Справа № 200/226/24
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року справа №200/226/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року (повне судове рішення складено 05 лютого 2024 року) у справі № 200/226/24 (суддя в І інстанції Бабаш Г.П.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення суми,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (далі - Управління), в якій просив стягнути заборгованість з пенсії за період з 03.08.2021 по 30.10.2023 в розмірі 539923,87 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.10.2022 у справі № 200/13212/21 позивачу призначена пенсія. За період з 03.08.2021 по 31.10.2023 утворилась заборгованість з виплати пенсії в розмірі 539923,87 гривень, яка згідно повідомлення відповідача, буде виплачена після отримання відповідного ресурсу. Позивач вважає протиправною невиплату суми заборгованості, тому звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з Управління на користь позивача заборгованість з пенсії за період з 03.08.2021 по 30.10.2023 в розмірі 539923,87 гривень.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що доплата пенсії згідно рішення суду в сумі 539923,87 грн., як така, що не передбачена бюджетом Пенсійного фонду та потребує додаткового фінансування, буде фактично виплачена після отримання відповідного фінансового ресурсу.

Також відповідач вказує, що обраний позивачем у цій справі спосіб захисту - зобов`язання сплатити пенсію за період 03.08.2021 по 31.10.2023 в розмірі 539923,87 грн є одним із способів виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.10.2022 у справі № 200/13212/21.

Фактично підставою для звернення до суду з цим позовом стала незгода позивача із результатом виконання рішення суду у справі № 200/13212/21. На думку відповідача, наявність спеціальних правових норм КАС України (ст.ст. 382, 383), направлених на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представником позивача висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пільгову пенсію за віком.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19.10.2022 по справі № 200/13212/21 позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 11.08.2021 № 38. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.08.2021 про призначення пенсії та зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком № 1 (по ст. 14-25) періоди з 29.07.2001 по 31.07.2001, з 31.07.2005 по 01.08.2005, з 18.01.2006 по 31.01.2006, з 20.07.2006 по 18.09.2006, з 28.11.2006 по 30.11.2006, а також періоди вимушеного простою у червні 2017 року 18 днів, у липні 2017 року 5 днів, у грудні 2019 року 8 днів, у січні 2020 року 9 днів і з 05.02.2021 по 11.02.2021 у лютому 2020 року (7 днів), відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення", застосувавши при розрахунку стажу пенсії позивача роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 № 8 Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від року працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення».

В листі Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 08.12.2023 № 24557-23849/Б-02/8-0500/23 вказано, що в жовтні 2023 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.10.2022 по справі № 200/13212/21 ОСОБА_1 з 03.08.2021 призначено пільгову пенсію за віком відповідно до ч.3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Доплата згідно рішення суду за період з 03.08.2021 по 31.10.2023, як така, що не передбачена бюджетом Пенсійного фонду України та потребує додаткового фінансування, буде фактично виплачена після отримання відповідного фінансового ресурсу в розмірі 539923,87 грн.

Із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту, з приводу правомірності невиплати такого виду страхової виплати, як пенсія.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходив з наступного.

Відповідно до положень частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Статтею 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно із ч. 1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним в заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону № 1058 зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Право особи на отримання пенсії (у тому числі і за минулий час) як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України, а тому обмеження такого права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України.

Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, і у сфері спірних правовідносин, врегульованих Законом № 1058, не можуть застосовуватись.

Відповідач у відзиві зазначає, що взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених Бюджетним кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства (п.п. 20, 24, 29 частини 1 статті 116 Бюджетного кодексу України № 2456 - VI від 8 липня 2010 року).

Стосовно доводів відповідача щодо відсутності відповідного фінансового ресурсу для виплати позивачу пенсії суд наголошує, що ще у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі Кечко проти України від 08.11.2005 зазначено, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у них виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення).

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Аналогічна правова позиція висловлена й Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 19.06.2019 у справі №825/1987/17.

Реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

Відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог позивача та задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Зокрема, в справі № 200/13212/21 позивач оскаржував рішення пенсійного органу про відмову в призначені пенсії з підстав неправомірного не зарахування певних періодів його стажу. В даній справі позивач не оскаржує жодних рішень відповідача, натомість просить стягнути на його користь нараховану суму пенсії. Відтак, застосування ст.ст. 382, 383 КАС України у спірних правовідносинах неможливо.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 06 листопада 2023 року в справі № 200/4232/22.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року у справі № 200/226/24 залишити без змін.

Повне судове рішення 07 травня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук