Справа № 630/34/24
Суддя: Демченко С. В.
Дата ухвалення: 2024-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 630/34/24

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року м.Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Демченко С. В.,

секретар судового засідання Кошова О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції;

відповідач - Департамент патрульної поліції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

УСТАНОВИВ:

12 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Люботинського міського суду Харківської області з адміністративною позовною заявою до УПП в Харківській області ДПП, ДПП в якій просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 000778 від 03 січня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 140 КУпАП, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 2018 року він працює на посаді водія автобусу у Пісочинській селищній раді. Вказав, що 03 січня 2024 року близько 17 години 00 хвилин він перебував на території пожежної частини, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснював ремонт автобусу. Зазначив, що у зазначений день увечері він повинен був відвести деяких працівників Пісочнської селищної ради до смт Коротич Харківської області. Коли він виїжджав з території пожежної частини, побачив проблискові маячки синього та червоного кольору, у зв`язку з чим він зупинив транспортний засіб. Зауважив на тому, що у транспортному засобі перебував лише він, жодних пасажирів у ньому не було. На переконання позивача, працівники поліції безпідставно зупинили транспортний засіб, яким він керував, оскільки жодних порушень ПДР він не вчиняв, крім того, працівники поліції також не повідомили йому про причини зупинки, а відразу пред`явили вимогу про надання документів. На виконання вимог поліцейських він надав посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та страховий поліс, вимоги про надання будь-яких інших документів від працівників поліції він не отримував. Після чого співробітники поліції повідомили йому, що стосовно нього буде складена постанова про накладення адміністративного стягнення з тих підстав, що він здійснював перевезення пасажирів без дозволу поліції. Однак з такими доводами працівників поліції він не погодився та повідомив їм, що жодних пасажирів в автобусі немає, перевезення пасажирів він здійснює лише за вказівкою керівництва, безоплатно, оскільки відповідно до рішення селищної ради автобус призначений для надання соціальних послуг мешканцям. Вказані доводи працівники поліції до уваги не взяли та склали постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 000778, на підставі якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 140 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Зауважив, що Пісочинська селищна рада, як власник транспортного засобу, не веде господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів та не надає комерційну послугу з перевезення, оскільки особи за перевезення не сплачують. З урахуванням викладеного позивач вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 15 січня 2024 року справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення передано на розгляд до Київського районного суду м. Харкова за підсудністю.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 лютого 2024 року вищевказану адміністративну справу передано в провадження суді Київського районного суду м. Харкова Демченко С. В.

Ухвалами Київського районного суду м. Харкова від 20 лютого та 26 березня 2024 року адміністративну позовну заяву було залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків 10 днів з дня вручення копії ухвали. У встановлений законом строк позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачам запропоновано надати відзив на позовну заяву.

04 серпня 2023 року від представника УПП в Харківській області Федюк Д. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 000778 від 03 січня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 140 КУпАП винесена правомірно, з урахуванням вимог ст. ст. 251, 252, 268, 278, 279, 280 КУпАП. Під час винесення постанови співробітник поліції керувався положеннями ПДР та КУпАП, з`ясував всі обставини справи, дослідив матеріали, які підтверджують вину позивача. Зауважив на тому, що під час перевірки наданих позивачем документів співробітник поліції встановив, що у водія автобуса, який здійснює пасажирські перевезення, відсутня схема маршруту та розклад руху, погоджені підрозділом Національної поліції, що встановлено вимогами п. 2.1 г ПДР. Представник відповідача наполянає, що в діях позивача є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП. Зазначив, що доводи позивача щодо необхідності скасування оскаржуваної постанови безпідставні, необґрунтовані та не підтверджені належними доказами.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача УПП в Харківській області ДПП у судове засідання не з`явився про час дату та місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином.

Представник відповідача ДПП у судове засідання не з`явився про час дату та місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилались сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши матеріали справи, оцінивши ці докази в сукупності, визнає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що 03 січня 2024 року старший інспектор ВБДР УПП в Харківській області ДПП Бондаренко Ю. М. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 000778 від 03 січня 2024 року, на підставі якої ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 140 КУпАП та на нього накладений штраф у розмірі 340 грн.

Зі змісту постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 000778 від 03 січня 2024 року вбачається, що 03 січня 2024 року о 17 годині 00 хвилин водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «АТАМАN092Н6», державний номерний знак НОМЕР_1 по пров. Транспортний біля буд. № 20 в смт Пісочин Харківського району Харківської області, надавав послуги з перевезення пасажирів, здійснював регулярні спеціальні перевезення працівників Пісочинської селищної ради, при цьому не мав погодженого паспорту маршруту руху, погодженого з уповноваженим підрозділом Національної поліції, чим порушив п. 2.1 г ПДР, ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», ст. 52-3 Закону України «Про дорожній рух».

Так, у п. 7 вищевказаної постанови зазначається, що до постанови додається відео з бодікамери 472878.

Приписами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За змістом ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 7 КУпАП гарантовано, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України). Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно з п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху - частини перша, друга і третя статті 140. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 000778 від 03січня 2024 року, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 140 КУпАП, за порушення п. 2.1 г ПДР, ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», ст. 52-3 Закону України «Про дорожній рух».

За змістом п. 2.1 (г) ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог, встановлених Законами України Про автомобільний транспорт, Про дорожній рух та Про перевезення небезпечних вантажів.

Відповідно до ст. 52-3 Закону України «Про дорожній рух» до повноважень Національної поліції у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху належать, зокрема забезпечення безпеки дорожнього руху; видача в установленому порядку у випадках, передбачених законом, дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні; погодження маршрутів руху пасажирського транспорту, маршрутів організованого руху громадян і місць їх збору; здійснення контролю за безпекою дорожнього руху під час надання послуг з перевезення пасажирів чи вантажів, у тому числі небезпечних, додержанням законодавства у зазначеній сфері, розробленням і видачею в установленому порядку документів щодо погодження маршрутів руху транспортних засобів під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів.

Відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Частиною 2 статті 140 КУпАП передбачена відповідальність за порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Системний аналіз положень ст. ст. 251, 252, 280 КУпАП свідчить про те, що наявність адміністративного правопорушення і винність у його вчинені особи та інші обставини, що мають істотне значення для правильності вирішення справи про адміністративні правопорушення підлягають доказуванню передбаченим законом способами, оцінка відповідних доказів має ґрунтуватись на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності та законі. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, поряд з іншим, підлягає з`ясуванню, чи було вчинено адміністративне правопорушення і чи винна дана особа у його вчинені та чи підлягає вона адміністративній відповідальності, постанова у справі повинна бути законною та обґрунтованою.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

З досліджених у судовому засіданні письмових доказів вбачається, що підставою для прийняття співробітником поліції оскаржуваної постанови серії БАД № 000778 від 03 січня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 140 КУпАП стало порушення позивачем вимог п. 2.1 г ПДР, ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», ст. 52-3 Закону України «Про дорожній рух».

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Вимогами п. 1.9 ПДР передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 інкримінується надання послуг з перевезення пасажирів, здійснення регулярних спеціальних перевезень працівників Пісочинської селищної ради за відсутності паспорту маршруту руху, погодженого з уповноваженим підрозділом Національної поліції.

За змістом п.1.10 ПДР маршрутні транспортні засоби (транспортні засоби загального користування) - автобуси, мікроавтобуси, тролейбуси, трамваї і таксі, що рухаються за встановленими маршрутами та мають визначені місця на дорозі для посадки (висадки) пасажирів.

Підставою для притягнення до відповідальності за ч. 2 ст. 140 КУпАП є, зокрема порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування.

Позивач стверджує про те, що він не порушував вимог п. 2.1 г ПДР, ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», ст. 52-3 Закону України «Про дорожній рух» та не здійснював пасажирські перевезення.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначаються Законом України "Про автомобільний транспорт".

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка; регулярні спеціальні пасажирські перевезення - перевезення певних категорій пасажирів (працівників підприємств, школярів, студентів, туристів, екскурсантів та інших) на автобусному маршруті за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку замовником транспортних послуг або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень.

У розумінні ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» паспорт маршруту - документ, що містить схему маршруту, розклад руху, таблицю вартості проїзду, графіки режимів праці та відпочинку водіїв тощо.

За змістом положень ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, відповідно до яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних спеціальних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником транспортних послуг, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, схема маршруту, розклад руху, інші документи, передбачені законодавством України.

Статтею 40 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що водій автобуса зобов`язаний, зокрема мати з собою і пред`являти для перевірки уповноваженим посадовим особам документи, передбачені законодавством; дотримуватися визначеного маршруту та розкладу руху автобуса.

Положеннями п.2.1 (г) ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог, встановлених Законами України Про автомобільний транспорт, Про дорожній рух та Про перевезення небезпечних вантажів.

З системного аналізу законодавства, яке регулює здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування, слідує, що погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування покладається на перевізника.

Порядок розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту затверджений Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07 травня 2010 року за № 278.

Так, відповідно до п. 1.3 Порядку автомобільний перевізник повинен забезпечити водія автобуса, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом регулярних перевезень, таблицею вартості проїзду (крім міських перевезень), схемою маршруту та копією затвердженого організатором перевезень розкладу руху.

Водночас п.1.4 Порядку розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту, визначено, що схема маршруту та розклад руху регулярних перевезень або відповідний примірник паспорта регулярних спеціальних перевезень пред`являються водієм автобуса під час здійснення перевезень пасажирів та перевізником за його місцезнаходженням для перевірки представникам Державної служби України з безпеки на транспорті під час здійснення ними державного контролю та працівникам уповноважених підрозділів Національної поліції України.

Пунктом 2.1 Порядку встановлено, що паспорт маршруту включає: схему маршруту; характеристику маршруту, у тому числі відомості щодо усіх залізничних переїздів, через які проходить автобусний маршрут (у разі їх наявності); копію затвердженого організатором розкладу руху автобусів; графік режиму праці та відпочинку водіїв; таблицю вартості проїзду, затверджену перевізником (для регулярних перевезень); список пасажирів (для регулярних спеціальних перевезень), перевезення яких передбачено договором про регулярні спеціальні перевезення та які застраховані в установленому законодавством порядку (крім маршрутів регулярних спеціальних перевезень у межах населеного пункту та маршрутів, що виходять за межі території населеного пункту, протяжність яких не більше ніж 50 кілометрів, туристично-екскурсійних перевезень, а також перевезення осіб, що перетинають лінію розмежування в Донецькій і Луганській областях та адміністративний кордон між Автономною Республікою Крим та Херсонською областю); відомості про зміни на маршруті; умови здійснення перевезень на маршруті (для регулярних спеціальних перевезень); акт відповідності паспорта автобусного маршруту умовам здійснення перевезень на маршруті (для регулярних спеціальних перевезень); договір про надання послуг (для регулярних спеціальних перевезень); відомості про виявлені порушення умов здійснення перевезень пасажирів, що розміщуються на зворотному боці титульного аркуша паспорта (для регулярних спеціальних перевезень).

Згідно з п. 2.12 Порядку паспорт маршруту регулярних спеціальних перевезень (у частині схеми автобусного маршруту та характеристики маршруту) погоджується уповноваженим підрозділом Національної поліції України.

Відповідно до п.2.13 Порядку затвердження паспорта діючого автобусного маршруту регулярних перевезень (додаток 1) здійснюється перевізником; затвердження паспорта автобусного маршруту регулярних спеціальних перевезень (додаток 2) здійснюється замовником послуг за погодженням з організатором перевезень на відповідній території (у частині маршруту та графіка руху); затвердження паспорта нового автобусного маршруту регулярних перевезень (додаток 3) здійснюється організатором перевезень на відповідній території.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що обов`язок погоджувати паспорт маршруту з уповноваженим підрозділом НПУ в залежності від виду перевезень покладається на «перевізника», «замовника послуг» та «організатора перевезень».

На підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення відповідач долучив до відзиву на позовну заяву відеозапис з портативного відеореєстратора поліцейського, з якого вбачається, що працівник поліції та позивач перебувають у пустому автобусі, в якому не було пасажирів. Під час спілкування з ОСОБА_1 поліцейський попросив надати для огляду саме паспорт маршруту, а не схему маршруту, як то передбачено п.2.1 (г) ПДР України, посилаючись на те, що позивач здійснював пасажирські перевезення, а тому в силу положень ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» повинен пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, відповідно до яких виконуються пасажирські перевезення.

Зі змісту Розпорядження голови Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області Чернобай О. № 32-к від 26 березня 2018 року «Про прийняття на роботу ОСОБА_1 » вбачається, що ОСОБА_1 працевлаштований до Пісочинської селищної ради водієм І класу з 27 березня 2018 року.

При цьому власником транспортного засобу (автобусу) «АТАМАN092Н6», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , є Пісочинська селищна рада, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

За таких обставин суд дійшов висновку, що «перевізником»/«замовником послуг» у цьому випадку є Пісочинська селищна рада, а позивач є лише «водієм» транспортного засобу.

Викладене свідчить про те, що погодження з уповноваженим підрозділом НПУ, з-поміж іншого, здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів покладається саме на посадових осіб Пісочинської селищної ради, а не на позивача, як водія маршрутного транспортного засобу.

Слід зазначити, що суб`єктами правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 140 КУпАП можуть бути посадові особи, суб`єкти господарювання та громадяни, які самостійно здійснюють пасажирські перевезення за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідач у даному випадку, помилково і неправомірно визнав винним позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП, оскільки позивач фактично не є належним суб`єктом цього правопорушення, яке ставиться йому у провину, а тому, відповідно, відсутні подія й склад вказаного адміністративного правопорушення.

Разом з тим зі змісту долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що транспортний засіб перебував у нерухомому стані, у ньому були відсутні пасажири, при цьому належних та допустимих доказів на підтвердження факту керування транспортним засобом та взагалі здійснення позивачем регулярних спеціальних пасажирських перевезень матеріали справи не містять.

Суд також враховує, що власником транспортного засобу є Пісочинська селищна рада, яка не є автомобільним перевізником в розумінні положень чинного законодавства України, оскільки не надає послуги з перевезення та не отримувала відповідну Ліцензію.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» обов`язок мати і пред`являти уповноваженим особам паспорт маршруту на маршрутах регулярних та регулярних спеціальних пасажирських перевезень встановлений саме для автомобільного перевізника, а не для водія. Для водія автобуса встановлений обов`язок мати і пред`являти уповноваженим особам посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, схему маршруту, розклад руху, інші документи, передбачені законодавством України.

За таких обставин суд дійшов висновку, що працівники поліції крім того не мали права вимагати у позивача саме паспорт маршруту, що узгоджується з вимогами ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Аналіз фактичних обставин справи, установлених під час її розгляду, у їх взаємному зв`язку та сукупності, та мотивів, покладених в основу оскаржуваної постанови, дає підстави для висновку про недоведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП.

Жодних належних та допустимих доказів вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення для притягнення його до адміністративної відповідальності з дотриманням визначеної законом процедури, відповідач не надав.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням вищезазначеного, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 000778 від 03 січня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 140 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 72-78, 242, 243, 244, 246, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 000778 від 03 січня 2024 щодо ОСОБА_1 за вчинення правопорушення за ч. 2 ст. 140 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривен, провадження у справі - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Департаменту патрульної поліції, на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення..

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: м. Харків, вул. Шевченка, буд. 315А.

Відповідач - Департамент патрульної поліції, , місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.

Повний текст рішення складений та підписаний без проголошення 02 травня 2024 року.

Суддя С. В. Демченко