Справа № 640/25007/21
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2024-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шведа Е.Ю.,

за участю секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13.07.2023 за заявою ОСОБА_1 , поданою в порядку ст.ст. 382, 383 КАС України, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

В 2021 році ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати незаконними та протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення у червні 2021 року відсоткового значення розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 підчас перерахунку з 13 грудня 2019 року з 90 % до 60 % розміру заробітної плати ( грошового забезпечення) відповідно до довідки Прокуратури Луганської області від 18 травня 2020 року №18-378вих.-20;

- визнати незаконними та протиправним вчинені у червні 2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві дії щодо обмеження призначеного йому в наслідок перерахунку з 13 грудня 2019 року розміру пенсії за вислугу років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугою років на умовах положень статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ ( в редакції від 17 січня 2002 року), нарахувати її починаючи з 13 грудня 2019 року, та виплачувати у розмірі 90 відсотків усіх складових місячної (чинної) заробітної плати (грошового забезпечення), яку вказано у довідці Прокуратури Луганської області від 18 травня 2020 року № 18-378 вих.-20, без обмеження її граничного (максимального) розміру, з урахуванням раніше проведених виплат;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 недоплачену різницю між фактично отриманою та перерахованою пенсією за період з 13 грудня 2019 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.06.2022 адміністративний позов задоволено:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 підчас перерахунку з 13 грудня 2019 року відповідно до довідки Прокуратури Луганської області від 18 травня 2020 року №18-378вих.-20 з 90% до 60 % розміру заробітної плати та щодо обмеження граничного (максимального) розміру пенсії;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 13 грудня 2019 року відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ ( в редакції від 17 січня 2002 року) виходячи з розміру 90 відсотків усіх складових місячної (чинної) заробітної плати(грошового забезпечення), яку вказано у довідці Прокуратури Луганської області від 18 травня 2020 року № 18-378 вих.-20 без обмеження її граничного (максимального) розміру, з урахуванням раніше проведених виплат.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.06.2022 у справі № 640/25007/21 набрало законної сили 27.03.2023.

02.04.2023 через систему "Електронний суд" до Київського окружного адміністративного суду надійшла заява від ОСОБА_1 в порядку ст.ст. 382, 383 КАС України про встановлення судового контролю за виконанням відповідачем рішення у даній справі, встановлення строку відповідачу для подання звіту про виконання рішення суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.07.2023 заяву ОСОБА_1 , подану в порядку ст.ст. 382, 383 КАС України, про встановлення судового контролю у справі № 640/25007/21 - повернуто заявнику.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.07.2023 позивач подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати її, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 , подану в порядку ст.ст. 382, 383 КАС України, про встановлення судового контролю у справі № 640/25007/21.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотивами оскаржуваної ухвали є те, що позивач звернувся із заявою про встановлення судового контролю у справі № 640/25007/21 з порушенням десятиденного строку, а тому вона підлягає поверненню з огляду на приписи на підставі частини 5 статті 383 КАС України.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм процесуального права та правової оцінки обставин у справі.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII та ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічна норма закріплена в ст. 370 КАС України, згідно з якою судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до вимог статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Заява позивача обґрунтована неправомірністю дій відповідача при виконанні судового рішення.

Так, частиною четвертою статті 383 КАС України визначено, що таку заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

З аналізу вищенаведеної правової норми вбачається, що момент, з якого починається перебіг десятиденного строку на подання заяви є той момент, коли особа-позивач дізнався чи повинен був дізнатись про порушення його прав у зв`язку з невиконанням рішення суду, але не пізніше останнього дня строку пред`явлення до виконання виконавчого листа.

Так, відповідно до Академічного тлумачного словника української мови, сполучник «але» виражає протиставний зв`язок між сурядними реченнями або однорідними членами речення; проте, однак.

Тобто, визначена даною правовою нормою умова «не пізніше останнього дня строку пред`явлення до виконання виконавчого листа» не є альтернативною вказаному 10-денному строку, а має застосовуватись саме в його межах.

Дослідивши заяву позивача на предмет відповідності вказаним вище вимогам, закріпленим статтею 383 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень від 26.12.2022 відкрито виконавче провадження № 70608736 за виконавчим листом № 640/25007/21, виданим 16.11.2022 Окружним адміністративним судом м. Києва, боржнику встановлено 10 робочих днів для виконання рішення суду, а отже з моменту закінчення строку, визначеного постановою про відкриття виконавчого провадження почав відраховуватись строк, коли позивач (стягувач) дізнався про порушення своїх прав.

В порядку статті 383 КАС України позивач звернувся лише 02.04.2023, тобто з порушенням десятиденного строку для звернення із цією заявою.

Таким чином, десятиденний строк звернення із заявою в порядку статті 383 КАС України щодо протиправності дій на предмет невиконання даного судового рішення обчислюється з наступного дня після закінчення строку його виконання. Виходячи з заяви, заявнику було відомо, щонайменше 14.03.2023 (рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від № 64 про перерахунок пенсії, яке знаходиться з цієї дати в електронному кабінеті позивача) про винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.12.2022. Отже, звернувшись 02.04.2023 десятиденний строк, установлений статтею 383 КАС України, позивач пропустив.

Також, колегія суддів зауважує, що зі змісту отриманої заяви та доданих до неї документів вбачається, що ОСОБА_1 вказує про порушення конституційного та процесуального обов`язку відповідачем на належне виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.06.2022 у справі № 640/25007/21. Під час виконавчого провадження ВП - 70608736, пенсійним органом не виконувалось рішення суду, подавались апеляційні скарги на рішення суду. Заявник вважає, що відповідач навмисно ухилявся від виконання рішення суду за вказаною справою, державним виконавцем було надіслано 13.03.2023 повідомлення про вчинення кримінального правопорушення службовими особами відповідача. В наступному, заявник зазначив про прийняті пенсійним органом рішення від 14.03.2023 №64 та від 23.03.2023 №64 за наслідками проведеного перерахунку пенсії ОСОБА_1 , через що розмір такої зменшився та відповідно суттєво погіршено його майновий стан.

ОСОБА_1 вважає, що за наслідками прийнятого рішення від 23.03.2023 №64 про перерахунок пенсії, який було проведено на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.06.2022 у справі № 640/25007/21, Пенсійний фонд не повністю виконав рішення суду, та станом на 02.04.2023 не проведено виплату різниці між фактично сплаченою сумою пенсії та перерахованим 14.03.2023 її розміром.

Відтак, заявник вказує про обставини ухилення відповідача від належного виконання рішення суду з часу перебування такого на примусовому виконанні у державного виконавця за виконавчим провадженням №70608736, перший перерахунок пенсії за рішенням суду в даній справі відбувся 14.03.2023, що підтверджується витягом з Електронної пенсійної справи заявника, наданого суду до заяви. Наступний перерахунок пенсії на підставі рішення суду відбувся 23.03.2023, що також вбачається із витягу з Електронної пенсійної справи заявника, наданого суду до заяви.

В той же час, вищевикладені доводи позивача свідчить про те, що заявник дізнався про порушені його права на належне виконання рішення суду відповідачем у даній справі з 14.03.2023 а тому, застосовуючи вищевказане положення ч. 4 ст. 383 КАС України, вбачається, що така заява про встановлення судового контрою мала бути подана до суду протягом 10 днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вже було зазначено вище, вказана заява ОСОБА_1 подана до суду через систему "Електронний суд" 02.04.2023, що відповідно є порушенням строку звернення до суду заявою про встановлення судового контролю.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованим застосування заявником строку звернення до суду із даною заявою з дня отримання рішення в Електронній пенсійній справі від 23.03.2023 № 64 про перерахунок пенсії, оскільки порушення його прав та інтересів почало відлік з дня проведення першого перерахунку пенсії 14.03.2023.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що можливості поновлення такого строку зазначена норма Кодексу не передбачає.

Водночас, колегія суддів наголошує, що встановлення строків звернення до суду законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

При цьому, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Колегія суддів наголошує на тому, що позивач мав реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою оскарження протиправної бездіяльності (дій) суб`єкта владних повноважень щодо невиконання (неналежного виконання) судового рішення, проте, він цього не зробив та пропустив установлений законом строк.

Колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував на тому, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (рішення від 18.10.2005 у справі «МШ «Голуб» проти України»).

Таким чином, суд попередньої інстанції, оцінивши підстави для задоволення вимог позивача у вищезгаданій заяві, обґрунтовано повернув таку заяву.

Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить, а її доводи критично оцінюються колегією суддів, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанцій та були враховані судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного судового рішення.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення заяви позивача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13.07.2023 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Швед Е.Ю.

Повний текст постанови виготовлений 03.05.2024.