Справа № 420/1500/20
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2024-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1500/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Білостоцького О.В.

При секретарі: Кузьменко В.П.

За участю сторін:

Представника позивача: Хлистуна Р.В.

Представника відповідача: Білозор О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Управління державного архітектурно будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , в якому позивач просить суд зобов`язати ОСОБА_1 привести реконструйований об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 до первісного стану відповідно до права на спадщину за заповітом №3751 від 15.04.2002 року та технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду №143доп-8-5657 від 30.01.2003 року за власний рахунок.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що представниками Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради у березні 2019 року було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил ОСОБА_1 за адресою об`єкта: АДРЕСА_1 . За результатами перевірки встановлено, що відповідач експлуатує самочинно реконструйований житловий будинок та самочинно збудовані будівлі гаражу, літньої кухні та сараю, яку не прийняті до експлуатацію у встановленому законом порядку. На підставі вищезазначеного було складено акт за результатами проведення позапланованого заходу державного контролю щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності №000436 від 19.03.2019 року, протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ч.8 ст.96 КУпАП від 19.03.2019 року, протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ч.1 ст.96 КУпАП від 19.03.2019 року та припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил №175/19 від 19.03.2019 року.

Пізніше, у листопаді 2019 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради було проведено перевірку виконання вимог припису №175/19 від 19.03.2019 року, виданого ОСОБА_1 , на підставі якого було встановлено факт невиконання відповідачем вимог вищевказаного припису та неусунення порушень, виявлених попередньою перевіркою, яка проводилась у березні 2019 року, а саме не було отримано документи, які свідчать про готовність об`єкту до експлуатації та не забезпечено нормативні протипожежні відстані між збудованою будівлею гаражу за адресою: АДРЕСА_1 та житловим будинком на суміжній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі вищезазначеного було повторно складено акт №001946 від 21.11.2019 року та протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ч.1 ст.188-42 КУпАП від 21.11.2019 року.

Вважаючи, що відповідачем не було виконано вимог вищевказаних приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради звернулось до суду в межах даної справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду, адміністративна справа №420/1500/20 була передана на розгляд судді Потоцькій Н.В.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2020 року адміністративний позов Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 було прийнято до розгляду (головуючий у справі суддя Потоцька Н.В.), у справі №420/1500/20 було відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 07.05.2020 року провадження у справі №420/1500/20 було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.08.2020 року було залишено без задоволення апеляційну скаргу Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 року - без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.02.2021 року було задоволено касаційну скаргу Управління держаного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, скасовано ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.08.2020 року. Справу направлено до Одеського окружного адміністративного суду для продовження її розгляду.

Адміністративна справа №420/1500/20 надійшла з Верховного Суду до Одеського окружного адміністративного суду 11.03.2021 року.

За результатами повторного автоматизованого розподілу справ між суддями, адміністративну справу №420/1500/20 було передано на розгляд судді Одеського окружного адміністративного суду Цховребовій М.Г.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 року адміністративний позов Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 12.05.2021 року було постановлено про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, із призначенням підготовчого судового засідання по справі.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду, адміністративна справа №420/1500/20 була передана на розгляд судді Білостоцькому О.В.

Ухвалою суду від 25.09.2023 року адміністративну справу за позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 було прийнято до розгляду, у справі було відкрито загальне позовне провадження із призначенням підготовчого судового засідання.

За час розгляду справи від сторони відповідача надходили відзиви (т. 1 а.с. 140-143), з яких вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що будівлі житлового будинку та літньої кухні за адресою: АДРЕСА_1 (щодо яких були визначені порушення у сфері містобудівної діяльності) прийняті в експлуатацію розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №695р від 11.06.2003 року на підставі акту районної міжвідомчої комісії про прийняття в експлуатацію, а тому на час проведення перевірки та розгляду справи в суді не є об`єктами самочинного будівництва.

Також сторона відповідача посилається на розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №831р від 20.12.2011 року, яким було затверджено проект технічного поділу домоволодіння, відповідно до якого був здійснений поділ окремих об`єктів будівництва за адресою АДРЕСА_1 , між відповідачем та іншим власником будівель за зазначеною адресою ОСОБА_2 .

При цьому за твердженням представника відповідача за ОСОБА_1 залишилось домоволодіння, яке складається з житлового будинку під літ. «Б», загальною площею 56,1 кв.м, літньої кухні під літ. «Е» та огорожа №3,4, на яке у лютому 2020 року зареєстровано право власності відповідача.

Крім того, факт правомірності реєстрації права власності Бобрової на належні їй будівлі та споруди було підтверджено за результатами судового розгляду судової справи №523/18532/19.

22.11.2023 року та 12.02.2024 року були проведені підготовчі судові засідання по справі, в яких представники сторін висловили власні правові позиції по суті спірних правовідносин та надали додаткові письмові докази по справі (т.2 а.с.158-198, 222-243).

12.02.2024 року протокольною ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

23.04.2024 року у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог з підстав зазначених у судових засіданнях та викладених у відзиві на адміністративний позов.

Суд під час розгляду справи по суті встановив наступне.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії АЕР №912025 від 15.04.2002 року, зареєстрованого в реєстрі ОМБТІ за записом в реєстраційній книзі за №5657 від 10.05.2002 року, ОСОБА_1 є спадкоємцем спадкового майна, на яке видано свідоцтво, що складається з 1/6 частини житлового будинку з надвірними господарчими спорудженнями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Зазначений житловий будинок складається в цілому з однієї кам`яної житлової будівлі 43,1 кв. м житлової площі, зазначений в схематичному плані літерою «А», з надвірними господарчими спорудженнями, зазначеними літерами «В, Г» - сараї, «И» - льох з шійкою, №1 5 огородження, І мостіння, розташованих на земельній ділянці розміром 591 кв.м. При цьому самовільно збудовані: літ. «Е» - літня кухня, літ. «Ж» - сарай, літ. «Б» - житловий будинок залишені без оформлення правових документів на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради м.Одеси №605-13 від 01.08.1963 року, до цього свідоцтва та оцінки спадкового майна не включено.

Тобто, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.04.2002 року, що сторонами по справі не заперечувалось за час розгляду справи, до складу об`єкту належали:

літ. «А» - житлова будівля (житлова площа - 43,1 кв.м, загальна площа 66,9 кв.м);

літ. «В» - сарай;

літ. «Г» - сарай;

літ. «И» - льох;

№1-5 огородження.

Водночас, самовільно збудовані під літ. «Б» - житловий будинок, літ. «Е» - літня кухня та літ. «Ж» - сарай до свідоцтва від 15.04.2002 року не включені.

Власником 5/6 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , згідно договору дарування від 03.02.2003 року серії ВАС №590445.

Згідно технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду №143доп-8-5657 від 30.01.2003 року вбачається, що до складу об`єкту належали:

літ. «А» - житлова будівля (житлова площа - 43,1 кв.м, загальна площа 66,9 кв.м);

літ. «Б» - житлова будівля (житлова площа - 33,5 кв.м, загальна площа 56,1 кв.м)

літ. «Е» - літня кухня (загальна площа 40,5 кв.м);

літ. «В», «Г» - сарай;

№1-4 огородження.

У технічному паспорті №143доп-8-5657 від 30.01.2003 року міститься припис, що житлова будівля під літ. «Б» та літня кухня під літ. «Е» станом на 30.01.2003 року були самочинним будівництвом (т. 2 а.с. 167).

В подальшому, згідно Акту приймання в експлуатацію індівідуального домоволодіння №695 від 11.06.2003 року (т. 1 а.с. 155-157) міжвідомчою комісією Суворовської районної адміністрації м. Одеси були прийняті в експлуатацію від забудовника ОСОБА_1 , зокрема, будівлі житлового будинку під літ. «Б» загальною площею 56,1 кв. м та літньої кухні літ. «Е» загальною площею 40,5 кв.м по АДРЕСА_1 .

Згідно розпорядження Суворовської районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради №695р від 11.06.2003 року «Про прийняття в експлуатацію будов в домоволодінні АДРЕСА_1 від гр. ОСОБА_1 » (т.2 а.с.173) зазначено, що на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №399 від 29.11.2002 року, акту районної міжвідомчої комісії, технічного висновку (ліц. ОД №01027), згоди сусідів, прийнято в експлуатацію з правом приватної власності від ОСОБА_1 житлове під літ. «Б», де розташовано: 1-1 коридор 5,6 кв. м, 1-2 житлове 12,0 кв. м, 1-3 житлове 16,2 кв. м, 1-4 житлове 5,3 кв.м, 1-5 ванна 4,5 кв. м, 1-6 туалет 1,2 кв. м, 1-7 складова 0,8 кв. м, 1-8 кухня 10,5 кв. м (загальна площа 56,1 кв. м), а із надвірних споруд літню кухню літ. «Е» - загальна площа 40,5 кв.м по АДРЕСА_1 .

В подальшому, згідно розпорядження Суворовської районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради №434р від 27.06.2007 року (т. 2 а.с. 177) було затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту до експлуатації двохповерховий житловий будинок у домоволодінні АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_2 , а саме під літ. «К» - житловий будинок загальною площею 187,1 кв. м, та демонтовано житловий будинок під літ. «А» загальною площею 66,9 кв. м.

Згідно вищевикладених обставин, комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» було складено висновок від 22.11.2011 року за №269036.75.11 щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна, згідно якого у ОСОБА_1 залишається у користуванні житловий будинок за літ. «Б» загальною площею 56,1 кв. м, літня кухня за літ. «Е», огорожа №3,4, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що складає одиницю, тоді як у ОСОБА_2 у користуванні залишається житловий будинок за літ. «К» загальною площею 187,1 кв.м, огорожа №1, 6-9, за адресою: АДРЕСА_2 , що складає одиницю (т.2 а.с. 178-180).

Розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради «Про затвердження висновку щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна домоволодіння АДРЕСА_1 , з подальшим присвоєнням нумерації гр. ОСОБА_2 » №831р від 20.12.2011 року було затверджено вищевказаний проект технічного поділу об`єкту нерухомого майна домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.181-182).

Сторона під час розгляду справи не заперечували, що ОСОБА_1 не було одразу зареєстровано право власності на житловий будинок за літ. «Б» та літню кухню за літ. «Е». Актуальний технічний паспорт серії НОМЕР_1 було виготовлено ТОВ «АБТІ» лише 13.02.2020 року (т. 2 а.с. 183-185), згідно якого вбачається:

літ. «Б» - житловий будинок (загальна площа 56,1 кв.м);

літ. «Д» - гараж (тимчасова споруда);

літ. «З» - підвал;

літ. «Ж» - навіс;

літ. «Е» - літня кухня;

літ. «Є» - навіс під літ;

№1-4 огорожа;

№5 - піч;

літ. «І» вимощення.

20.02.2020 року було зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на введені в експлуатацію будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.2 а.с. 186). При цьому підставою для реєстрації права власності ОСОБА_1 на зазначені об`єкти будівництва були: свідоцтво про право спадщину за заповітом від 15.04.2002 року, розпорядження Суворовської районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради №695р від 11.06.2003 року, Акт приймання в експлуатацію від 11.06.2003 року, розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради «Про затвердження висновку щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна домоволодіння АДРЕСА_1 ».

Постановою Одеського апеляційного суду від 18.01.2022 року у справі №523/18532/19 скасовано рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 01липня 2021року.

Відмовлено в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , державного реєстратора Виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області Голубенко Аліни Вікторівни, державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопільського району Одеської області Турецького Олександра Сергійовича про встановлення порядку користування земельною ділянкою, знесення самочинного будівництва, стягнення майнової шкоди, визнання незаконними рішення державних реєстраторів та їх скасування.

Постановою Верховного Суду від 20.11.2023 року постанову Одеського апеляційного суду від 18.01.2022 року залишено без змін.

Разом з тим, на підставі заяви ОСОБА_2 за вх.№01-10/50-ЗГ від 05.02.2019 року (т.1 а.с.13-14) та направлення Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради для проведення планового (позапланового) заходу №000436 від 05.03.2019 року (т.1 а.с. 15), уповноваженим представником УДАБК було перевірено дотримання ОСОБА_1 вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті за наступною адресою: АДРЕСА_1 , на підставі чого було складено відповідний акт №000436 від 19.03.2019 року (т.1 а.с.16-32). Під час перевірки уповноваженому працівнику УДАБК відповідачем були пред`явлені документи, зокрема, заповіт №3751 від 15.04.2002 року, технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду №143доп-8-5657 від 30.01.2003 року, технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду №35-103-5657 від 22.03.2002 року та технічний висновок від 12.05.2003 року про стан будівельних конструкцій будівель розташованих за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно акту №000436 від 19.03.2019 року уповноваженим працівником УДАБК було встановлено наступне:

- ОСОБА_1 були виконані будівельно-монтажні роботи з будівництва будівлі гаражу орієнтовними розмірами 4х6 м, також була виконана реконструкція житлового будинку з втручанням в несучі та огороджувальні конструкції (в технічному паспорті зазначено літерою «Б») шляхом влаштування двосхилої конструкції даху з горищем (згідно з пред`явленим технічним висновком від 12.05.2003 року до реконструкції конструкція була односхила), сараї під літерами «Е» та «Ж» (зазначені в технічному паспорті №35-103-5657 від 22.03.2002 року) були демонтовані та на їх місці збудовано будівлю літньої кухні (зазначена під літ. «Е» в технічному паспорті №143доп-8-5657 від 30.01.2003 року), також до даної літньої кухні було прибудовано будівлю сараю орієнтовними розмірами 3х2 м;

- згідно з даними Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних, робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відсутні відомості стосовно реєстрації документів, яка дають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття до експлуатації закінченого будівництвом об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_1 не було надано документів, які підтверджують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 ;

- протипожежні відстані між збудованою будівлею гаражу за адресою: АДРЕСА_1 та існуючим житловим будинком, розташованим на сусідній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 нормуються таблицею 1 обов`язкового додатку 3.1 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та мають складати не менше ніж 8 м.

У висновку акту №000436 від 19.03.2019 року зазначено, що ОСОБА_1 експлуатує самочинно реконструйований житловий будинок та самочинно збудовані будівлі гаражу, літньої кухні та сараю за адресою: АДРЕСА_1 , які не прийняті до експлуатації, що є порушенням вимоги ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 року №461. Крім того, при будівництві будівлі гаражу відповідачем виконано будівельні роботи з порушенням вимог п.3.13 та обов`язкового додатку 3.1 ДБН 360-92** «Планування та забудова міських і сільських поселень», чим порушено ч.1 ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність».

Від проставлення підпису на примірнику вищевказаного акту №000436 від 19.03.2019 року відповідач відмовилась (т. 1 а.с. 32).

Враховуючи вищевказані обставини, Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради 19.03.2019 року було видано припис на ім`я ОСОБА_1 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів та правил, згідно якого з метою усунення виявлених порушень необхідно усунути порушення вимог містобудівного законодавства шляхом отримання документів, які свідчать про готовність об`єкту до експлуатації у термін до 19.04.2019 року, а також забезпечити нормативні протипожежні відстані між збудованою будівлею гаражу за адресою: АДРЕСА_1 та житловим будинком на суміжній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 у термін до 19.04.2019 року.

Представник позивача в обґрунтування зазначених в акті перевірки порушень з боку позивача також посилався на аркуші фотофіксації від 05.03.2019 року, що наявні в матеріалах справи (т. 1 а.с. 123124).

Додатково УДАБК 19.03.2019 року склало протоколи про адміністративні правопорушення на ім`я ОСОБА_1 щодо порушення нею ч.8 ст.96 КУпАП та ч.1 ст. 96 КУпАП (т.1 а.с. 39-44, 45-50). Постановою УДАБК №263/19 від 02.04.2019 року по справі про адміністративне правопорушення було визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст. 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (т.1 а.с. 56-62).

Пізніше, на підставі направлення Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради для проведення планового (позапланового) заходу №001946 від 12.11.2019 року (т.1 а.с.97), уповноваженим представником УДАБК було перевірено дотримання ОСОБА_1 вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, а також виконання вимог припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів та правил №175/19 від 19.03.2019 року, на підставі чого було складено відповідний акт №001946 від 21.11.2019 року (т. 1 а.с. 98-111), згідно якого встановлено, що ОСОБА_1 не виконала вимоги припису УДАБК №175/19 від 19.03.2019 року, а також не повідомила Управління про виконання вимог припису у встановлений строк, чим порушила пп.«а» п.3 ч.3 ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та пп.3 п.11 Постанови КМУ №553 від 23.05.2011 року «Про затвердження порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю».

Додатково УДАБК 21.11.2019 року склало протокол про адміністративне правопорушення на ім`я ОСОБА_1 щодо порушення нею ч.1 ст.188-42 КУпАП (т.1 а.с. 112-116). Постановою УДАБК №858/19 від 12.12.2019 року по справі про адміністративне правопорушення було визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.188-42 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (т.1 а.с. 117-120).

Не погоджуючись із невиконанням відповідачем вимог припису, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом в адміністративній справі №420/1500/20.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 73 та ч. 1 ст. 75 КАС України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 КАС України).

Згідно частини 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Дослідивши адміністративний позов, відзив та інші надані до суду письмові докази, оцінивши надані представниками сторін пояснення з приводу спірних правовідносин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади здійснення архітектурної діяльності і спрямований на формування сприятливого життєвого середовища, досягнення естетичної виразності, економічної доцільності і надійності будинків, споруд та їх комплексів регулюються Законом України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 року №687-XIV (далі Закон №687-XIV).

Згідно ст.9 Закону №687-XIV будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

За ст.10 Закону №687-XIV для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюють органи державного архітектурно-будівельного контролю, визначені статтею 6 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів закріплені у Законі України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року №3038-VI (далі Закон №3038-VI).

Згідно ст.1 Закону №3038-VI замовник будівництва (далі - замовник) - фізична чи юридична особа, яка має у власності чи користуванні одну чи декілька земельних ділянок або у власності чи управлінні будівлю/споруду і має намір щодо виконання підготовчих та/або будівельних робіт.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону №3038-VI до органів державного архітектурно-будівельного контролю належать:

1) структурні підрозділи з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій;

2) виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.

Органом державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

За ч.1 ст. 31 Закону №3038-VI проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм і правил та затверджується замовником.

Відповідно до ч.1 ст. 34 Закону №3038-VI замовник має право виконувати будівельні роботи після: подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.2 ст. 36 Закону №3038-VI виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється. Отримання замовником інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт, крім направлення повідомлення про початок виконання будівельних робіт до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до частини першої цієї статті, не вимагається.

Відповідно до п.5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №466 від 13.04.2011 року, будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та: подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) та об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта; видачі замовнику дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля відповідно до Закону України Про оцінку впливу на довкілля.

Відповідно до п. 14 Порядку здійснення державного архітектурно - будівельного контролю, затвердженого постановою Кабміну Міністрів України за №553 від 23.05.2011 року, суб`єктом містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобов`язаний виконувати вимоги органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Згідно з п.п. «а» п. 3 ч. 3 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності та п.п. 3 п. 11 Порядку здійснення державного архітектурно - будівельного контролю, затвердженого Постановою Кабміну Міністрів України за №553 від 23.05.2011 року, у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівельних умов та обмежень, затвердженому проекту або будівельного паспорту забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності будівельних норм, стандартів і правил; зупинення підготовчих та будівельних робіт.

Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється (ч.8 ст. 39 Закону №3038-VI).

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №461 було затверджено Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (далі Порядок №461).

Згідно п.3 Порядку №461 прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

За п.11 Порядку №461 датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката.

Відповідно до п.12 Порядку №461 експлуатація об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачене законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Реєстрація декларації або видача сертифіката здійснюється з використанням Реєстру будівельної діяльності (крім об`єктів, на які поширюється дія Закону України Про державну таємницю) з дотриманням вимог Законів України Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності та Про адміністративні послуги (п.15 Порядку №461).

За п.16 Порядку №461 замовник несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації чи акті готовності об`єкта до експлуатації, за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.

Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону №3038-VI у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Аналізуючи вищезазначене, експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється. Документами, які підтверджують факт прийняття до експлуатації закінчених будівництвом об`єктів є відповідна декларація або сертифікат, який видається у разі прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. У разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності з визначенням строку для добровільного виконання припису.

Як було встановлено судом під час розгляду справи, УДАБК у березні 2019 року за результатами перевірки дотримання ОСОБА_1 вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил виявило порушення відповідачем ч.8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року, п.12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 року №461 та ч.1 ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність».

Разом з тим, на момент прийняття розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №695р від 11.06.2003 року було чинним Положення про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення, затверджене постановою КМУ від 05.08.1992 року №449 (далі Порядок №449).

Згідно п.1 Порядку №449 закінчені будівництвом (реконструкцією, реставрацією) та

підготовлені до експлуатації згідно із затвердженим проектом об`єкти державного замовлення пред`являються замовником (забудовником) та підрядчиком для прийняття їх в експлуатацію державним приймальним комісіям.

Відповідно до п.4 Порядку №449 прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів житлово-цивільного призначення) проводиться державними приймальними комісіями, які призначаються органами, що затвердили проектно-кошторисну документацію, а об`єктів житлово-цивільного призначення - державними приймальними комісіями, які призначаються районними, районними міста Києва, Севастопольською міською державними адміністраціями та виконкомами місцевих Рад народних депутатів.

За п.8 Порядку №449 прийняття державними приймальними комісіями закінчених

будівництвом об`єктів в експлуатацію оформляється актами.

Тобто, станом на 2003 рік прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів житлово-цивільного призначення відносилось до повноважень державних приймальних комісій, які призначались органами місцевого самоврядування.

З цього приводу суд погоджується з думкою представника відповідача, що вищевказане розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №695р від 11.06.2003 року «Про прийняття в експлуатацію будов в домоволодінні АДРЕСА_1 від гр. ОСОБА_1 » було документом, який підтверджував прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: АДРЕСА_1 .

Представником позивача будь яких доводів або доказів щодо нечинності або недійсності наданих відповідачем документів до суду не надано.

Суд також погоджується з твердженням представника відповідача, що факт подальшого внесення змін до законодавчого врегулювання порядку прийняття в експлуатацію житлових будівель, не може бути підставою для визнання спірних будівель та споруд ОСОБА_3 (житлової будівлі під літ. «Б» та літньої кухні під літ. «Е») самочинно збудованими та визначення обов`язку відповідача що їх знесення.

Згідно п.3 ч.3 ст. 41 Закону №3038-VI у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи щодо:

а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил;

б) зупинення підготовчих та будівельних робіт у випадках, визначених цим Законом.

Судом встановлено, що відповідач під час проведення перевірки та складання акту №000436 від 19.03.2019 року не надавала представнику УДАБК для перевірки документи, які підтверджують прийняття до експлуатації житлового будинку та літньої кухні за адресою: АДРЕСА_1 .

Але факт ненадання ОСОБА_1 в момент проведення перевірки у 2019 році уповноваженому представнику УДАБК відповідного документу про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за вищезазначеною адресою, не може бути єдиною та самостійною підставою для визнання станом на час розгляду справи зазначених будівель як збудованих з порушенням законодавства, а відтак підставою для задоволення позовних вимог Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради в заявлений спосіб, оскільки це б призвело до формального вирішення справи.

Крім того суд погоджується із твердженням сторони відповідача, що фактично привести реконструйований об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 до первісного стану відповідно до права на спадщину за заповітом №3751 від 15.04.2002 року та технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду №143доп-8-5657 від 30.01.2003 року не вбачається за можливе, оскільки з 2011 року технічні характеристики будівель та споруд домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та правовстановлюючі документи на них були змінені та не відповідають тим характеристикам, які були відображені у вищевказаних свідоцтві №3751 від 15.04.2002 року, а також технічному паспорту №143доп-8-5657 від 30.01.2003 року. Так, житловий будинок під літ. «Б» та літня кухня під літ. «Е» введені в експлуатацію 30.01.2003 року та на них оформлено право власності; а житловий будинок під літ. «А» демонтовано іншим співвласником ОСОБА_2 , якою зведено новий житловий будинок під літ. «К» на іншій частині земельної ділянки, та який також було прийнято до експлуатації 27.06.2007 року. Крім того між співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проведено поділ домоволодіння у 2011 році, за яким за ОСОБА_1 залишається житловий будинок під літ. «Б» та літня кухня під літ. «Е», а за ОСОБА_4 житловий будинок під літ. «К».

Крім того суд зауважує, що 20.02.2020 року ОСОБА_1 у встановленому законодавством порядку було зареєстровано право власності на введені в експлуатацію будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Сторонами не заперечувалось того, що станом на момент проведення перевірки (з 05.03.2019 року до 19.023.2019 року) працівниками контролюючого органу було встановлено факт самочинного будівництва відповідачем будівлі гаражу та порушення нею норм щодо встановлення протипожежних відстаней між збудованою будівлею гаражу за адресою: АДРЕСА_1 та житловим будинком.

Разом з тим, як зазначено представником відповідача зазначена будівля гаражу була тимчасовою спорудою (що також встановлено у постанові Одеського апеляційного суду від 18.01.2022 року у справі №523/18532/19) та після проведення перевірки була ОСОБА_1 демонтована, про що до матеріалів справи були долучені відповідні докази фотофіксації (т. 2 а.с. 122-125).

Посилання представника Управління ДАБК на надані до суду документи аєрофотофіксації земельної ділянки ОСОБА_1 , в яких зафіксовано розташовану на неї будівлю гаражу (проти чого заперечувала представник відповідача), може свідчити про імовірне повторне будування відповідачем зазначеної будівлі, але питання законності здійснення нового будівництва об`єкту після проведеної перевірки у 2019 році може бути лише підставою для проведення перевірки позивачем зазначених обставин, та не є підставою для задоволення позовних вимог контролюючого органу із посиланням на результати попередньої перевірки, після проведення якої фактичні обставини змінились.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (пункт 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на встановлені обставини у справі №420/1500/20 та положення чинного законодавства, суд доходить висновку, що контролюючим органом не доведено обґрунтованості заявлених ним позовних вимог, а тому позов Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 72-77, 90, 192-194, 241-246, 251, 255, 264, 293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні адміністративного позову Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (65009, м.Одеса, вул. Черняховського, 6) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 03 травня 2024 року.

Суддя О.В. Білостоцький

.