Справа № 200/5544/23
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року справа №200/5544/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року (повне судове рішення складено 15 грудня 2023 року) у справі № 200/5544/23 (суддя в І інстанції Арестова Л.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

27.09.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ), в якому з урахуванням уточнень просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати йому додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168) у розмірі 191216,36 грн за травень-червень 2023 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), ураховуючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії (лікарсько-експертної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену Постановою №168 у розмірі 191216,36 грн за травень-червень 2023 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), ураховуючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії (лікарсько-експертної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої Постановою №168 у розмірі 60000,00 грн за липень-серпень 2023 року;

- зобов`язати Відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, встановлену Постановою №168 у розмірі 60000,00 грн за липень-серпень 2023 року;

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за липень 2023 року в розмірі 17365,20 грн.

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за липень 2023 року в розмірі 17365,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що під час проходження військової служби 05.02.2023 позивачем отримано поранення. Позивач вважає, що підставою для прийняття наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн. у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Також, позивач зазначив, що відповідно до медичних документів та довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №8150 від 14.06.2023 підтверджується, що він 05.02.2023, перебуваючи на виконання бойового завдання на лінії зіткнення з ворогом, отримав вогнепальне, а також артилерійське поранення, що є тяжким, та протягом п`яти місяців перебував на лікуванні у вказаних медичних закладах в зв`язку з його отриманням, тому має право на отримання додаткової винагороди, встановленої Постановою №168 у розмірі 191216,36 грн за травень-червень 2023 року та у розмірі 60000,00 грн за липень-серпень 2023 року. Крім того, позивач вважає, що грошове забезпечення за липень 2023 року йому було нараховано та виплачено у значно меншому розмірі, ніж належить.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 за період з 01.05.2023 по 31.05.2023 додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, у розмірі до 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), ураховуючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії (лікарсько-експертної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу за період з 01.05.2023 по 31.05.2023 додаткову винагороду, встановлену Постановою №168, у розмірі до 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), ураховуючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії (лікарсько-експертної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.

Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 за період з 30.06.2023 по 05.08.2023 додаткової винагороди, встановленої Постановою №168 в розмірі до 30000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць.

Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 30.06.2023 по 05.08.2023 додаткову винагороду, встановлену Постановою №168, у розмірі до 30000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за липень 2023 року в повному розмірі, з урахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення, відповідно до статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018.

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за липень 2023 року в повному розмірі, з урахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення, відповідно до статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018, з урахуванням раніше виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що додаткова винагорода у розмірі 100000,00 грн виплачується військовослужбовцям у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я з дня, коли зазнав такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (зокрема з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії. Виплата відбувається щомісяця на підставі довідки з медичного закладу, де лікується поранений. Необхідна умова для додаткової винагороди безперервне стаціонарне лікування в закладах охорони здоров`я. Відповідач зауважує, що безперервне лікування бойового травмування, яке було отримано позивачем 05.02.2023, закінчилося 15.04.2023. Відповідно, з травня 2023 року Позивачу повинно виплачуватись грошове забезпечення та додаткова винагорода у сумі 30 000 гривень відповідно до положень Постанови № 168.

Судом досліджена та визнана доказом картка особового рахунку працівника (табельний номер НОМЕР_2 ) ОСОБА_1 (сапер). Відповідно до вказаної картки особового рахунку, у липні 2023 року Позивачу була донарахована додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень за травень 2023 року. Адже суд зробив висновок про те, що у червні та липні 2023 року Позивач вже не лікувався та, відповідно, не приймав безпосередньої участі у бойових діях. Отже, висновки суду про необхідність нарахування та сплати Позивачу додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень за травень 2023 року не відповідають матеріалам справи.

Стосовно висновків суду щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за липень 2023 року у повному розмірі. Позивач увільнений з військової служби 05.08.2023. Відповідно до картки особового рахунку працівника (табельний номер НОМЕР_2 ) ОСОБА_1 (сапер), Позивачу у серпні 2023 року за липень 2023 року та 5 днів серпня 2023 року (усього за 36 днів, колонка «Фактично відпрацьований час») нараховано грошове забезпечення у повному обсязі у сумі 21124,40 грн, виплачено (з відрахуваннями) 20807,54 грн. Однак суд, попри наявне, ці дані до уваги не прийняв. Отже, висновки суду щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за липень 2023 року не відповідають матеріалам справи.

Стосовно висновків суду щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 за період з 30.06.2023 по 05.08.2023. Відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом МОУ № 260 від 07.06.2018р. (у редакції, що діяла станом на червень-липень 2023 року) на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з Постановою № 168 виплачується в таких розмірах:

- 100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;

- 30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань.

З 03.06.2023 по 28.06.2023 Позивач, як зазначає сам у позовній заяві, перебував у шпиталі, у тому числі проходив військово-лікарську комісію та був визнаний непридатним до несення військової служби, а отже, у зв`язку з непридатністю не направлявся для виконання бойових завдань. Таким чином, Позивач з червня 2023 року по 05 серпня 2023 року не виконував бойових завдань згідно з бойовими наказами, причина перебування його у шпиталі у зв`язку з лікуванням, проходженням ВЛК та визнання його непридатним до несення військової служби (що підтверджує сам Позивач у позовній заяві). Відповідно, були відсутні підстави для нарахування та виплати Позивачу додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень на місяць. Отже, висновки суду у цій частині не відповідають матеріалам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України № НОМЕР_3 , та має реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 22.09.2022 по 05.08.2023, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.09.2022 №266 старшого солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира Військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) від 17.09.2022 №166-РС на посаду сапера 2 інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу 1 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 , ВОС 166662А, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 22 вересня 2022 року зарахувати до списків особового складу, на всі види забезпечення, а на продовольче забезпечення з 23 вересня 2022 року, вважати таким, що з 22 вересня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2640 грн. на місяць, шпк «солдат».

Згідно з первинною медичною карткою «форми 100» №10728 від 05.02.2023 11 год. 30 хв. старшому солдату ОСОБА_1 поставлено діагноз: ВОСП м/т обличчя з в/п перелом обох щелеп.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.02.2023 №36 вважати такими, що вибули. Вилучити зі складу сил і засобів, які беруть безпосередню участь у здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях: 17.3. У шпиталь до військової частини НОМЕР_6 ( АДРЕСА_1 ) у зв`язку з бойовим травмуванням: з 05 лютого 2023 року. Зняти з продовольчого забезпечення з 06 лютого 2023 року: старшого солдата ОСОБА_1 , сапера 2 інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу 1 механізованого батальйону.

Згідно із довідкою КП «ДОКЛ ім. Мечникова ДОР» №1589, виданої 09.02.2023, про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 05.02.2023 по 09.02.2023.

Відповідно до виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №2222 знаходився у відділенні щелепно-лицевої хірургії ОСОБА_1 у стаціонарі КП «ДОКЛ ім. Мечникова ДОР» перебував з 05.02.2023 по 09.02.2023.

Відповідно до виписки №2961 від 16.02.2023 з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 у стаціонарі КП «Волинська обласна клінічна лікарня» Волинської обласної ради перебував з 10.02.2023 по 16.02.2023.

Згідно з перевідним епікризом Військово-медичного клінічного центру Західного Регіону №2190 від 24.02.2023 із медичної картки стаціонарного хворого ЦМР та СЛ «Трускавецький» ОСОБА_1 у стаціонарі перебував з 16.02.2023 по 24.02.2023.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_7 від 16.03.2023 вих.№894 проведено медичний огляд старшого солдата ОСОБА_1 позаштатною постійно-діючою військово-лікарською комісією Військової частини НОМЕР_7 15.03.2023. Травма, отримана ОСОБА_1 , ТАК, пов`язана з проходженням військової служби (довідка про обставини травми не надана). На підставі статі 81 графи ІІ Розкладу хвороб, графи ТДВ потребує відпустки за станом здоров`я терміном на 30 календарних днів.

Згідно з випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого Військової частини НОМЕР_7 №994 від 17.03.2023 ОСОБА_1 у стаціонарі перебував з 24.02.2023 по 17.03.2023.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.03.2023 №77, позивач 18.03.2023 вважити такими, що прибули та приступили до виконання службових обов`язків. Зарахувати на продовольче забезпечення з 19.03.2023. Залучити до складу сил і засобів, які беруть безпосередню участь у здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях: 9.1. Зі шпиталю з військової частини НОМЕР_6 ( АДРЕСА_2 ): 18.03.2023: старшого солдата ОСОБА_1 , сапера 2 інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу 1 механізованого батальйону.

Вважати такими, що вибули. Вилучити зі складу сил і засобів, які беруть безпосередню участь у здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях: 10.6. У відпустку за станом здоров`я: зняти з продовольчого забезпечення з 19.03.2023: старшого солдата ОСОБА_1 , колишнього сапера 2 інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу 1 механізованого батальйону, у АДРЕСА_1 на 28 діб з 19.03.2023 по 15.04.2023.

Згідно із випискою із медичної картки стаціонарного хворого №1313 (хірургічне відділення) Військової частини НОМЕР_8 ОСОБА_1 у стаціонарі перебував з 12.04.2023 по 29.04.2023.

Згідно із випискою із медичної картки стаціонарного хворого відділення ЩЛХ №12982 від 02.06.2023 КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М. В. Скліфосовського ПОР» ОСОБА_1 у стаціонарі перебував з 29.04.2023 по 02.06.2023 та виписаний з одужанням у Військову частину НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.06.2023 №154 вважати такими, що вибули. Вилучити зі складу сил і засобів, які беруть безпосередню участь у здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях: 15.1. У шпиталь до військової частини НОМЕР_8 ( АДРЕСА_3 ): з 04.06.2023. Знято з продовольчого забезпечення з 04.06.2023: старшого солдата ОСОБА_1 , колишнього сапера 2 інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу 1 механізованого батальйону.

Згідно із випискою із медичної картки стаціонарного хворого відділення ЩЛХ №17584 від 16.06.2023 КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М. В. Скліфосовського ПОР» ОСОБА_1 у стаціонарі перебував з 09.06.2023 по 16.06.2023 та виписаний поліпшенням у військовий шпиталь м. Полтави для подальшого проходження ВЛК.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.06.2023 №165 вважити такими, що прибули та приступили до виконання службових обов`язків. Зараховано на продовольче забезпечення з 15 червня 2023 року. Залучено до складу сил і засобів, які беруть безпосередню участь у здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях: 20.8. З відпустки за станом здоров`я: 02 червня 2023 року: старшого солдата ОСОБА_1 , колишнього сапера 2 інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу 1 механізованого батальйону.

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 14.06.2023 №8135 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) старший солдат ОСОБА_1 05.02.2023 одержав травму «ВОСП м/т обличчя з в/п перелом обох щелеп». Вважати травму, поранення, отримане старшим солдатом ОСОБА_1 таким, що отримане під час виконання обов`язків військової служби, а саме під час бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки та оборони Батьківщини та національної цілісності, відсічі та стримування збройної агресії з боку Збройних Сил Російської Федерації на території Донецької області.

Згідно із випискою із медичної картки стаціонарного хворого №1971 (хірургічне відділення) у Військовій частині НОМЕР_8 ОСОБА_1 перебував з 16.06.2023 по 28.06.2023. Лікування не проводилось. Проведено ВЛК 27.06.2023. Поранення, отримане ОСОБА_1 , ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. На підставі статей 75А, 76В графи ІІ Розкладу хвороб, непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.06.2023 №181 вважити такими, що прибули та приступили до виконання службових обов`язків. Зарахувати на продовольче забезпечення з 01.07.2023. Залучити до складу сил і засобів, які беруть безпосередню участь у здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях: 17.7. Зі шпиталю з військової частини НОМЕР_8 ( АДРЕСА_3 ): 29 червня 2023 року: старшого солдата ОСОБА_1 , колишнього сапера 2 інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу 1 механізованого батальйону.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.08.2023 №217 старшого солдата ОСОБА_1 , колишнього сапера 2 інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 28.07.2023 №176-РС у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вважати таким, що справи та посаду здав і направити для зарахування на облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 05.08.2023 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а з продовольчого забезпечення з 06.08.2023.

12.09.2023 Військова частина НОМЕР_1 листом вих.№888 надала відповідь на адвокатський запит №3 від 28.08.2023 стосовно надання інформації щодо виплати коштів при звільненні та документів військовослужбовцю ОСОБА_1 , в якій, зокрема, зазначено, що в серпні 2023 року позивачу було нараховано та виплачено 20807,54 грн (у т.ч. утримано військовий збір 316,86 грн):

- грошове забезпечення за липень 2023 року 750,00 грн;

- грошове забезпечення за серпень 2023 року (5 діб) 120,96 грн

- коригування надбавки за вислугу років за травень 2023 року 113,26 грн;

- компенсація невикористаних днів щорічної відпустки 8582,06 грн;

- допомога при звільненні (за 14 місяців служби) 11784,64 грн.

У вересні нараховано:

- компенсація невикористаних днів щорічної відпустки доплата 25088,50 грн.

Виплата буде здійснена 14.09.2023 на карту ОСОБА_1 у сумі 24712,17 грн (у т.ч. утримано військовий збір 376,33 грн).

Згідно із довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 13.06.2023 вих.№8132 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України старший солдат ОСОБА_1 дійсно у період з 22.09.2022 по 17.02.2023 брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області.

Відповідно до довідок Військової частини НОМЕР_1 від 12.09.2023 вих.№№_1316_, _1316/1_ про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» позивачу в липні 2023 року був встановлений оклад за військове звання у розмірі 600,00 грн та надбавка за вислугу років у розмірі 150,00 грн, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премія в липні 2023 року не встановлювались.

Відповідно до картки особового рахунку ОСОБА_1 за 2023 рік була нарахована та виплачена «Додаткова вин. на час дії військ. стану» у січні 2023 року у розмірі 25806,45 грн, у лютому 2023 року 100000,00 грн, у квітні 2023 року 100000,00 грн, у травні 2023 року 100000,00 грн, «Винаг. 100 тис. за участь в бойових діях» у липні 2023 року у розмірі 100000,00 грн, «Винагорода додаткова 30 тис.» у травні 2023 року у розмірі 30000,00 грн, у липні 2023 року «-30000,00 грн». У липні 2023 року (за червень 2023 року) позивачу нараховано грошове забезпечення у розмірі 112088,20 грн, виплачено у розмірі 112215,96 грн; у серпні 2023 року (за липень 2023 року) нараховано грошове забезпечення у розмірі 21124,40 грн, виплачено у розмірі 20807,54 грн, що також підтверджується випискою із банківського рахунку позивача, відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та не заперечується відповідачем.

Спірним питанням у даній справі є правомірність не нарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, у розмірі 191216,36 грн за травень-червень 2023 року, у розмірі 60000,00 грн за липень-серпень 2023 року, грошового забезпечення за липень 2023 року в розмірі 17365,20 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою-другою статті 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-XII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, посилаючись на своє ж Рішення від 6 липня 1999 року №8-рп/99, зауважив, що «служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Частина п`ята статті 17 Конституції України покладає на державу обов`язки щодо соціального захисту не тільки таких громадян, а й членів їхніх сімей. Конституційний Суд України вважає, що ці положення поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово-Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо».

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ).

За приписами статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною другою статті 1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 9 Закону №2011-ХІІ обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260).

Відповідно до пункту 17 Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який продовжено станом і на теперішній час.

Пунктом 1 Постанови №168, в редакції на час виникнення спірних правовідносин зі змінами, в т.ч. внесеними Постановою від № 43 від 20.01.2023, установлено, зокрема, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Таким чином, додаткова винагорода в розмірі 100000,00 грн виплачується військовослужбовцям, зокрема, тим, які у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

При цьому, суд зауважує, що для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану, немає обов`язкової умови щодо безперервного перебування особи на стаціонарному лікуванні.

Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100000,00 грн.

Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.02.2023 о 11 год. 30 хв., під час виконання обов`язків військової служби, а саме під час бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки та оборони Батьківщини та національної цілісності, відсічі та стримування збройної агресії з боку Збройних Сил Російської Федерації на території Донецької області, старший солдат ОСОБА_1 отримав бойове травмування: ВОСП м/т обличчя з в/п перелом обох щелеп, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 14.06.2023 №8135 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).

Як встановлено судом вище, позивач був доставлений до КП «ДОКЛ ім. Мечникова ДОР», де перебував на стаціонарному лікуванні з 05.02.2023 по 09.02.2023. Після чого був направлений у КП «Волинська обласна клінічна лікарня» Волинської обласної ради, де перебував на стаціонарному лікуванні з 10.02.2023 по 16.02.2023. Потім позивач перебував у стаціонарі ЦМР та СЛ «Трускавецький» з 16.02.2023 по 24.02.2023, та з 24.02.2023 по 17.03.2023 у Військовій частині НОМЕР_7 .

Так, відповідно до довідки військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_7 від 16.03.2023 вих.№894 було проведено медичний огляд старшого солдата ОСОБА_1 позаштатною постійно-діючою військово-лікарською комісією Військової частини НОМЕР_7 15.03.2023, отримана позивачем травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби (довідка про обставини травми не надана). На підставі статі 81 графи ІІ Розкладу хвороб, графи ТДВ потребує відпустки за станом здоров`я терміном на 30 календарних днів.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.03.2023 №77 з 19.03.2023 позивач вибув у відпустку у м. Дніпро на 28 діб з 19.03.2023 по 15.04.2023. Разом із цим, позивач з 12.04.2023 по 29.04.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у стаціонарі Військової частини НОМЕР_8 , з 29.04.2023 по 02.06.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у стаціонарі КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М. В. Скліфосовського ПОР» та виписаний з одужанням у Військову частину НОМЕР_1 .

За час перебування на стаціонарному лікуванні з 01.03.2023 по 30.04.2023 відповідач виплачував позивачу додаткову винагороду в розмірі 100000,00 грн., яка передбачена Постановою № 168. Даний факт сторонами не оскаржується та не є спірним питанням у справі.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.06.2023 №154 позивач вибув у шпиталь до військової частини НОМЕР_8 ( АДРЕСА_3 ) з 04.06.2023.

Так, позивач перебував у стаціонарі КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М. В. Скліфосовського ПОР» з 09.06.2023 по 16.06.2023 та був виписаний з поліпшенням у військовий шпиталь м. Полтави для подальшого проходження ВЛК.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.06.2023 №165 позивач прибув та приступив до виконання службових обов`язків, його залучено до складу сил і засобів, які беруть безпосередню участь у здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях.

Водночас, згідно із випискою із медичної картки стаціонарного хворого №1971 (хірургічне відділення) у Військовій частині НОМЕР_8 ОСОБА_1 перебував з 16.06.2023 по 28.06.2023. Проведено ВЛК 27.06.2023. Поранення, отримане ОСОБА_1 , ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. На підставі статей 75А, 76В графи ІІ Розкладу хвороб, непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.06.2023 №181 позивач прибув та приступив до виконання службових обов`язків, його залучено до складу сил і засобів, які беруть безпосередню участь у здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях.

Разом із цим, відповідач вважає, що позивач не має права на отримання додаткової винагороди у розмірі до 100000,00 грн., яка передбачена Постановою №168, за травень-червень 2023 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, оскільки безперервне лікування бойового травмування, яке було отримано позивачем 05.02.2023, закінчилося 15.04.2023. Після завершення лікування у шпиталі Військової частини НОМЕР_7 17.03.2023 Позивача не було спрямовано до іншого лікувального закладу та було виписано. Позивач повернувся до військової частини, приступив до виконання службових обов`язків, а 19.03.2023 вибув у відпустку за станом здоров`я з 19.03.2023 по 15.04.2023.

Разом з тим, суд не погоджується з такими доводами відповідача та наголошує на тому, що, в контексті спірних правовідносин, Постанова №168 передбачає дві підстави для проведення нарахування і виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 такої Постанови, у розмірі 100000,00 грн., а саме:

1) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого;

2) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Також, відповідно до приписів Постанови №168 нарахування і виплата додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. здійснюється особам, зазначеним у пункті 1 такої Постанови, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних). В той же час, наведені приписи не виокремлюють випадки перебування на стаціонарному лікуванні в зв`язку з проходженням реабілітаційного лікування, як обставину, коли виплата додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. не здійснюється.

При цьому суд наголошує, що згідно з дослідженою медичною документацією (виписками із медичної карти стаціонарного хворого), позивач проходив лікування саме в умовах стаціонару з 12.04.2023 по 29.04.2023 у стаціонарі Військової частини НОМЕР_8 , з 29.04.2023 по 02.06.2023 у стаціонарі КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М. В. Скліфосовського ПОР», з 09.06.2023 по 16.06.2023 у стаціонарі КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М. В. Скліфосовського ПОР». Крім того, таке лікування відбувалося у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а саме отриманням позивачем 05.02.2023 поранення, що підтверджується відповідним діагнозом, зазначеним у виписках з медичної карти стаціонарного хворого. Разом із цим, суд наголошує, що з 16.06.2023 по 28.06.2023 у Військовій частині НОМЕР_8 лікування позивача не проводилось. Проведено ВЛК 27.06.2023, з результатом якого зроблено висновок, що поранення, отримане ОСОБА_1 , ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. На підставі статей 75А, 76В графи ІІ Розкладу хвороб, позивач непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.

Водночас, суд зауважує, що згідно із заявленими позовними вимогами, позивачем оскаржуються дії відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 191216,36 грн. виключно за період травень-червень 2023 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), ураховуючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії (лікарсько-експертної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.

Докази нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн., яка передбачена Постановою № 168, за період з 01.05.2023 по 31.05.2023 в матеріалах справі відсутні.

Разом із цим, як встановлено судом першої інстанції, у червні 2023 року відповідач нараховував та виплачував позивачу додаткову винагороду в розмірі 100000,00 грн., що підтверджується карткою особового рахунку ОСОБА_1 за 2023 рік та випискою із банківського рахунку позивача, відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Доказів протилежного матеріали справи не містять. Отже, місцевий суд вважав, що за червень 2023 року позивачем отримана додаткова винагорода в розмірі 100000,00 грн., яка передбачена Постановою №168.

Водночас, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 17.06.2023 по 30.06.2023.

Отже, враховуючи вищезазначене, в частині позовних вимог щодо нарахування та виплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі із розрахунку 100000,00 грн на місяць за червень 2023 року у задоволенні суд першої інстанції відмовив.

Відтак, за висновком місцевого суду, позивач має право на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі із розрахунку 100000,00 грн на місяць за період перебування на стаціонарному лікуванні з 01.05.2023 по 31.05.2023, а тому дії відповідача щодо не нарахування та не виплати такої винагороди у відповідний період є протиправними.

Разом із цим, суд зазначає, що розрахунок грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив військову службу і який виплачував грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу суми грошового забезпечення.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, Суд зазначив, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Отже, позовні вимоги в частині розрахунку суми грошового забезпечення, зокрема, додаткової винагороди, задоволенню не підлягають.

З приводу цієї частини позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій задоволена частка позовних вимог. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Відтак, вимоги щодо виплати додаткової винагороди за червень 2023 року, в задоволенні яких судом першої інстанції відмовлено, не є предметом апеляційного перегляду.

Що стосується вимог за травень 2023 року, відповідачем на виконання ухвали Першого апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року надані письмові пояснення, з яких вбачається, що в липні 2023 року ОСОБА_1 нараховано та виплачена доплата до 100 тис. грн додаткової винагороди за квітень 2023 року згідно додатку 1 до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.06.2023 № 3056. Виплачена різниця між 100 тис. грн. та 30 тис. грн., які були виплачені по 2 лінії (по 30 т. грн) за квітень 2023 року в травні 2023 року. В лютому 2023 року нараховано та виплачена додаткова винагорода 100 тис. грн. за січень 2023 року згідно додатку 1 до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.02.2023 № 562. В квітні 2023 року нарахована та виплачена додаткова винагорода 100 тис. грн. за березень 2023 року. В травні 2023 року нарахована та виплачена додаткова винагорода 100 тис. грн. за лютий 2023 року згідно додатку 1 до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.04.2023 № 2046.

Отже, відповідач визнав, що ним додаткова винагорода 100 тис. грн. за травень 2023 року не нараховувалась та не виплачувалась, тому доводи його апеляційної скарги є необґрунтованими та апеляційним судом відхиляються, а рішення місцевого суду в цій частині має бути залишено без змін.

Щодо позовних вимог нарахувати та виплатити додаткову винагороду встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 60000,00 грн. за липень-серпень 2023 року, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 Постанови №168, в редакції Постанови від 20.01.2023 №43, установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Аналізуючи вищезазначену норму, у суду наявні всі підстави вважати, що згідно Постанови № 168 у редакції на час існування спірних правовідносин (30.06.2023 05.08.2023) на період дії воєнного стану всім військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000,00 грн. пропорційно в розрахунку на місяць.

Як встановлено судом вище, позивач відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.06.2023 №181 прибув до Військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків, його було залучено до складу сил і засобів, які беруть безпосередню участь у здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях. З 05.08.2023 позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Враховуючи, що позивач у період з 30.06.2023 по 05.08.2023 виконував службові обов`язки та його було залучено до складу сил і засобів, які беруть безпосередню участь у здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, та доказів протилежного відповідачем не надано, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у період проходження військової служби з 30.06.2023 по 05.08.2023 позивач мав право на отримання додаткової винагороди в розмірі до 30000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць.

Докази нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди в розмірі до 30000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць, яка передбачена Постановою № 168, за період з 30.06.2023 по 05.08.2023 в матеріалах справі відсутні.

При цьому слід зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 9 серпня 2023 р. № 836 внесено до Постанови № 168 зміни, зокрема:

2. Пункт 1 викласти в такій редакції:

1. Установити, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), розмір додаткової винагороди може бути збільшений відповідно до умов та розмірів, визначених Міністерством внутрішніх справ, але не більше ніж до 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань..

3. Доповнити постанову пунктами 1-1 та 1-2 такого змісту:

1-1. Установити, що на період воєнного стану:

військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;

військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), виплачується додаткова винагорода у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань відповідно до умов, визначених Міністерством оборони;

військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.

Військовослужбовцям, які обіймають посади керівного та інструкторсько-викладацького складу у навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах), щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі від 15000 до 30000 гривень з урахуванням їх рівня підготовки (кваліфікації) пропорційно часу здійснення підготовки та навчання персоналу в розрахунку на місяць відповідно до переліку посад керівного та інструкторсько-викладацького складу в навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах), затвердженого керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Розмір додаткової винагороди за конкретними категоріями посад керівного та інструкторсько-викладацького складу затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням заінтересованих центральних органів виконавчої влади та державних органів.

Військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, після перебування у розпорядженні понад два місяці (за які вони втратили право на отримання грошового забезпечення в повному обсязі за останніми займаними посадами) і до закінчення перебування у розпорядженні щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень.

Військовослужбовцям строкової військової служби щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 6000 гривень пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.

Курсантам вищих військових навчальних закладів, закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки, закладів фахової передвищої військової освіти, які перед зарахуванням на навчання не перебували на військовій службі або проходили строкову військову службу, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 2350 гривень пропорційно часу перебування на службі (навчанні) в розрахунку на місяць.

1-2. Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно пункту 3, постанова Кабінету Міністрів України від 9 серпня 2023 р. № 836 набирає чинності з дня її опублікування та застосовується у частині виплати додаткової винагороди з 1 червня 2023 року.

Проте, відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Офіційне тлумачення частини першої статті 58 див. в Рішенні Конституційного Суду № 1-рп/99 від 09.02.99\

З огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, апеляційний суд дійшов висновку про поширення дії постанова Кабінету Міністрів України від 9 серпня 2023 р. № 836 тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією постановою чинності (11.08.2023), а не з 1 червня 2023 року.

Отже, на спірні правовідносини постанова Кабінету Міністрів України від 9 серпня 2023 р. № 836 не поширюється.

Крім того, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню й положення розділу XXXIV Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану Порядку № 260, на що посилається відповідач в апеляційній скарзі Порядок доповнено новим розділом згідно з Наказом Міністерства оборони № 44 від 25.01.2023 - застосовується з 01 лютого 2023 року, оскільки норми про виплату 30 000 гривень лише військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань), не передбачені в Постанові № 168 в редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до приписів ч.3 ст. 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Згідно ч.1 ст. 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Оскільки Постанова № 168, прийнята Кабінетом Міністрів України, має вищу юридичну силу за Наказ Міністерства оборони № 44 від 25.01.2023, апеляційним судом застосовуються норми саме Постанови № 168, яка на час існування спірних правовідносин не містила в собі приписів щодо виплати 30 000 гривень лише військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань).

Отже, апеляційна скарга відповідача в цій частині не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення за липень 2023 року в розмірі 17365,20 грн., суд зазначає наступне.

Як встановлено судом вище, в серпні 2023 року позивачу було нараховано та виплачено 20807,54 грн. (у т.ч. утримано військовий збір 316,86 грн.):

- грошове забезпечення за липень 2023 року 750,00 грн.;

- грошове забезпечення за серпень 2023 року (5 діб) 120,96 грн.;

- коригування надбавки за вислугу років за травень 2023 року 113,26 грн.;

- компенсація невикористаних днів щорічної відпустки 8582,06 грн.;

- допомога при звільненні (за 14 місяців служби) 11784,64 грн.

Згідно з карткою особового рахунку ОСОБА_1 за 2023 рік у серпні 2023 року (за липень 2023 року) позивачу нараховано грошове забезпечення у розмірі 21124,40 грн., виплачено у розмірі 20807,54 грн., що також підтверджується випискою із банківського рахунку позивача, відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Крім того, позивачу в липні 2023 року був встановлений оклад за військове звання у розмірі 600,00 грн. та надбавка за вислугу років у розмірі 150,00 грн., щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премія в липні 2023 року не встановлювались, що підтверджується довідками Військової частини НОМЕР_1 від 12.09.2023 вих.№№_1316_, _1316/1_ про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідачем на виконання ухвали Першого апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року надані письмові пояснення, з яких вбачається, що позивач за липень 2023 року забезпечений такими видами грошового забезпечення: оклад за військовим званням 600 грн. та вислугою 25% - 150 грн. За серпень 2023 забезпечений такими видами грошового забезпечення: оклад за військовим званням 96,77 грн. та вислугою 5% - 24,19 грн. (звільнений 05.08.2023). Підстава: п. 1 розділу ХХVІІІ Наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018.

Відповідно до пункту 2 Розділу І Наказу №260 грошове забезпечення включає:

щомісячні основні види грошового забезпечення;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать:

посадовий оклад;

оклад за військовим званням;

надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать:

підвищення посадового окладу;

надбавки;

доплати;

винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту;

премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать:

винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану;

допомоги.

Аналогічні положення закріплені в статті 9 Закону №2011-ХІІ.

Згідно з пунктом 3 Розділу І Наказу №260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є:

штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина);

накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження;

накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення;

накази про присвоєння військових звань;

грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не заперечується, що за липень 2023 року позивачу грошове забезпечення було нараховано та виплачено у розмірі 750,00 грн., тобто, виключно оклад за військове звання у розмірі 600,00 грн. та надбавка за вислугу років у розмірі 150,00 грн. Доказів протилежного відповідачем суду не надано.

Разом із цим, пунктом 15 Розділу І Наказу №260 передбачено, що грошове забезпечення не виплачується:

за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати;

якщо виплачуються академічні стипендії;

за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше;

за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки;

за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату);

за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом;

за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що у липні 2023 року у відповідача були наявні законні підстави для застосовування до позивача положень пункту 15 Розділу І Наказу №260, та невиплати йому грошового забезпечення у повному розмірі з урахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 14 Розділу І Наказу №260 грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Посилання відповідача у поясненнях від 22.04.2024 на підставу п. 1 розділу ХХVІІІ Наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 для забезпечення позивача такими видами грошового забезпечення як оклад за військовим званням та надбавкою вислугу років, не можна визнати правомірними.

Так, пунктом 1 розділу XXVIII «Виплата грошового забезпечення у період перебування у розпорядженні або звільнення від посад» Наказу № 260 визначено наступне:

«1. Грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.

Такий порядок виплати грошового забезпечення не стосується військовослужбовців, зарахованих у розпорядження посадових осіб (які мають право призначення на посади) відповідно до підпунктів 12-1 та 13 пункту 116, а також пункту 122 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Час перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, тимчасового виконання обов`язків (але не більше ніж два місяці) за вакантною посадою, перебування під вартою (цілодобовим домашнім арештом) виключається із загального періоду перебування в розпорядженні.

Пункт 1 розділу XXVIII в редакції Наказу Міністерства оборони № 180 від 01.06.2020».

Так, відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.06.2023 №181 вважити такими, що прибули та приступили до виконання службових обов`язків. Зарахувати на продовольче забезпечення з 01.07.2023. Залучити до складу сил і засобів, які беруть безпосередню участь у здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях: 17.7. Зі шпиталю з військової частини НОМЕР_8 ( АДРЕСА_3 ): 29 червня 2023 року: старшого солдата ОСОБА_1 , колишнього сапера 2 інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу 1 механізованого батальйону (а.с.82).

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.08.2023 №217 старшого солдата ОСОБА_1 , колишнього сапера 2 інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 28.07.2023 №176-РС у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вважати таким, що справи та посаду здав і направити для зарахування на облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 05.08.2023 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а з продовольчого забезпечення з 06.08.2023. Виплатити надбавку в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01 по 05 серпня 2023 року.

Однак, пунктом 1 розділу XXVIII Наказу № 260 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовцям, зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.

Відтак, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на отримання у повному розмірі належного йому грошового забезпечення за липень 2023 року.

Щодо серпня 2023 року, рішення місцевого суду позивачем не оскаржено, тому апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Водночас, як вже зазначалось судом вище, нарахування конкретної суми грошового забезпечення відноситься виключно до повноважень відповідача, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01.07.2003 №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року у справі № 200/5544/23 залишити без змін.

Повне судове рішення 07 травня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук