Справа № 420/5524/24
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2024-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5524/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком позивача та не зарахуванням до страхового стажу періодів роботи: - запис № 16 - з 15.07.1991 по 31.10.1991 згідно договору від 15.07.1991; - запис № 19 - з 02.01.1992 по 30.06.1992 згідно договору від 02.01.1992; - запис № 20 - з 26.06.1992 по 31.07.1992 згідно договору від 26.06.1992 на підставі трудової книжки від 28.08.1978; скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 56 від 03.11.2023 Про відмову у призначенні пенсії за віком ; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи: - запис № 16 - з 15.07.1991 по 31.10.1991 згідно договору від 15.07.1991; - запис № 19-з 02.01.1992 по 30.06.1992 згідно договору від 02.01.1992; - запис №20 - з 26.06.1992 по 31.07.1992 згідно договору від 26.06.1992 на підставі трудової книжки від 28.08.1978 та призначити пенсію за віком з моменту виникнення права тобто з 06.08.2023.

Ухвалою суду від 26.02.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначила, що не погоджується з відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком позивача та не зарахуванням до страхового стажу періодів роботи: - запис № 16 - з 15.07.1991 по 31.10.1991 згідно договору від 15.07.1991; - запис № 19 - з 02.01.1992 по 30.06.1992 згідно договору від 02.01.1992; - запис № 20 - з 26.06.1992 по 31.07.1992 згідно договору від 26.06.1992 на підставі трудової книжки від 28.08.1978. Як вказав позивач, записи у його трудовій книжці виконано без виправлень, у чіткій послідовності, із засвідченням підписами відповідальних осіб та печатками роботодавців, однак вказані записи безпідставно не прийнято відповідачем.

04.03.2024 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що не погоджується із позовними вимогами позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Так, відповідач вказав, що оскільки ОСОБА_1 не має достатнього страхового стажу, то він не має права виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Отже, як зазначив відповідач, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №56 від 03.11.2023 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є законним та обґрунтованим. Крім того, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Враховуючи викладене та зазначивши, що прийняття рішення про призначення пенсії є дискреційним повноваженням органів Пенсійного фонду України, та вказавши, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області повідомлявся про розгляд справи, відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області із заявою від 30.10.2023 про призначення пенсії за віком, яка за принципом екстериторіальності направлена до розгляду Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №56 від 03.11.2023 (а.с.10) відмовлено заявнику в призначенні пенсії за віком з підстав, що згідно наданих документів про стаж, страховий стаж позивача складає: 29 років 06 місяців 07 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 15.07.1991 по 31.10.1991 згідно договору від 15.07.1991 ; з 02.01.1992 по 30.06.1992 згідно договору від 02.01.1992; з 26.06.1992 по 31.07.1992 згідно договору від 26.06.1992, оскільки дані договори не завірені печатками

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених .

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788), Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 ч.1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За визначеннями, наведеними у статті 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частинами 1-3 ст. 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Необхідно зазначити, що до 01 січня 2004 року порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788-XII).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений (далі - Порядок №637).

Відповідно до ч.3 Постанови №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи.

Довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, приймаються для підтвердження трудового стажу лише у випадку відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу суперечить принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Отже, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, так як на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 від 28.08.1978 (а.с.13-21), до вказаної трудової книжки внесені відомості про приймання та звільнення з роботи у періоди: з 15.07.1991 по 31.10.1991 згідно договору від 15.07.1991; з 02.01.1992 по 30.06.1992 згідно договору від 02.01.1992; з 26.06.1992 по 31.07.1992 згідно договору від 26.06.1992.

При цьому, жодних доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи позивача, відповідачами суду не надано, а тому, на думку суду, їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи та не вжито всіх заходів для його перевірки, в тому числі періоди роботи.

Крім того, позивачем до пенсійного фонду, в підтвердження свого трудового стажу, надавались також вищевказані договори, що засвідчені печатками (а.с.25-28).

З урахуванням викладеного та того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є саме трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи та записами трудової книжки позивача підтверджується спірні періоди роботи, суд приходить до висновку про безпідставність прийняття рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 56 від 03.11.2023 наявності підстав для його скасування. Поряд з цим, враховуючи те, що в межах вказаної справи відповідач відмовив у призначенні пенсії за віком позивача та не зарахуванням до страхового стажу періодів роботи вищенаведеним рішенням, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача буде саме скасування рішення та відсутності підстав для визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком позивача та не зарахуванням до страхового стажу періодів роботи: - запис № 16 - з 15.07.1991 по 31.10.1991 згідно договору від 15.07.1991; - запис № 19 - з 02.01.1992 по 30.06.1992 згідно договору від 02.01.1992; - запис № 20 - з 26.06.1992 по 31.07.1992 згідно договору від 26.06.1992 на підставі трудової книжки від 28.08.1978.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи: - запис № 16 - з 15.07.1991 по 31.10.1991 згідно договору від 15.07.1991; - запис № 19-з 02.01.1992 по 30.06.1992 згідно договору від 02.01.1992; - запис №20 - з 26.06.1992 по 31.07.1992 згідно договору від 26.06.1992 на підставі трудової книжки від 28.08.1978 та призначити пенсію за віком з моменту виникнення права тобто з 06.08.2023, судом встановлено наступне.

Під час прийняття рішення суд враховує, що Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Враховуючи викладене та те, що відповідач безпідставно не врахував до страхового стажу періоди роботи з 15.07.1991 по 31.10.1991, 02.01.1992 по 30.06.1992, з 26.06.1992 по 31.07.1992, з урахуванням встановленого страхового стажу в рішенні 29,6 років з 30 років, встановлених Законом, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України з Одеській області призначити ОСОБА_1 з 06.08.2023 пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу позивача періоди роботи: з 15.07.1991 по 31.10.1991 згідно договору від 15.07.1991; з 02.01.1992 по 30.06.1992 згідно договору від 02.01.1992; з 26.06.1992 по 31.07.1992 згідно договору від 26.06.1992, на підставі трудової книжки від 28.08.1978.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та оскільки вимозі про зобов`язання відповідача вчинити певні дії передує вимога про встановлення порушення прав, свобод та інтересів позивача, судовий збір за другу(похідну) вимогу позивача не стягувався, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення пропорційно з відповідачів за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 56 від 03.11.2023 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 з 06.08.2023 пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу позивача періоди роботи: з 15.07.1991 по 31.10.1991 згідно договору від 15.07.1991; з 02.01.1992 по 30.06.1992 згідно договору від 02.01.1992; з 26.06.1992 по 31.07.1992 згідно договору від 26.06.1992, на підставі трудової книжки від 28.08.1978.

У задоволенні іншої частини позовних вимог -відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, м.Одеса, вул. Канатна,83 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (, м. Луцьк, вул. Кравчука 22-В) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра