Справа № 160/5138/24
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2024 рокуСправа №160/5138/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач-2), в якій позивач, з урахуванням уточненого позову, просить:
1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV та неврахування до страхового стажу періодів роботи:
- ??з 24.11.1987 по 14.11.1991;
- ??з 07.04.1992 по 06.07.1992;
- ??з 19.12.1994 по 26.04.1996;
- ??період догляду за дитиною 29.03.1986 року народження, про виховання дитини до 3- річного віку; ??
- період догляду за особою з інвалідністю 1 групи з 27.12.2000 по 31.03.2001;
3) ???зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи: ??
- ??з 24.11.1987 по 14.11.1991;
- ??з 07.04.1992 по 06.07.1992;
- ??з 19.12.1994 по 26.04.1996;
- ??період догляду за дитиною 29.03.1986 року народження, про виховання дитини до 3- річного віку; ??
- період догляду за особою з інвалідністю 1 групи з 27.12.2000 по 31.03.2001;
4) ??зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до заяви про призначення пенсії за віком від 19.09.2023.
Ухвалою суду від 11.03.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою суду встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідачів.
Відповідач-2 суду відзив на позов не надав, про причини неподання відзиву суд не повідомив.
На підставі частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 60 років, 19.09.2023 звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV.
За принципом екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії розглянуто ГУ ПФУ в Запорізькій області.
Рішенням від 26.09.2023 №37 відповідач-1 відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком. У рішенні вказано, що відповідно до статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років, за наявності страхового стажу 30 років. Страховий стаж позивача складає 14 років 3 місяці 2 дні. При розгляді документів доданих до заяви не зараховано наступні періоди роботи позивача: період роботи з 24.11.1987 по 14.11.1991, оскільки наказ про звільнення з роботи 16.07.1991; період роботи з 07.04.1992 по 06.07.1992, оскільки мас місце виправлення в наказі про прийняття на роботу; ???період роботи з 19.12.1994 по 26.04.1996, оскільки печатка на звільненні не читабельна; ??період догляду за дитиною 29.03.1986 року народження, оскільки відсутня інформація про виховання дитини до 3-річного віку (в свідоцтві про народження відсутня відмітка про видачу паспорта); ??період догляду за інвалідом з 27.12.2000 по 31.03.2001, оскільки згідно з пунктом 10 Постанови №637 не надано документ, що засвідчує перебування на інвалідності (для осіб з інвалідністю 1 групи і дітей з інвалідністю) і вік (осіб похилого віку і дітей з інвалідністю).

Позивач, не погодившись з відмовою відповідача-1 у призначення їй пенсії за віком, звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

У статті 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон №1058-IV

Відповідно до частини статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

На підставі частини 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Статтею 62 Закону № 1788-XII та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 передбачено, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи.

В трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 07.09.1983 міститься наступні записи (мовою оригіналу):

№8: 24.11.1987 назначена временно товароведом;

№9: 01.05.1989 переведена товароведом непродовольственных товаров ІІ категории;

№10: 14.11.1991 уволена по ст. 38 КЗоТ УССР (по уходу за ребенком до 14 лет);

№11: 07.04.1992 принята в м/п «Мрия» на должность швеи;

№12:06.07.1992 уволена по ст. 38 КЗоТ УССР (по собственному желанию);

….

Совместное предприятие «ИБОЯ»

№16: 19.12.1994 принята на должность зав. магазином «Будапешт» по переводу;

НПМК «АВРОРА»

№17: 01.02.1995 назначена на должность зав. магазином «ЮНОНА»;

№18: 26.04.1996 уволена по ст. 38 КЗоТ Украины по собственному желанию.

Відповідно до пункту 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.4. Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні норми були закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162 (далі - Інструкція №162), яка діяла під час оформлення частини записів в спірні періоди в трудовій книжці позивача.

Так, пунктом 1.1. Інструкції №162 було передбачено (мовою оригіналу):

«Трудовая книжка является основным документом о трудовой деятельности рабочих и служащих. Трудовые книжки ведутся на всех рабочих и служащих государственных, кооперативных и общественных предприятий, учреждений и организаций*, проработавших свыше 5 дней, в том числе на сезонных и временных работников, а также на нештатных работников при условии, если они подлежат государственному социальному страхованию.».

Пунктами 2.1-2.3 Інструкції №162 було визначено (мовою оригіналу):

« 2.1. Заполнение трудовых книжек и вкладышей к ним производится на языке союзной, автономной республики, автономной области, автономного округа, на территории которых расположено данное предприятие, учреждение, организация, и на официальном языке СССР.

2.2. Заполнение трудовой книжки впервые производится администрацией предприятия в присутствии работника не позднее недельного срока со дня приема на работу.

В трудовую книжку вносятся: … сведения о работе: прием на работу, перевод на другую постоянную работу, увольнение;…

2.3. Все записи в трудовой книжке о приеме на работу, переводе на другую постоянную работу или увольнении, а также о награждениях и поощрениях вносятся администрацией предприятия после издания приказа (распоряжения), но не позднее недельного срока, а при увольнении - в день увольнения и должны точно соответствовать тексту приказа (распоряжения).».

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Враховуючи вищезазначене, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Крім того, нормативно-правовими актами не передбачено визнання трудової книжки недійсною в разі виявлених помилок.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 24.11.1987 по 14.11.1991, оскільки наказ про звільнення з роботи 16.07.1991, суд зазначає, що даний запис здійснено без виправлень у даті початку роботи та дати звільнення, скріплений відповідною печаткою установи та підписаний уповноваженою особою підприємства. Та обставина, що наказ про звільнення датований іншою датою, є підставою для притягнення до відповідальності посадової особи, яка заповнювала трудову книжку, та не має бути підставою для незарахування вищевказаного періоду до страхового стажу позивача.

Стосовно незарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 07.04.1992 по 06.07.1992, оскільки має місце виправлення в наказі про прийняття на роботу, суд також зауважує, що даний запис здійснено без виправлень у даті початку роботи та дати звільнення, скріплений відповідною печаткою установи та підписаний уповноваженою особою підприємства, тому, суд не вбачає підстав для незарахування вищевказаного періоду до страхового стажу ОСОБА_1 .

Щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 19.12.1994 по 26.04.1996, оскільки печатка на звільненні не читабельна, суд зазначає, що дані обставини також не можуть бути підставою для незарахування періоду роботи до страхового стажу та позбавлення позивача права на пенсійне забезпечення.

Суд зауважує, що записами у трудовій книжці позивача підтверджений роботи позивача з 24.11.1987 по 14.11.1991, з 07.04.1992 по 06.07.1992, з 19.12.1994 по 26.04.1996.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду догляду за дитиною 29.03.1986 року народження, про виховання дитини до 3-річного віку, оскільки в свідоцтві про народження відсутня відмітка про одержання паспорта дитиною, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Згідно з частиною 2 статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

У пункті 11 Порядку № 637 зазначено про те, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, є:

виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією;

інформація із системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України.

Пункт 11 вказаного Порядку № 637 до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2010 року №233 «Про внесення змін до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачав, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або виписки із паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть), а також документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала (виписка із трудової книжки, довідка органів управління житловим фондом чи довідка сільської, селищної Ради народних депутатів).

Таким чином, до страхового стажу зараховуються періоди, протягом яких особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за які щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до трудового стажу для призначення пенсії до 01.01.2004 (дата набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Так, до 01.01.2004 до трудового стажу включалися всі періоди перебування у трудових відносинах, в тому числі у періоди відпусток: для догляду за дитиною до 3-х років, у зв`язку з вагітністю та пологами та для догляду за дитиною відповідно до медичного висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Також до трудового стажу до 01.01.2004 включався час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Починаючи з 01.01.2004, час догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, зараховується до страхового стажу матері при умові, якщо особа доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку та при умові отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

До позовної позивачем надано:

- копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 про укладення шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_3 (прізвище після укладення шлюбу ОСОБА_4 );

- копію свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьки: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ;

- копію паспорта ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2

В трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 07.09.1983 містяться такі записи, зокрема (мовою оригіналу):

Новомосковское АТП 03135

№6: 24.10.1985 принята кассиром по приему выручки;

….

№7: 30.09.1987 уволена по ст. 38 КЗоТ УССР в связи с переездом на новое место жительства;

№8: 24.11.1987 назначена временно товароведом.

Отже, суд дійшов висновку про необхідність зарахування до страхового стажу позивача періоду догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 29.03.1986 (дата народження дитини) по 23.11.1987 (24.11.1987 - дата виходу на роботу після відпустки по догляду за дитиною).

Суд зауважує, що вимоги про наявність у свідоцтві про народження дитини відмітки про одержання паспорта чинним законодавством не передбачено, а позивачем, в свою чергу, надано необхідні документи на підтвердження її перебування у відпустці по догляду за дитиною у відповідний період.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду догляду за особою з інвалідністю з 27.12.2000 по 31.03.2001, оскільки не надано документу, що засвідчує перебування на інвалідності (для осіб з інвалідністю І групи і дітей з інвалідністю) і вік (осіб похилого віку і дітей з інвалідністю), суд зазначає таке.

Відповідно до частини 9 статті 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягає один із непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, один із прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, тяжко хворою дитиною, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом «є» статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується також час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

Пунктом 10 Порядку № 637 передбачено, що час догляду за особою з інвалідністю I групи, дитиною з інвалідністю віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, встановлюється на підставі: інформації про отримання допомоги, компенсації за догляд за такою особою, одержаної органами Пенсійного фонду України від органів соціального захисту населення, або акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду; документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для осіб з інвалідністю I групи і дітей з інвалідністю) і вік (осіб похилого віку і дітей з інвалідністю).

Акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації), сільських, селищних рад, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їх сусідів, інших даних.

Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів соціального захисту населення або Пенсійного фонду України та інші документи.

Так матеріали справи містять довідку про отримання допомоги від 05.09.2023 №491, видної Управлінням соціального захисту населення Новомосковської міської ради ОСОБА_1 про те, що позивач перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.07.1996 №832 отримувала компенсацію на непрацюючу працездатну особу з 27.12.2000 по 21.03.2001, яка здійснює догляд за особою з інвалідністю І групи ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отже, Управлінням соціального захисту населення Новомосковської міської ради перевірено та підтверджено факт догляду ОСОБА_1 за особою з інвалідністю І групи період з 27.12.2000 по 21.03.2001.

Внаслідок чого, ОСОБА_1 видано вищевказану довідку на підтвердження факту догляду позивача за особою з інвалідністю І групи ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 27.12.2000 по 21.03.2001, й відповідно вказаний період повинен бути зарахований до стажу позивача.

Питання подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій регулюється Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 (далі Порядок №22-1).

Відповідно до пункт 4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:

ідентифікує заявника (його представника);

надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного стажу роботи. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії;

з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;

повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія;

видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;

повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Також, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 44 Закону №1058-VI органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 101 Закону № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Таким чином, у разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами, проте як свідчать матеріали справи, відповідач-1 таким правом не скористався.

На підставі частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вказані критерії суд приходить до висновку, що рішення відповідача-1 винесено необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; упереджено; непропорційно, зокрема без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Отже, рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 26.09.2023 №37 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з тим саме ГУ ПФУ в Запорізькій області як структурний підрозділ органу, що мав розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, визначено засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відповідно до пункту 4.2. Порядку №22-1, є суб`єктом владних повноважень, який має повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії позивачу.

Викладене свідчить, що у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відповідно до приписів Порядку №22-1 відсутні повноваження щодо вирішення питання про зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 :

- періоди роботи ??з 24.11.1987 по 14.11.1991; ??з 07.04.1992 по 06.07.1992; ??з 19.12.1994 по 26.04.1996;

- ??період догляду за дитиною, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 29.03.1986 по 23.11.1987;

- ??період догляду за особою з інвалідністю 1 групи, з 27.12.2000 по 31.03.2001.

З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідність ОСОБА_1 документів для призначення пенсії була досліджена відповідачем-1 поверхнево, неповно та не всебічно, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання ГУ ПФУ в Запорізькій повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

Суд зазначає про передчасність вимог про зобов`язання призначити пенсію. Висновки про зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача та вирішення питання про призначення пенсії можуть бути зроблені відповідачем-1 лише після повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії з дотриманням вимог чинного законодавства та висновків суду.

Враховуючи викладене, наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1211,20 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією №0.0..1 від 22.02.2024.

Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню на користь позивача в сумі 605,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Запорізькій області, рішенням якого порушені права ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (адреса: проспект Собороний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69057; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 20490012), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (адреса: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 21910427) про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо неврахування до страхового стажу періодів роботи ОСОБА_1 : ??з 24.11.1987 по 14.11.1991, з 07.04.1992 по 06.07.1992, ??з 19.12.1994 по 26.04.1996; ??період догляду за дитиною, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 29.03.1986 по 23.11.1987; період догляду за особою з інвалідністю 1 групи з 27.12.2000 по 31.03.2001.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 26.09.2023 №37 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 : періоди роботи: ??з 24.11.1987 по 14.11.1991, з 07.04.1992 по 06.07.1992, ??з 19.12.1994 по 26.04.1996; ??період догляду за дитиною, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 29.03.1986 по 23.11.1987; період догляду за особою з інвалідністю 1 групи з 27.12.2000 по 31.03.2001.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.09.2023 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судові витрати у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені статтями 295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар