Справа № 440/3761/24
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2024-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 травня 2024 року м. ПолтаваСправа №440/3761/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (надалі - відповідач, ГУПФ України в Миколаївській області), у якому просила:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію за віком на пільгових умовах;

зобов`язати ГУПФ України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 02.10.1995 по 22.03.1998 на Державному підприємстві "Український науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут джерел світла" до пільгового стажу за списком №2, який складає 2 роки 5 місяців 21 день, та з 23.03.1998 по 11.10.2005 на Державному підприємстві "Український науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут джерел світла" до пільгового стажу за списком №1, який складає 7 років 6 місяців 19 днів; всього за списком №2 - 10 років 00 місяців 10 днів, за списком №1 - 7 років 6 місяців 19 днів;

зобов`язати ГУПФ України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 та перевести на пенсію за віком на пільгових умовах і у пільгових розмірах за списком №1.

Позовні вимоги обґрунтувала посиланням на те, що вона досягла віку 45 років, у період з 23.03.1998 по 11.10.2005 працювала на Державному підприємстві "Український науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут джерел світла", що є роботою за списком №1, а тому має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "а" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення статтю 13 названого Закону зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII.

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав. У наданому до суду відзиві на позов представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність /а.с. 116-119/. Свою позицію мотивував посиланням на те, що питання призначення пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку урегульовано статтею 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у силу якої пенсія позивачу може бути призначена після досягнення нею віку 50 років. Звертав увагу на те, що згадані положення закону є чинними, неконституційними не визнавались, а тому підлягають застосуванню у спірних відносинах. Також представник відповідача зауважив, що разом із заявою від 14.09.2023 про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 не надала пенсійному органу уточнюючу довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, а також документи щодо проведення атестації робочих місць. За таких обставин, відповідач вважав, що ОСОБА_1 правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників.

За приписами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Обставини справи

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджено копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 /а.с. 58-60/.

З 27.04.2018 позивачу призначена пенсія по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" /а.с. 95-100/ та вона перебуває на обліку в ГУПФ України в Полтавській області.

14.09.2023 позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання із заявою про переведення з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку (список №1) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" /а.с. 104-105/.

Рішенням ГУПФ України в Миколаївській області від 21.09.2023 №14 ОСОБА_1 відмовлено у в переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах /а.с. 106-107/.

Мотивуючи таке рішення відповідач зазначив, що до заяви про переведення з одного виду пенсії на інший позивач не додала довідок, що підтверджують пільговий (особливий) характер роботи, тобто не підтвердила право на пільгове пенсійне забезпечення у зв`язку із відсутністю документів, передбачених Порядком №22-1 та Порядком №637.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 у справі №440/17563/23 визнано протиправним і скасовано рішення ГУПФ України в Миколаївській області від 21.09.2023 №14; зобов`язано ГУПФ України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.09.2023 про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні /а.с. 47-50/.

На виконання зазначеного судового рішення ГУПФ України в Миколаївській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 14.09.2023 та рішенням від 19.02.2024 №14 знов відмовлено ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах /а.с. 52-54/.

На цій підставі позивач звернулась до суду, вважаючи порушеним її право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах (робота за списком №1).

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

У пункті 5 рішення від 11.10.2005 №8-рп/2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У преамбулі Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно із статтею 2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії, до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

У силу пункту "а" статті 13 Закону №1788-XII в редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Також частиною першою статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій") /надалі - Закон №1058-IV/ передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

За змістом пункту 1 частини другої цієї статті, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку (...) 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

23.01.2020 Конституційний Суд України ухвалив Рішення №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII.

Цим Рішенням Суд визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII.

У пункті 2 резолютивної частини Рішення Суд зазначив, що стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, визнана неконституційною, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

А відповідно до пункту 3 згаданого Рішення Суд визначив, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: ... а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: (...) жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За змістом абзацу першого частини третьої статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Цей спір стосується наявності підстав для переведення позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту "а" статті 13 Закону №1788-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020.

Суд враховує, що вимогами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах жінкам з підстави, визначеної пунктом "а" статті 13 Закону №1788-XII (у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII), визначено: 1) досягнення віку 50 років; 2) наявність страхового стажу тривалістю не менше 20 років; 3) наявність пільгового стажу роботи за списком №1 тривалістю щонайменше 7 років 6 місяців.

Аналогічні вимоги містяться також у пункті 1 частини другої статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону №2148-VIII.

Проте відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема стаття 13 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII.

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягає стаття 13 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць (...) жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням №1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ та на цій підставі вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що надалі підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

За наведених обставин на час виникнення спірних відносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення віку 45 років.

Як наслідок, на час виникнення спірних відносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік для позивача у 45 років, тоді як другий - у 50 років.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20 дійшла висновку, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України").

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

А тому позивач на дату звернення до пенсійного органу із заявою від 14.09.2023 досягла пенсійного віку (45 років згідно пункту "а" статті 13 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII).

Пенсійний орган обчислив загальний трудовий стаж позивача та встановив, що його тривалість складає 28 років 4 місяці 23 дні /а.с. 109/, що так само є достатнім для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

Натомість спірним у цій справі є наявність спеціального стажу роботи (список №1), що дає право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

Так, ГУПФ України в Миколаївській області у рішенні від 19.02.2024 №14 визначено, що спеціальний стаж роботи у ОСОБА_1 відсутній, оскільки разом із заявою від 14.09.2023 вона не надала уточнюючу довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, а також документи щодо проведення атестації робочих місць.

Суд з наведеними доводами відповідача не погоджується з таких підстав.

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так само відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд враховує, що ОСОБА_1 разом із заявою від 14.09.2023 надала пенсійному органу трудову книжку серії НОМЕР_2 , записами у якій підтверджено, що позивач 02.10.1995 прийнята на роботу до Державного підприємства "Український науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут джерел світла" (м. Полтава) на дільницю виготовлення джерел світла люмінофорником-екранувальником третього розряду; 30.05.1997 присвоєно четвертий кваліфікаційний розряд люмінофорника-екранувальника; 23.03.1998 присвоєно третій кваліфікаційний розряд випробувача ДПЕТ; 11.05.1998 - переведена випробувачем третього розряду на дільницю виготовлення джерел світла; 11.10.2005 - звільнена за згодою сторін /а.с. 76, зі звороту, а.с. 77/.

Тож записами у трудовій книжці ОСОБА_1 підтверджено, що позивач з 02.10.1995 по 11.10.2005 працювала на Державному підприємстві "Український науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут джерел світла" (м. Полтава), зокрема з 02.10.1995 по 22.03.1998 на посаді люмінофорника-екранувальника дільниці виготовлення джерел світла, а з 23.03.1998 по 11.0.2005 випробувачем третього розряду дільниці виготовлення джерел світла.

Разом із заявою від 14.09.2023 позивач також надала пенсійному органу копії витягів із Списку №1 робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад, яким підтверджено право на пільги і компенсації, передбачені законодавством України згідно атестації робочих місць (наказ від 27.12.1993 №54 та наказ від 26.04.1999 №17) /а.с. 87, 88/, а також копії наказу від 27.12.1993 №54 /а.с. 89, зі звороту/ та висновку від 06.05.1999 №20 експертизи якості проведення атестації робочих місць за умовами праці та правильності застосування списків виробництв, робіт, професій і показників, згідно з якими призначаються пенсії за віком на пільгових умовах /а.с. 90-91/, за змістом яких професія випробувача деталей та приладів електронної техніки віднесена до Списку №1.

Стосовно доводів пенсійного органу про необхідність підтвердження факту повної зайнятості ОСОБА_1 на роботах за Списком №1 суд звертає увагу на те, що відповідні відомості можуть бути підтверджені даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так, відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) до стажу роботи ОСОБА_1 в Українському науково-дослідному і конструкторсько-технологічному інституті джерел світла з 01.01.1998 по 31.12.2002 зараховані всі періоди /а.с. 110, у т.ч. зі звороту/.

Водночас у паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 наявна відмітка про народження ОСОБА_1 10.10.2002 сина Кирила /а.с. 59/.

Згідно з частинами першою, третьою статті 179 Кодексу законів про працю України на підставі медичного висновку жінкам надається оплачувана відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами тривалістю 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів - 70) календарних днів після пологів, починаючи з дня пологів.

За бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства.

За змістом частини другої статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Таким чином, період перебування позивача у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, а також відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховується до стажу роботи за списком №1.

Стосовно надання уточнюючої довідки позивач до заяви від 14.09.2023 долучила копію листа арбітражного керуючого Степаненка М.М. від 28.09.2017 вих.№02-02/185, у якому її повідомлено, що про неможливість надання уточнюючої довідки з огляду на втрату документів ДП "УНДКТІДС" /а.с. 93/.

Листом архівного відділу Полтавської міської ради від 11.07.2017 ОСОБА_1 повідомлено, що документи з особового складу Українського науково-дослідного і конструкторсько-технологічного інституту джерел світла до трудового архіву архівного відділу Полтавської міської ради на зберігання не надходили /а.с. 89/.

За таких обставин, зважаючи на надання позивачем разом із заявою від 14.09.2023 належним чином оформленої трудової книжки, що містить записи про періоди її роботи за професіями (посадами), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, суд дійшов висновку, що період роботи ОСОБА_1 на ДП "УНДКТІДС" випробувачем третього розряду на дільниці виготовлення джерел світла з 23.03.1998 по 11.10.2005 мав бути зарахований до стажу її роботи за Списком №1.

Загальний стаж роботи позивача за Списком №1 складає 07 років 06 місяців 19 днів, що є достатнім для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту "а" статті 13 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

Щодо зарахування до спеціального стажу періоду роботи ОСОБА_1 з 02.10.1995 по 22.03.1998 на посаді люмінофорника-екранувальника ДП "УНДКТІДС" суд враховує, що відповідна посада відносилась до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у пункті 60 постанови від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Отже відсутність відомостей про проведення атестації робочих місць, не є підставою для відмови у зарахуванні окремих періодів трудової діяльності з метою пільгового обчислення стажу роботи.

А тому період роботи позивача на посаді люмінофорника-екранувальника ДП "УНДКТІДС" з 02.10.1995 по 22.03.1998 має бути зарахований до пільгового стажу за Списком №2.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права ОСОБА_1 у спірних відносинах, суд виходить з такого.

У силу статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета узгоджується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Згідно з частинами першою, другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Отже право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачу, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду є обов`язком суду, який має приймати рішення в межах позовних вимог та з урахуванням фактичних обставин конкретної справи, беручи до уваги можливість у той чи інший спосіб захистити порушене право (за наявності підстав для цього).

Поряд з цим, правила адміністративного судочинства допускають випадки, коли суд може вийти за межі вимог позову, зокрема, у випадку, якщо спосіб захисту, який пропонує позивач, є недостатнім або неправильно ним обраним для повного та ефективного захисту його прав, свобод та інтересів.

Так, відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зауважує, що принцип диспозитивності в адміністративному процесі має своє специфічне змістове наповнення, що пов`язано з публічно-правовим характером спірних відносин та активною участю суду в процесі розгляду адміністративних справ, тому адміністративний суд може і зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів, порушення яких встановлено судом.

Суд враховує, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 14.09.2023 та на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 у справі №440/17563/23 ГУПФ України в Миколаївській області рішенням від 19.02.2024 №14 відмовило позивачу в переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах /а.с. 52-54/.

А тому належним способом захисту порушеного права позивача у спірних відносинах є визнання протиправним та скасування рішення ГУПФ України в Миколаївській області від 19.02.2024 №14.

Також суд вважає за необхідне зобов`язати ГУПФ України в Миколаївській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 за Списком №2 період роботи з 02.10.1995 по 22.03.1998 на посаді люмінофорника-екранувальника ДП "УНДКТІДС", а до стажу за Списком №1 період роботи з 23.03.1998 по 11.10.2005 на посаді випробувача третього розряду ДП "УНДКТІДС".

Окрім того, зважаючи на досягнення позивачем віку 45 років, наявність у неї загального стажу роботи тривалістю понад 28 років та спеціального стажу (робота за списком №1) тривалістю 07 років 06 місяців 19 днів, що є достатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "а" статті 13 Закону №1788-XII, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання пенсійного органу перевести ОСОБА_1 з 14.09.2023 на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "а" статті 13 Закону №1788-XII, оскільки позивачем виконані усі умови для призначення такої пенсії.

При цьому суд враховує, що за висновком Верховного Суду, наведеним у постанові від 24.12.2019 у справі №823/59/17, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. А втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішення не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

У цій справі пенсійний орган не уповноважений на встановлення умов для призначення особі пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, натомість такі умови визначені законом, а при їх досягненні особа має право на відповідний вид соціального захисту.

Обраний судом у конкретному випадку спосіб захисту порушеного права ОСОБА_1 відповідає завданням адміністративного судочинства, вимогам справедливості й забезпечить ефективне поновлення позивача в правах.

При цьому суд враховує, що у силу абзацу чотирнадцятого пункту 4.2 Порядку №22-1 (у редакції постанови Пенсійного фонду від 16.12.2020 №25-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

А відповідно до абзацу першого пункту 4.10 Порядку №22-1, після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

За таких обставин, оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви ОСОБА_1 від 14.09.2023 визначено ГУПФ України в Миколаївській області, то саме останній має завершити процедуру призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.

Зважаючи на встановлені у ході судового розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 частково з одночасним виходом за межі позовних вимог.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що зарахований до спеціального фонду Державного бюджету /а.с. 62, 63/.

Інші судові витрати у справі відсутні.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Разом з цим, як визначено частиною восьмою цієї статті, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

А відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Оскільки передумовою для виникнення цього спору є протиправне рішення відповідача про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком на пільгових умовах без наявних на те законних підстав, а позов носив немайновий характер, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати позивача у повному розмірі.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вийти за межі позовних вимог.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 19.02.2024 №14 про відмову в перерахунку.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 за Списком №2 період роботи з 02.10.1995 по 22.03.1998 на посаді люмінофорника-екранувальника Державного підприємства "Український науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут джерел світла", до стажу за Списком №1 період роботи з 23.03.1998 по 11.10.2005 на посаді випробувача третього розряду Державного підприємства "Український науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут джерел світла" та перевести ОСОБА_1 з 14.09.2023 на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "а" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 13844159; вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54008).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Кукоба