україні.

2. Позов мотивований тим, що в спірних правовідносинах у відповідачів не було передбачених Законом України «Про імміграцію» підстав для скасування позивачці дозволу на імміграцію.

3. За доводами позивачки, дозвіл на імміграцію їй було видано на законних підставах, водночас обставини, на які посилаються відповідачі, виникли вже після видачі вказаного дозволу. Позивачка також зазначає, що матеріали її особової справи не містять документального підтвердження обставин, які відповідачі поклали в основу оскаржуваних рішень та дій.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

4. ВГІРФО УМВС України в Херсонській області 30.05.2009 громадянці СРВ ОСОБА_1 надано дозвіл на імміграцію в Україну, відповідно до вимог пункту 4 частини другої статті 4 Закону України «Про імміграцію» як особі, брат якої є громадянином України.

5. Того ж дня позивачка документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 .

6. Проживаючи на території України, громадянка СРВ ОСОБА_1 народила двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована громадянкою України за територіальним походженням, документована закордонним паспортом громадянина України, і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який підлягає реєстрації громадянином України з тих же підстав.

7. Позивачка зареєстрована як фізична особа-підприємець, є платником податків в Україні, що підтверджується копією виписки із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копією витягу з реєстру платників єдиного податку, копією податкової декларації.

8. ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області 07.06.2010 документувало позивачку посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 .

9. Позивачка 16.12.2015 звернулася до Овідіопольського РВ ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку з досягненням 25-річного віку.

10. Разом із заявою було надано: копію посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 , копію паспортного документа громадянина СРВ з перекладом на українську мову № НОМЕР_3 , виданого 12.02.2009 терміном дії до 12.02.2019, місце видачі Київ; квитанцію про сплату державного мита та послуг ДМС України.

11. ГУ ДМС України в Одеській області 21.12.2015 направлено запит до УДМС у Херсонській області щодо підтвердження законності надання дозволу на імміграцію в Україну та документування посвідкою на постійне проживання.

12. Листом УДМС у Херсонській області від 20.01.2016 №1/4-1020 повідомлено, що у 2011 році керівництвом ВГІРФО УМВС України в Херсонській області прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну позивачці на підставі статті 12 Закону України «Про імміграцію», оскільки рішенням Апеляційного суду Херсонської області скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, повнорідному брату ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; паспорт громадянина України визнано недійсним.

13. 03 лютого 2016 року посадовими особами ГУ ДМС України в Одеській області складено висновок про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянці СРВ ОСОБА_1 , у якому зазначено, що така посвідка на постійне проживання підлягає скасуванню, відповідно до вимог пункту 2.9 розділу ІІ Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом МВС України від 15.07.2013 №681, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 серпня 2013 року за №1335/23867 (зі змінами).

14. Пунктом 11.1 наказу ДМС України «Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання» від 31.08.2016 №222 скасовано рішення відділу ГІРФО ГУ МВС України в Одеській області від 07.06.2010 про документування посвідкою на постійне проживання в Україні громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15. Не погоджуючись з указаними рішеннями, позивачка звернулася до суду.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення

16. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2022, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2022, позов задоволено частково:

- визнано протиправним і скасовано рішення ВГІРФО УМВС України в Херсонській області про скасування дозволу на імміграцію, наданого 30.05.2009 громадянці СРВ ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнано протиправними дії посадових осіб Головного управління ДМС України в Одеській області щодо складання висновку від 03.02.2016 «Про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянці СРВ ОСОБА_1 ;

- визнано протиправним і скасовано підпункт 11.1. пункту 11 наказу ДМС України «Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання» №222 від 31.08.2016.

17. У задоволенні інших вимог відмовлено.

18. Частково задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідачі не довели належними доказами обставини, на яких ґрунтувалися їхні рішення про скасування дозволу на імміграцію та про скасування рішення про видачу посвідки на постійне місце проживання, адже на вимогу суду відповідачами не було надано рішення Апеляційного суду Херсонської області, яким скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України повнорідним братом позивачки та рішення ВГІРФО УМВС України в Херсонській області про скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію, рішення ВГІРФО УМВС України в Херсонській області про скасування дозволу на імміграцію, наданого позивачці 30.05.2009.

19. Суди попередніх інстанцій також уважали, що з огляду на проживання позивачки на території України з 2009 року скасування у 2016 році дозволу на імміграцію з підстав, що виникли ще у 2011 році, є неспівмірним та непропорційним.

20. Як зазначили суди попередніх інстанцій, у разі набрання оскаржуваним рішенням ДМС України законної сили для позивачки неминуче настануть негативні наслідки у вигляді видворення.

21. Водночас суди попередніх інстанцій встановили, що позивачка проживає на території України більше десяти років та є матір`ю двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована громадянкою України за територіальним походженням, документована закордонним паспортом громадянина України, і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який підлягає реєстрації громадянином України з тих же підстав.

22. Узявши до уваги, що позивачка тривалий час проживає в Україні, асимільована в українське суспільство, має двох неповнолітніх дітей, суди попередніх інстанцій вважали, що в спірних правовідносинах відповідачами не було дотримано балансу між цілями, на досягнення яких спрямовані оскаржувані рішення (зокрема, протидія нелегальній міграції), та наслідками для прав, свобод та інтересів позивачки.

IV. Провадження в суді касаційної інстанції

23. До Суду 19.12.2022 від УДМС в Херсонській області надійшла касаційна скарга на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2022 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2022, у якій скаржник указані судові рішення просить скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

24. Ухвалою Суду від 09.01.2023 відкрито касаційне провадження за цією касаційною скаргою.

25. За доводами скаржника, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, в оскаржуваних судових рішеннях суди першої та апеляційної інстанцій застосували пункт 1 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію» без урахування висновку щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 30.12.2020 у справі № 320/849/19.

26. Як зазначає скаржник, у вказаній постанові Верховний Суд за схожих обставин дійшов висновку про правомірність скасування дозволу на імміграцію у випадку, якщо буде встановлено, що його надано на підставі документів, що потім втратили чинність.

27. Так, у справі № 320/849/19 дозвіл на імміграцію особі (позивачу) був виданий як батьку дитини - громадянина України. Проте згодом на підставі судового рішення запис про цю особу як батька дитини був виключений із Державного реєстру актів цивільного стану громадян, натомість батьком указаної дитини було записано іншу особу. У справі № 320/849/19 Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про обґрунтованість рішення про скасування дозволу на імміграцію, мотивуючи це тим, що єдиною підставою отримання особою дозволу на імміграцію поза квотою імміграції була наявність у нього дитини - громадянина України, а така підстава та відповідні документи, що її підтверджували, втратили чинність.

28. Скаржник доводить, що обставини цієї справи є подібними до справи № 320/849/19, адже у цій справі підставою для видання позивачці дозволу на імміграцію поза квотою імміграції була наявність у неї брата - ОСОБА_5 , який є громадянином України, якому рішення про набуття громадянства України скасовано рішенням Апеляційного суду Херсонської області.

29. З урахуванням викладеного, скаржник уважає, що правильно скасував позивачці дозвіл на імміграцію, встановивши, що документи, на підставі яких він був виданий, втратили чинність.

30. Позивачка проти вимог касаційної скарги заперечила. У відзиві на касаційну скаргу наполягає на незастосовності висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 30.12.2020 у справі №320/849/19, адже обставини указаної справи істотно відрізняються від обставин цієї справи.

31. Зокрема, у справі № 320/849/19 дозвіл на імміграцію позивач отримав з підстав належності до громадянства України його сина. При цьому, менш ніж через рік ця особа звернулася до суду з позовом про виключення відомостей про нього, як батька дитини. Позивачка уважає, що такі обставини можуть свідчити про те, що батьком дитини позивач у справі № 320/849/19 був записаний для створення штучних умов з метою отримання дозволу на імміграцію, тобто свідомо надав органам Державної міграційної служби недостовірні відомості.

32. Водночас у справі, що розглядається, позивачка отримала дозвіл на імміграцію, адже мала повнорідного брата - громадянина України. Таким чином, у цій справі отримання дозволу на імміграцію не було пов`язане із недобросовісною поведінкою чи зловживаннями.

33. Позивачка зазначає, що на підтвердження обставин, на яких ґрунтувалися оскаржувані рішення, та на вимогу суду відповідачами так і не було надано копію рішення Апеляційного суду Херсонської області, яким скасовано рішення про набуття громадянства України її братом.

V. Джерела права й акти їхнього застосування

34. Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України «Про імміграцію» від 07.06.2001 № 2491-III (далі - Закон № 2491-III).

35. Відповідно до статті 1 Закону № 2491-III імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року; дозвіл на імміграцію - це рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

36. Згідно з частинами першою-третьою Закону № 2491-III дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів:

1) діячі науки та культури, імміграція яких відповідає інтересам України;

2) висококваліфіковані спеціалісти і робітники, гостра потреба в яких є відчутною для економіки України;

3) особи, які здійснили іноземну інвестицію в економіку України іноземною конвертованою валютою на суму не менше 100 (ста) тисяч доларів США;

4) особи, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України;

5) особи, які раніше перебували в громадянстві України;

6) батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти;

8) особи, які безперервно проживали на території України протягом трьох років з дня встановлення їм статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми;

9) особи, які прослужили у Збройних Силах України три і більше років.

Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається:

1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України;

2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України;

3) особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням;

4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України;

5) закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України.

37. Частинами першою, другою статті 11 Закону № 2491-III передбачено, що особі, яка постійно проживає за межами України і отримала дозвіл на імміграцію, дипломатичне представництво чи консульська установа України за її зверненням оформляють довгострокову візу. Зазначена особа в`їжджає на територію України в порядку, встановленому законодавством України.

Після прибуття іммігранта в Україну він повинен звернутися протягом п`яти робочих днів до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, із заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання. До заяви мають додаватися копія паспортного документа заявника із проставленою в ньому довгостроковою візою та копія рішення про надання дозволу на імміграцію.

38. Відповідно до статті 12 Закону № 2491-III дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

39. Частинами першою-третьою статті 13 Закону № 2491-III передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.

Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України. У разі скасування дозволу на імміграцію стосовно особи, яка була до його надання визнана біженцем в Україні, її не може бути вислано або примусово повернуто до країни, де її життю або свободі загрожує небезпека через її расу, національність, релігію, громадянство (підданство), належність до певної соціальної групи або політичні переконання.

VI. Позиція Верховного Суду

40. Спір у цій справі виник у зв`язку із скасуванням дозволу на імміграцію позивачці з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 12 Закону № 2491-III.

41. Як доводили відповідачі, мотивуючи законність такого рішення, позивачка отримала дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції як особа, яка є повнорідною сестрою громадянина України, - ОСОБА_5 . Водночас рішення про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_5 було скасовано на підставі рішення Апеляційного суду Херсонської області.

42. Посилаючись на вказані обставини, УДМС в Херсонській області під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій та в касаційній скарзі доводить, що дозвіл на імміграцію позивачці видано на підставі документів, що втратили чинність, що, відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону № 2491-III, є підставою для його скасування.

43. Як установили суди попередніх інстанцій, 03.02.2016 посадовими особами ГУ ДМС України в Одеській області складено висновок про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянці СРВ ОСОБА_1 , у якому зазначено, що така посвідка на постійне проживання підлягає скасуванню, відповідно до вимог пункту 2.9 розділу ІІ Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом МВС України від 15.07.2013 №681, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.09.2013 за №1335/23867 (зі змінами).

44. Як на фактичну підставу для скасування посвідки у цьому висновку вказано посилання на відповідь УДМС України в Херсонській області від 20.01.2016 №1/4-1020, згідно з якою «Встановлено, що у 2011 році керівництвом ВГІРФО УМВС України в Херсонській області прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці СРВ ОСОБА_1 на підставі пункту 6 статті 12 Закону України «Про імміграцію».

45. Водночас у листі УДМС у Херсонській області від 20.01.2016 № 1/4-1020 зазначено, що «Відповідно до рішення Апеляційного суду Херсонської області та подання скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_5 , [у зв`язку з чим] підстави щодо оформлення ОСОБА_1 дозволу на імміграцію на теперішній час відсутні».

46. Верховний Суд у постановах від 13.11.2019 у справі №815/3651/17, від 13.06.2019 у справі №825/2971/14 зазначив, що статтею 12 Закону № 2491-III встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, зі змісту якого випливає, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта. Отже, скасування дозволу на імміграцію можливе за умови встановлення конкретних даних щодо вчинення або можливості вчинення саме іммігрантом протиправних дій.

47. У контексті викладеного Суд зазначає, що за змістом пункту 1 частини першої статі 12 Закону №2491-III дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо потім буде з`ясовано, що його було видано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи нечинних або таких, що втратили чинність документів.

48. У постанові від 30.07.2020 у справі № 320/849/19, на яку відповідач посилається як на приклад неправильного застосування пункту 1 частини першої статі 12 Закону №2491-III, Верховний Суд констатував, що особі правомірно скасовано дозвіл на імміграцію, адже підставою отримання цього дозволу була наявність в особи дитини - громадянина України, а така підстава та відповідні документи, що її підтверджували, втратили чинність відповідно до рішення суду, яким відомості про особу як батька дитини було виключено з відповідного запису актів цивільного стану.

49. У цій справі відповідачі скасували дозвіл на імміграцію позивачки, оскільки уважали, що втратило чинність рішення про оформлення набуття громадянства України повнорідним братом позивачки - ОСОБА_5 .

50. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20.06.2022 у ДМС України, серед іншого, витребувано копію особової справи ОСОБА_1 , а в ГУ ДМС в Одеській області - належним чином засвідчену копію висновку від 03.02.2016, а також усі наявні на час розгляду цієї справи та належним чином оформлені докази, які були підставою для складання висновку.

51. Дослідивши особову справу позивачки та інші документи, на підставі яких було прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію позивачки, суди попередніх інстанцій з`ясували, що в особовій справі позивачки відсутня копія рішення Апеляційного суду Херсонської області, яким скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України повнорідним братом позивачки та рішення ВГІРФО УМВС України в Херсонській області про скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію.

52. Отже, як правильно зазначено судами попередніх інстанцій, відповідачами не надано доказів існування передбачених пунктом 1 частини першої статті 12 Закону №2491-III обставин, які були підставою для прийняття рішення про скасування позивачці дозволу на імміграцію і похідного рішення про скасування посвідки на постійне проживання в України.

53. Суд також погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що навіть, якщо дозвіл на імміграцію позивачці у 2009 році надано через помилку або зловживання посадових осіб суб`єкта владних повноважень, скасування позивачці посвідки лише у 2015 році на підставі обставин, які були або мали бути відомі відповідачам ще 2011 році, є непропорційним і покладає на позивачку надмірний тягар.

54. Як установили суди попередніх інстанцій, позивачка проживає на території України більше десяти років, є матір`ю двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована громадянкою України за територіальним походженням, документована закордонним паспортом громадянина України, і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який підлягає реєстрації громадянином України з тих же підстав. Водночас у разі скасування дозволу на імміграцію позивачка буде вимушена виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії рішення про скасування дозволу на імміграцію, а в разі невиїзду - буде видворена.

55. За подібних правовідносин Верховний Суд у постанові від 18.04.2018 у справі № 820/2262/17 зазначив, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критерію необхідності у демократичному суспільстві, оскільки для позивача та членів його сім`ї скасування дозволу на імміграцію має наслідком повну зміну способу життя родини, в складі якої двоє неповнолітніх дітей - громадян України.

56. Подібний підхід застосовано і в постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі №820/5953/16, від 26.05.2020 у справі № 815/6555/16, від 09.07.2020 № 823/407/18.

57. Отже, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права судами попередніх інстанцій і погоджується з їхніми висновками про обґрунтованість позовних вимог.

58. Положеннями частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

59. Відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

60. Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

61. Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах заявлених вимог касаційної скарги, Суд уважає, що висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими і такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

VII. Судові витрати

62. Ураховуючи результат касаційного розгляду судові витрати не розподіляються.

63. Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

64. Касаційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області залишити без задоволення.

65. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2022 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року залишити без змін.

66. Судові витрати не розподіляються.

67. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач: О. Р. Радишевська

Судді: О.В. Кашпур

С.А. Уханенко