Справа № 200/2216/24
Суддя: Льговська Ю.М.
Дата ухвалення: 2024-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2024 року Справа№200/2216/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Льговської Ю.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

15 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про:

визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 14 березня 2024 року № 59 про відмову позивачеві в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком № 2 періоди роботи з 24 вересня 1992 року по 26 лютого 1993 року, з 27 лютого 1993 року по 16 жовтня 2002 року, з 17 жовтня 2002 року по 08 лютого 2004 року, з 09 лютого 2004 року по 15 серпня 2006, з 16 серпня 2006 року по 01 грудня 2014 року та до страхового стажу періоди роботи з 01 жовтня 2021 року по 31 липня 2022 року, з 01 листопада 2022 року по 31 грудня 2023 року;

зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 07 березня 2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що відповідачем протиправно відмовлено у задоволенні заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з тим, що на момент звернення позивач не досягла 55 років. Вважає, що відмова винесена без врахування висновків Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020. Також позовні вимоги вмотивовано протиправністю відмови у зарахуванні до пільгового та страхового стажу вказаних вище періодів роботи.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

02 квітня 2024 року представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивач не досягла пенсійного віку та має недостатньо пільгового стажу за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

07 березня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

На час звернення ОСОБА_1 досягла 54 років.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 14 березня 2024 року № 59 позивачеві відмовлено в призначенні пенсії відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки на дату звернення позивач не досягла 55-річного віку, а пільговий стаж за Списком № 2 становить 07 років 06 місяців 22 дні, що є недостатнім для призначення пенсії на пільгових умовах.

Іншу умову призначення пенсії визнано достатньою: загальний страховий стаж складає 35 років 09 місяців 21 день.

До пільгового стажу за Списком № 2 відповідачем не зараховано періоди роботи відповідно до уточнюючих довідок від 10 квітня 2019 року № 5.71/1030 та від 05 квітня 2019 року № 5.71/1030 через невідповідність довідок додатку № 5 (а саме, назви довідок, відсутності підсумку пільгового стажу), через відсутність наказу про результати проведеної атестації робочих місць від 06 серпня 1993 року № 414/1 (первинний).

До страхового стажу враховано всі періоди на підставі записів трудової книжки. Проте зазначено, що за період з жовтня 2021 року по грудень 2023 року не сплачено страхові внески.

Позивач визначає спірними як періоди, що не зараховано до страхового стажу, періоди роботи з 01 жовтня 2021 року по 31 липня 2022 року, з 01 листопада 2022 року по 31 грудня 2023 року.

За формою ОК-5 внески дійсно не сплачено з 01 жовтня 2021 року, але за відомостями форми РС-право відповідачем зараховано до страхового стажу період 01 жовтня 2021 року по 30 червня 2022 року (по день видачі довідки від 01 березня 2024 року), тому фактично спірними є періоди роботи з 01 липня 2022 року по 31 липня 2023 року, з 01 листопада 2022 року по 31 грудня 2023 року.

Незарахування до пільгового стажу спірних періодів з 24 вересня 1992 року по 26 лютого 1993 року, з 27 лютого 1993 року по 16 жовтня 2002 року, з 17 жовтня 2002 року по 08 лютого 2004 року, з 09 лютого 2004 року по 15 серпня 2006, з 16 серпня 2006 року по 01 грудня 2014 року підтверджується відомостями форми РС-право.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Абзацом 1 пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Наведені норми кореспондуються з приписами абзаців 1, 2, 13 пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ) в редакції Закону від 02 березня 2015 року № 213-VIII.

Проте, Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 статтю 13 Закону № 1788-ХІІ визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною).

Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, згідно з яким застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: […]

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. […]».

Отже, на день звернення позивача із заявою про призначення пенсії Закон № 1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в Рішенні Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року).

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року, з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд дійшов висновку, що вони явно суперечать один одному.

Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20.

Таким чином, за Законом № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 позивач має достатній пенсійний вік.

Проте спірним є також питання наявності у позивача необхідного пільгового стажу роботи за Списком № 2.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. […].

Записом № 3-8 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21 червня 1988 року встановлено, що 24 вересня 1992 року позивача прийнято вантажником вугілля в шахту «Південна» Державного підприємства «Дзержинськвугілля»; 27 лютого 1993 року переведено машиністом конвеєра; 17 жовтня 2002 року переведено гірником поверхні 2 розряду; 09 лютого 2004 року переведено машиністом конвеєра; 16 серпня 2006 року переведено гірником поверхні; 01 грудня 2014 року звільнено у зв`язку із скороченням штату.

Приналежність зазначеної трудової книжки позивачеві підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 17 року 1988 року, згідно з яким прізвище ОСОБА_2 після реєстрації шлюбу змінено на Алендарь (російською).

Ці записи відповідають спірним періодам з 24 вересня 1992 року по 26 лютого 1993 року, з 27 лютого 1993 року по 16 жовтня 2002 року, з 17 жовтня 2002 року по 08 лютого 2004 року, з 09 лютого 2004 року по 15 серпня 2006 року, з 16 серпня 2006 року по 01 грудня 2014 року.

За відомостями форми РС-право до пільгового стажу за Списком 2 не зараховано загальний спірний період з 24 вересня 1992 року по 01 грудня 2014 року, але з розбивкою на інші періоди: з 24 вересня 1992 року по 23 червня 1999 року, з 24 червня 1999 року по 31 грудня 2003 року, з 01 січня 2004 року по 15 липня 2004 року, з 16 липня 2004 року по 01 грудня 2014 року.

Абзацом 1 пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, […].

В індивідуальних відомостях про застраховану особу (форма ОК-5) період з 01 січня 2000 року по 01 грудня 2014 року визначено як пільговий відповідно до коду ЗП3013Б1 (працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці […]), окрім 2001 та 2004 років, які визначено за кодом ЗП3013А1 (працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах […]).

Визначення зайнятості позивача повний робочий день на підземних роботах у 2001 та 2004 роках суд не приймає до уваги, оскільки вказані відомості суперечать трудовій книжці та довідкам Державного підприємства «Торецьквугілля» про підтвердження виробничого стажу для призначення пенсій при відсутності трудової книжки або відсутності записів в ній від 10 квітня 2019 року та від 05 квітня 2019 року (визначають як роботи на поверхні). Крім того, така обставина не впливає на предмет спору та зарахування періодів роботи до пільгового стажу роботи за Списком № 2, оскільки законом передбачено взаємне зарахування періодів.

Період з 01 листопада 2010 року по 30 листопада 2010 року формою ОК-5 до пільгового не віднесено.

На підтвердження пільгового характеру роботи позивачем надано довідки Державного підприємства «Торецьквугілля» про підтвердження виробничого стажу для призначення пенсій при відсутності трудової книжки або відсутності записів в ній від 10 квітня 2019 року та від 05 квітня 2019 року, відомості якої кореспондуються із записами трудової книжки; визначено, що повний робочий день позивач працювала на шахті «Південна» на посадах, які передбачені пунктом 1.1а підрозділу 1 розділу 1 за Списком № 2.

Зазначені довідки включають в себе загальний спірний період з 24 вересня 1992 року по 01 грудня 2014 року, зокрема, і період з 01 листопада 2010 року по 30 листопада 2010 року.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що вказані довідки не підлягають врахуванню через невідповідність додатку № 5 (а саме, невідповідності назви довідок, відсутності підсумку пільгового стажу), оскільки неістотні порушення не можуть бути підставою для відмови в зарахуванні стажу.

У розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти в його наданні з формальних підстав.

Довідки містять посилання на накази про атестацію робочих місць за умовами праці від 06 серпня 1993 року № 414/1, від 24 червня 1999 року № 214, від 16 липня 2004 року № 331, від 15 липня 2009 року № 58-ОТ, від 15 липня 2014 року № 53-ОТ, які додано до матеріалів справи, окрім наказу від 06 серпня 1993 року № 414/1.

Суд зазначає, що посилання в довідці на наказ від 06 серпня 1993 року № 414/1 свідчить про те, що атестація проведена.

Незважаючи на наявність права вимагати документи від підприємств для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей, передбаченого частиною третьою статті 44 Закону № 1058-IV, відповідач своїм правом не скористувався, відмовивши одразу з формальних підстав.

Довідкою Державного підприємства «Торецьквугілля» про підтвердження виробничого стажу для призначення пенсій при відсутності трудової книжки або відсутності записів в ній від 10 квітня 2019 року визначено, що протягом 54 днів у 2014 році позивач перебувала в безкоштовній відпустці.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 08 лютого 2016 року № 713/039/161-16 час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони буди пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місця в календарному році.

Оскільки безпосередніх доказів пов`язаності/непов`язаності відпусток без збереження заробітної плати з виробничою необхідністю суду не надано, то суд виходить з інформації, зазначеної в індивідуальних відомостях про застраховану особу (форма - ОК-5). За цією інформацією відпустки без збереження заробітної плати віднесено до пільгового періоду, а тому підлягають зарахуванню до пільгового стажу, але не більше 1 місця в календарному році.

Таким чином, аналіз наведених відомостей свідчить про зайнятість позивача повний робочий день за відповідними професіями, які віднесено до Списку № 2, у період з 24 вересня 1992 року по 01 листопада 2014 року (за виключенням 1 місяця безкоштовних відпусток).

Доказів, які б спростовували факт роботи позивача повний робочий день у шкідливих умовах праці при виконанні шкідливих робіт, суду не надано.

Записом № 9-11 трудової книжки встановлено, що 09 грудня 2014 року позивача прийнято машиністом котла поверхні на опалювальний сезон на «Шахту імені Ф.Е. Дзержинського» Державного підприємства «Дзержинськвугілля»; 08 квітня 2015 року переведено гірником поверхні 2 розряду; 03 листопада 2022 року переведено машиністом вентиляційної установки поверхні; запис про звільнення позивача відсутній.

Вказані записи охоплюють спірні періоди з 01 липня 2022 року по 31 липня 2023 року, з 01 листопада 2022 року по 31 грудня 2023 року.

За відомостями форми РС-право вказані періоди не зараховано до страхового стажу позивача.

Індивідуальними відомостями застрахованої особи (форма ОК-5) визначено, що за періоди з 01 липня 2022 року по 31 липня 2023 року, з 01 листопада 2022 року по 31 грудня 2023 року не сплачено страхові внески.

Оцінюючи правомірність/протиправність відмови в зарахуванні вищезазначених періодів, суд виходить з наступного.

Абзацом 1 частини першої статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою, десятою, абзацом 1 частини дванадцятої статті 20 Закону № 1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, […], здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески;

якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом;

страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

З урахуванням наведених норм суд дійшов висновку, що позивач не несе відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому він працював, а тому наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового та пільгового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

При аналізі та застосуванні наведених норм права, судом врахована правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 20 березня 2019 року у справі № 688/947/17.

З огляду на викладене суд дійшов висновку щодо протиправності незарахування до страхового стажу періодів роботи з 01 липня 2022 року по 31 липня 2023 року, з 01 листопада 2022 року по 31 грудня 2023 року.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення вимог про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 14 березня 2024 року № 59 про відмову позивачеві в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Похідні вимоги підлягає задоволенню в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 07 березня 2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, зарахувавши:

до страхового стажу періоди роботи з 01 липня 2022 року по 31 липня 2023 року, з 01 листопада 2022 року по 31 грудня 2023 року;

до пільгового стажу позивача за Списком № 2 періоди роботи з 24 вересня 1992 року по 26 лютого 1993 року, з 27 лютого 1993 року по 16 жовтня 2002 року, з 17 жовтня 2002 року по 08 лютого 2004 року, з 09 лютого 2004 року по 15 серпня 2006, з 16 серпня 2006 року по 01 листопада 2014 року.

В іншій частині позову відмовити.

Суд зазначає, що висновки суду, викладені в мотивувальній частині його рішення є в однаковій мірі обов`язковими для врахування суб`єктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення.

Відповідно до речення 1 частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 263, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 14 березня 2024 року № 59 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, місцезнаходження: вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76018) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) від 07 березня 2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, зарахувавши: до страхового стажу періоди роботи з 01 липня 2022 року по 31 липня 2023 року, з 01 листопада 2022 року по 31 грудня 2023 року; до пільгового стажу позивача за Списком № 2 періоди роботи з 24 вересня 1992 року по 26 лютого 1993 року, з 27 лютого 1993 року по 16 жовтня 2002 року, з 17 жовтня 2002 року по 08 лютого 2004 року, з 09 лютого 2004 року по 15 серпня 2006, з 16 серпня 2006 року по 01 листопада 2014 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, місцезнаходження: вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76018) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 800 (вісімсот) грн.

Повідомлення учасників справи здійснюється через електронну пошту, у тому числі неофіційну, виходячи з презумпції обізнаності (особа, яка, звертаючись до суду, в заяві, або по суті справи, або в заяві з процесуальних питань вказала свою електронну пошту, яка не є офіційною, погоджується на отримання повідомлення саме на цю електронну пошту і має цікавитись, чи отримала лист, чи ні), або через систему «Електронний суд».

Учасник судового процесу, який не має електронного кабінету, повинен виконати вимоги частини другої статті 129 КАС України та за допомогою електронної пошти (телефону) негайно підтвердити суду про отримання судового повідомлення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 06 травня 2024 року.

Суддя Ю.М. Льговська