Справа № 520/28917/23
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 р. Справа № 520/28917/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2024, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., м. Харків, повний текст складено 01.03.24 у справі № 520/28917/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2023 року у справі № 520/28917/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у обмеженні виплати пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром у період з 01.03.2022 по 31.10.2023, у тому числі зменшення виплати пенсії за вересень 2023 року з суми 25989,55 грн до суми 21482,06 грн.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо невиплати ОСОБА_1 індексації відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №118 від 16 лютого 2022 року "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" з 01.03.2022 з обмеженням максимального (граничного) розміру та Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 24 лютого 2023 року "Про індексацію пенсійних та страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році" з 01.03.2023 року з обмеженням максимального (граничного) розміру.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі 79% грошового забезпечення на підставі довідки № 100/25047 від 05.08.2021 (вих.№33/41-2979), наданої Державною установою "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області", після її індексації відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №118 від 16 лютого 2022 року "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" з 01.03.2022 без обмеження максимального (граничного) розміру, провести відповідні виплати з урахуванням вже виплачених сум.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі 79% грошового забезпечення на підставі довідки № 100/25047 від 05.08.2021 (вих.№33/41-2979), наданої Державною установою "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області", після її індексації відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 24 лютого 2023 року "Про індексацію пенсійних та страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році" з 01.03.2023 без обмеження максимального (граничного) розміру, провести відповідні виплати з урахуванням вже виплачених сум.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у ненарахуванні ОСОБА_1 з 01.05.2023 доплати до пенсії згідно із Постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 за №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб» в розмірі 2000 гривень.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.05.2023 щомісячну доплату в розмірі 2000 гривень відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 за №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб» з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 2147,20 грн.

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, у якій просив:

1. Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області строк у тридцять днів для надання до суду звіту про повне виконання ним рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2023 у справі № 520/28917/23, з наданням до суду доказів виплати ОСОБА_1 з 01.05.2023 щомісячної пенсії з урахуванням усіх нарахованих йому сум індексації пенсії згідно з Постановами КМУ від 16.02.2022 за № 118, від 24.02.2023 за № 168, суми щомісячної доплати до пенсії в сумі 2000,00 грн згідно з Постановою КМУ від 14.07.2021 за № 713 без обмеження цих сум пенсії, індексації та щомісячної доплати максимальним розміром, а також провести відповідні виплати з урахуванням вже виплачених сум.

2. Вжити інших можливих та ефективних заходів судового контролю за правильним і повним виконанням відповідачем судового рішення у цій справі № 520/28917/23.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01 березня 2024 року заяву представника позивача про встановлення судового контролю у справі № 520/28917/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.

Не погодившись з ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2024, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на безпідставність, необґрунтованість оскаржуваної ухвали та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2024 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач вказує на те, що приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не врахував того, що з 01.05.2023 по 31.01.2024 відповідач фактично нараховує позивачу до виплати щомісячну доплату до пенсії згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 за №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб» в розмірі 2000,00 гривень, але в порушення судового рішення щомісячну доплату до пенсії в сумі 2000,00 грн з 01.05.2023 не виплатив (не виплачує); водночас відповідач у листі від 05.02.2024 за № 3514-1194/В-03/8-2000/24 стверджував, що судове рішення виконано ним у повному обсязі та відповідно до чинного законодавства. Вказує, що оскаржувана ухвала не містить мотивів відмови у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю.

Просить урахувати, що тільки встановлений судом судовий контроль за виконанням судового рішення сприятиме виконанню відповідачем судового рішення в повному обсязі.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі також відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області) правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось.

Згідно з ч. 1 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Судом установлено та матеріалами справи підтверджено, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2023 у справі № 520/28917/23 набрало законної сили 09.01.2024.

Виконавчі листи у справі видано 22.02.2024.

Посилаючись на те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області станом на 22 лютого 2024 року рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2023 у справі № 520/28917/23, яке набрало законної сили 09.01.2024, повністю не виконано, позивач звернувся із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Приймаючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви позивача, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем надано докази про проведення перерахунку пенсії позивача на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2023 у справі № 520/28917/23.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій зазначено: судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 382 КАС України).

Водночас необхідним є встановлення існування в спірних правовідносинах обставин, з якими стаття 382 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Такий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №820/4261/18.

Правові норми, закріплені у частині першій статті 382 КАС України, кореспондуються з положеннями підпункту ґ пункту 4 частини першої статті 356 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови зазначається про встановлення судом касаційної інстанції строку для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Разом з цим зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31.07.2018 у справі № 235/7638/16-а.

Зміст наведених норм права свідчить про те, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій, пов`язаних із його заявою. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27.02.2020 у справі №0640/3719/18 та від 11.06.2020 у справі №640/13988/19.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 зазначив, що застосування статті 382 КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2023 у справі №520/28917/23 відповідач надав докази щодо проведення перерахунку пенсії позивачу відповідно до протоколу про перерахунок пенсії позивача з 01.02.2024. Також зазначено, що виплату різниці в пенсії за період з 01.03.2022 по 31.01.2024 буде проведено в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат на виконання рішень суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає про відсутність підстав вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішення суду у цій справі, оскільки останнім вчиняються дії, спрямовані на його виконання.

Водночас колегія суддів звертає увагу позивача на те, що перевірка правомірності прийняття (вчинення) рішень, дій чи бездіяльності суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, може бути здійснена судом через механізм, регламентований статтею 383 КАС України, згідно із частиною першою якої особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Так, відповідно до частин першої та шостої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Тобто у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача, підлягає застосуванню інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований, у тому числі, і приписами статті 383 КАС України.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 620/9370/21.

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріалами справи підтверджується вчинення відповідачем поступових дій, націлених на виконання рішення суду у цій справі в повному обсязі та, зокрема виконання його в частині здійснення перерахунку пенсії позивача за відповідний період.

Відповідач у справі, який є боржником, не відмовляється виплачувати ОСОБА_1 суму перерахованої пенсії відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2023 у справі № 520/28917/23 та зазначає про виплату різниці в пенсії в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат на виконання рішень суду.

З 01.02.2024 пенсія виплачується позивачу з урахуванням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2023 у справі № 520/28917/23.

Ураховуючи наведене, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду в подальшому, що в разі незастосування процесуальних заходів, про які просить заявник, таке судове рішення залишиться невиконаним.

Водночас колегія враховує те, що право особи, тобто позивача, на здійснення виплати заборгованості з пенсії не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. У той же час, у спірному випадку йдеться не про право особи на такі виплати, а про правові підстави для встановлення судом судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість заяви позивача в порядку статті 382 КАС України та відсутністю підстав для її задоволення.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

З урахуванням приписів частин третьої та четвертої ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції приймає докази, надані позивачем з апеляційною скаргою, оскільки їх подання до суду першої інстанції було неможливе з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Щодо посилання заявника на практику Європейського суду з прав людини та постанови Верховного Суду, то колегія суддів зазначає, що висновки суду апеляційної інстанції у цій справі таким рішенням не суперечать.

Суд апеляційної інстанції враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд апеляційної інстанції також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 18390/91, пункт 29).

Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи позивача, оскільки судом досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалене з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2024 у справі № 520/28917/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова О.В. Присяжнюк