Справа № 580/2152/24
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2024-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2152/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Єжелі А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Азот" на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року, суддя Рідзель О.А., у справі за адміністративним позовом ПАТ "Азот" до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,-

У С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Азот" звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 21.02.2024 про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що виконавче провадження НОМЕР_1 відкрито з метою виконання постанови ВПВР ДДВС МЮУ НОМЕР_2 від 22.07.2019 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «АЗОТ» виконавчого збору у розмірі 1 550 754,32 грн.

При цьому, в постанові від 22.07.2019 НОМЕР_2 про стягнення виконавчого збору зазначено, що дана постанова є виконавчим документом, набирає законної сили з моменту її винесення, строк пред`явлення до виконання три місяці. Отже, строк пред`явлення до виконання постанови від 22.07.2019 НОМЕР_2 про стягнення виконавчого збору сплинув 23.10.2019 (52 місяці тому).

Тому вказаний виконавчий документ (постанова від 22.07.2019 ВП № 59610271) є таким, що пред`явлений до виконання після значного (більше 3-х років) закінчення строку на його пред`явлення до виконання, що унеможливлює його прийняття та відкриття відповідного виконавчого провадження за ним. Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що оскаржувана постанова від 21.02.2024 про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 винесена з порушенням встановлених законом норм щодо строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, а тому є незаконною, протиправною та такою, що порушує майнові права позивача та підлягає скасуванню судом.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Приватне акціонерне товариство "Азот" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 21.02.2024 року про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року відкрито провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Азот" на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ПАТ "Азот" до відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови та ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 07 травня 2024 року о 12 годині 00 хвилин.

02 травня 2024 року на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду від Приватного акціонерного товариства "Азот" надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами Шостого апеляційного адміністративного суду в приміщенні Черкаського окружного адміністра

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 травня 2024 року задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства "Азот" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Судове засідання за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Азот" на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ПАТ "Азот" до відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови призначене на 07 травня 2024 року о 12 годині 00 хвилин вирішено провести в режимі відеоконференції.

Забезпечено проведення відеоконференції за участю Приватного акціонерного товариства "Азот" Черкаському окружному адміністративному суду (бульвар Шевченка, буд. 117, м. Черкаси, 18002, E-mail: ).

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суд від 29.05.2019 у справі №580/477/19 стягнуто з публічного акціонерного товариства "Азот" на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області борг на покриття фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій призначених відповідно до п. "а"-"з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (список №1 та список №2) за період з червня 2018 року по березень 2019 року на загальну суму 33 856 205 (тридцять три мільйони вісімсот п?ятдесят шість тисяч двісті п?ять) грн 93 коп.

22.07.2019 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Лисенко М.А. відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа №580/477/19 виданого 08.07.2019 Черкаським окружним адміністративним судом про стягнення з ПАТ «Азот» на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області борг на покриття фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій призначених відповідно до п. а-з ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (список № 1 та список № 2) за період з червня 2018 року по березень 2019 року на загальну суму 33 856 205,93 грн.

22.07.2019 державним виконавцем у виконавчому провадженні НОМЕР_2 прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 3 385 620,59 грн.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Величка Р.С. від 20.02.2024 закінчено виконавче провадження НОМЕР_2 на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням рішення згідно з виконавчим документом.

У цій постанові зазначено, що витрати виконавчого провадження стягнуто у повному обсязі, залишок нестягнутого виконавчого збору становить 1 550 754,32 грн.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Величка Р.С. від 21.02.2024 на підставі постанови від 22.07.2019 НОМЕР_2 відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 про стягнення з ПАТ «Азот» на користь Держави виконавчого збору в розмірі 1 550 754,32 грн.

Вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 про стясненню виконавчого збору протиправною та такою, що прийнята з порушенням норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок та умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі не виконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, правомірними вважаються дії державного виконавця, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом.

Частиною 1 ст.5 Закону № 1404-VІІІ визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 1 ст.18 Закону № 1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII передбачено обов`язок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частинами 1, 2 ст.27 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до ч.4 ст.27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Ст. 27 Закону № 1404-VIII визначено виключний перелік підстав, з яких виконавчий збір не стягується.

Пунктами 1-6 ч.5 ст.27 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується:

- за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

- у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

- якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

- за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

- у разі виконання рішення приватним виконавцем;

- за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

При цьому, ч.9 ст.27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Так, згідно з ч.3 ст.40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, стягнення виконавчого збору за умов закінчення виконавчого провадження на підставі вказаних норм є обов`язком відповідача.

На підставі п.8 Розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція №512/5) виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Розрахунок нарахування виконавчого збору обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.

Не пізніше наступного робочого дня з дня погашення у повному обсязі заборгованості зі сплати аліментів, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 7, 9, 14 частини першої статті 39 Закону, державний виконавець на підставі розрахунку нарахування виконавчого збору виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Пунктом 5 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII встановлено що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, зокрема, постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

На підставі ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Згідно з ч.5 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Отже, з аналізу вищезазначених норм слідує, що постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом, який підлягає виконанню на загальних підставах відповідно до норм Закону №1404-VIII та Інструкції №512/5. При цьому, державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження на підставі такої постанови.

Як убачається із матеріалів справи, постанова про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 щодо стягнення виконавчого збору винесена 21.02.2024 за умов завершеного 20.02.2024 виконавчого провадження НОМЕР_2 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII.

При цьому, доказів оскарження або скасування постанови від 22.07.2019 у виконавчому провадженні НОМЕР_2 про стягнення з позивача виконавчого збору до суду не надано та позивачем не зазначено таких обставин.

Враховуючи, що на момент відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 постанова про стягнення виконавчого збору від 22.07.2019 у виконавчому провадженні НОМЕР_2 є чинною, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 прийнята державним виконавцем в межах та у спосіб, що передбачені вимогами чинного законодавства України, на виконання вимог Закону №1404-VIII та Інструкції №512/5.

Водночас, ч.6 ст.27 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Таким чином, якщо виконавче провадження закінчено й ухвалена в ньому постанова щодо стягнення з боржника виконавчого збору є чинною в порядку, визначеному законодавством, не визнана протиправною та не скасована, законодавство не передбачає іншої поведінки виконавця, окрім як відкриття нового виконавчого провадження з виконання такої постанови.

Щодо доводів позивача про те, що строк пред`явлення до виконання постанови від 22.07.2019 НОМЕР_2 про стягнення виконавчого збору сплинув 23.10.2019, то колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11 Закону №1404-VIII строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Частиною 4 ст.12 Закону №1404-VIII передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Враховуючи, що постанова про стягнення виконавчого збору приймалася одночасно з початком примусового виконання рішення і виконувалася за рахунок стягнутих із боржника грошових сум одночасно із задоволенням вимог стягувача в межах основного виконавчого провадження, постанова про стягнення виконавчого збору є такою, що автоматично пред`явлена до виконання з дати її прийняття.

Отже, строк її пред`явлення до виконання був перерваний, у зв`язку з чим його початок після переривання у спірних правовідносинах необхідно обчислювати з моменту завершення виконавчого провадження у межах якого вона виконувалася.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі №320/6360/18, від 26.08.2020 у справі №360/4369/19, від 29.05.2020 у справі №826/7708/17, від 27.05 2021 року у справі №640/18626/20.

Оскільки постанова про стягнення виконавчого збору від 22.07.2019 перебувала на виконанні в межах виконавчого провадження НОМЕР_2, відповідно строк пред`явлення виконавчого документа до виконання слід обраховувати з моменту закінчення виконавчого провадження НОМЕР_2, а саме з моменту винесення постанови про закінчення виконавчого провадження - 20.02.2024.

Таким чином станом на час відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 - 21.02.2024 тримісячний строк пред`явлення до виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 22.07.2019 не закінчився, а тому відповідачем правомірно вчинені дії, направлені на виконання постанови про стягнення з позивача виконавчого збору у відповідності до вимог Закону №1404-VIII.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ПАТ "Азот" про визнання протиправною та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 21.02.2024 про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 задоволенню не підлягають.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин та враховуючи наявні у справі докази суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року, оскільки рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 241, 242, 243, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Азот" залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.

Постанову виготовлено: 07 травня 2024 року.