Справа № 480/822/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2024-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 р.Справа № 480/822/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 07.02.2024, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, м. Суми, по справі № 480/822/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Сумській області, В.о. начальника ГУ ДПС у Сумській області Снєжки Артема Олександровича

про визнання дій протиправними, скасування наказу та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області, В.о. начальника ГУ ДПС у Сумській області Снєжки Артема Олександровича, в якому просив суд:

- визнати дії Головного управління Державної податкової служби у Сумській області (, місце знаходження: 40009, м. Суми, вул. Іллінська, 13 та виконуючого обов`язки начальника Головного управління Державної податкової служби у Сумській області Снєжка Артема Олександровича рнокпп НОМЕР_1 , місце знах. АДРЕСА_1 , що вчинені у період з 09 жовтня 2023року по день звернення до суду у вигляді безпідставного та незаконного порушення дисциплінарних проваджень згідно з наказами Головного управління ДПС у Сумській області від 13.12.2023 року №432 та №2-дп від 19.01.2024 року; у безпідставному та незаконному відстороненні від виконання посадових обов`язків; у неповідомленні законних підстав та причин порушення дисциплінарних проваджень, відсторонення від виконання посадових обов`язків, що унеможливило здійснення захисту прав та інтересів, зокрема правами, що визначені ч.2 ст.75 ЗУ «Про державну службу» щодо надання пояснень, заперечень та документів; фактичному примушуванні до сплати рахунків за отримання документів в кількості, більше, ніж 10 сторінок; умисному створенні відносно ОСОБА_1 ворожої напруженої, ворожої, образливої атмосфери; у безпідставному негативному виокремленні позивача з колективу та фактичну його ізоляцію мобінгом (цькуванням) та зобов`язати відповідачів утриматися від таких дій;

- зобов`язати в.о. начальника Головного управління ДПС у Сумській області Снєжка Артема Олександровича вжити заходів для забезпечення безпеки і захисту фізичного та психічного здоров`я ОСОБА_1 рнокпп НОМЕР_2 , здійснити профілактику ризиків та напруги на робочому місці, провести інформаційні, навчальні та організаційні заходи;

- скасувати наказ ГУ ДПС у Сумській області від 13.12.2023 №432 «Про порушення дисциплінарного провадження» (далі - наказ № 432) відносно начальника управління інформаційних технологій ОСОБА_1 ;

- скасувати наказ №2-дп від 19.01.2024 року «Про порушення дисциплінарного провадження» відносно начальника управління інформаційних технологій ГУ ДПС у Сумській області.

Ухвалою судді Сумського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 було відкрито спрощене провадження у справі.

Разом із позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд:

- зупинити дію: наказу № 432 від 13 грудня 2023року, що виданий в.о.начальника ГУ ДПС у сумській області «Про порушення дисциплінарного провадження»; наказу №444 від 20.12.2023 року «Про відсторонення від виконання посадових обов`язків начальника управління інформаційних технологій ГУ ДПС у Сумській області ОСОБА_1 »; наказу №2-дп від 19.01.2024 року «Про порушення дисциплінарного провадження та відсторонення від виконання посадових обов`язків начальника управління інформаційних технологій ГУ ДПС у Сумській області ОСОБА_1 »;

- заборонити ГУ ДПС у Сумській області здійснювати дисциплінарне провадження та вчиняти будь-які дії на підставі наказу №342 від 13.12.2023 року, наказу №444 від 20.12.2023р. та №2-дп від 19.01.2024р. до набрання рішення суду законної сили в справі.

В обґрунтування заяви зазначив, що накази ГУ ДПС у Сумській області №432 від 13.12.2023 року та №2-дп від 19.01.2024 року є очевидно протиправними та порушують право позивача на отримання заробітної плати у визначеному розмірі, є втручанням публічної влади в право на мирне володіння майном.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та задовольнити заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення питання судом першої інстанції.

Так, в апеляційній скарзі позивач зазначає, що оспорювані накази не відображають змісту виявленого чи виявлених правопорушень, з чого слідує, що вказані накази мають ознаки очевидно протиправних, оскільки, в такий спосіб порушено право позивача на працю та отримання винагороди за працю, тобто заробітної плати, як єдиного джерела доходів державного службовця.

Зауважив, що судом першої інстанції, в порушення вимог ч.5 ст. 242 КАС України не застосовано висновки Верховного Суду щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, зокрема в постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 820/5784/17, від 18 листопада 2019 року справа № 480/4871/18 та від 28 листопада 2019 року справа № 817/1338/18, де зазначено, що відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків передбачає істотний вплив на його права та інтереси, оскільки на період дисциплінарного провадження фактично позбавляє державного службовця коштів для існування. З огляду на це, відсторонення від посадових обов`язків може бути застосовано виключно у випадках та в порядку, прямо передбачених законом, а спірні накази відповідача не містять підстав для відсторонення від виконання посадових обов`язків, з чого слідує, що вони є очевидно протиправними та порушують право позивача на отримання заробітної плати у визначеному розмірі, є втручанням публічної влади в право на мирне володіння майном.

Відповідачі не скористалися своїм правом на подання відзиву до Другого апеляційного адміністративного суду на апеляційну скаргу позивача.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною другою статті 150 КАС України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Як передбачено ч. 2 ст. 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За своєю правовою природою інститут забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися в суд, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом (правовий висновок викладено у п. 30 постанови Верховного Суду від 20.03.2019 року в справі № 826/14951/18).

З аналізу наведених норм законодавства слідує, що з метою захисту прав та інтересів позивача суд за його заявою або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, постановлення якої належить до дискреційних повноважень суду та вирішення питання щодо їх вжиття залежить від наявності однієї з обставин, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України, що встановлюється судом виходячи з конкретних доказів, поданих заявником.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб-позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії (правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 24.04.2019 року в справі № 826/10936/18 (провадження № К/9901/728/19).

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, у постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 640/6840/20, яка враховуються судом апеляційної інстанції в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Водночас, колегія суддів зазначає, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин за яких невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову позивач посилався на те, що накази ГУ ДПС у Сумській області №432 від 13.12.2023 року та №2-дп від 19.01.2024 року є очевидно протиправними та порушують право позивача на отримання заробітної плати у визначеному розмірі, є втручанням публічної влади в право на мирне володіння майном.

Колегія суддів зазначає, що безумовно, рішення суб`єктів владних повноважень справляють певний несприятливий вплив на учасників правовідносин у яких такі рішення прийняті. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не у кожному випадку є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі (такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 826/16509/18 та від 26.12.2019 у справі № 640/13245/19, від 20.03.2019 у справі № 826/14951/18). В іншому разі, застосування заходів забезпечення адміністративного позову стане можливим у кожному спорі, де предметом оскарження є акти індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень, а зупинення таких рішень матиме правові наслідки близькі за своїм змістом до тих, які настають у випадку задоволення позовних вимог, скасування оскаржуваного рішення та набрання позитивним для позивача судовим рішенням законної сили.

Тому, у кожному випадку суд повинен надати оцінку характеру ймовірних наслідків рішення суб`єкта владних повноважень про зупинення дії якого просить позивач і лише у виняткових випадках за клопотанням позивача чи з власної ініціативи постановити ухвалу про забезпечення позову.

Зміст заяви про забезпечення позову, свідчить про те, що доводи позивача фактично зводяться до обґрунтування протиправності наказів ГУ ДПС у Сумській області №432 від 13.12.2023 року та №2-дп від 19.01.2024 року, які на думку позивача, є очевидно протиправними та порушують право позивача на отримання заробітної плати у визначеному розмірі, є втручанням публічної влади в право на мирне володіння майном.

У чому саме може полягати складність виконання судового рішення у разі незастосування заходів забезпечення позову апелянт не зазначає.

Стосовно посилань позивача на очевидну протиправність оскаржуваних наказів, колегія суддів зазначає, що наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних наказів може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо.

При цьому, наявні матеріали позовної заяви не дають підстав для висновку про очевидну протиправність дій та наказів, що оскаржуються.

Тобто, на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності спірних наказів. Крім того, встановлення ознак протиправності оскаржуваних наказів є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, враховуючи предмет позову, що є неприпустимим на даній стадії судового процесу.

Крім того, заявником не наведено суду істотних обставин та не надано доказів, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Сама ж лише незгода позивача із наказами суб`єктів владних повноважень ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вказаний стандарт доказування застосовується в тому числі при розгляді заяв про забезпечення позову із тою особливістю, що обґрунтування необхідності застосування заходу повинно бути повно викладено у заяві, до якої ініціатором її розгляду повинні бути долучені належні, допустимі, достовірні та достатні докази для застосування заходів забезпечення позову, адже процесуальний закон встановив стислі строки розгляду такої категорії процесуальних питань.

За наведених обставин та враховуючи, що позивач не навів обґрунтованих підстав для вжиття відповідних заходів з урахуванням приписів ч. 2 ст. 150 КАС України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, заявлений позивачем.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що ухвала Сумського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 року по справі № 480/822/24 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 по справі № 480/822/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 07.05.2024 року