Справа № 160/7918/24
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2024 рокуСправа №160/7918/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників в місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо нездійснення контролю за строками виконання вимог постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.02.2024 р. у виконавчому провадженні ВП-74072360; невинесення вчасно постанов про накладення на боржника штрафу за невиконання боржником рішення; нездійснення контролю щодо реєстрації вхідної кореспонденції та організації документообігу у відділі; нездійснення контролю за рішеннями, діями підпорядкованих державних виконавців;
- зобов`язати вчинити певні дії щодо винесення постанови про накладення на боржника штрафу за невиконання боржником рішення (постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.02.2024 р.).
Ухвалою суду, після залишення позовної зали без руху, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву до 22.04.2024 року, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Витребувано у Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) належним чином завірені копії виконавчого провадження № 74072360.
15 березня 2024 року позивач звернулась до старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Хоменко Д.Ю. з клопотанням від 15.03.2024 р., в якому вказала на факт невиконання боржником вимог постанови про відкриття провадження від 08.02.2024 р., на факт не проведення перевірки державним виконавцем виконання боржником вимог постанови про відкриття провадження від 08.02.2024 р., на факт не накладення штрафних санкцій на боржника за невиконання вимог постанови про відкриття провадження від 08.02.2024 р.
Позивач зазначає, що станом на 21 березня 2024 року в АСВП не було додано клопотання позивача від 15.03.2024 р. та постанови про накладення штрафних санкцій на боржника.
Станом на дату подання позовної заяви, скарга позивача від 21.03.2024 р. не розглянута в терміновому порядку, не вжиті заходи по відновленню прав позивача та не надано повідомлення про задоволення вимог скарги. Так само не надано відповідний акт чи розпорядчий документ за результатами перевірки виконавчого провадження ВП-74072360.
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо нездійснення контролю за строками виконання вимог постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.02.2024 р. у виконавчому провадженні ВП-74072360; невинесення вчасно постанов про накладення на боржника штрафу за невиконання боржником рішення; нездійснення контролю щодо реєстрації вхідної кореспонденції та організації документообігу у відділі; нездійснення контролю за рішеннями, діями підпорядкованих державних виконавців; та зобов`язання вчинити певні дії щодо винесення постанови про накладення на боржника штрафу за невиконання боржником рішення (постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.02.2024 р.) позивач звернулась до суду з даною позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів.
Відповідачем було направлено на адресу суду відзив на позовну заяву, в тексті якого зазначено, що у відповідності до вимог ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 ЗУ «Про виконавче провадження», за заявою представника стягувача, 08.02.2024р., державним виконавцем відділу було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
Дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми законодавства України, суд дійшов таких висновків.
У відповідності до вимог ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 ЗУ «Про виконавче провадження», за заявою представника стягувача, 08.02.2024, державним виконавцем відділу було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку за вих. № 7020 було направлено сторонам виконавчого провадження.
04.03.2024 р. до відділу примусового виконання рішень надійшов лист від ГУ ДПС у Дніпропетровській області (від 01.03.2024 за вих. № 100197/5/04-36-13-04) у відповідності до якого: отримано боржником постанову про відкритті виконавчого провадження № 74072360.
На підставі означеного, 19.03.2024 державним виконавцем відділу було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, викладених п. ч.1 ст.38 Закону України «Про виконавче провадження» до розгляду судом справи по суті.
Станом на дату прийняття рішення у даній справі Третім апеляційним адміністративним судом апеляційну скаргу ГУ ДПС у Дніпропетровській області не розглянуто, розгляд призначено на 15.05.2024 року.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Межі повноважень, підстави та способи їх реалізації державними виконавцями та приватними виконавцями встановлені, зокрема, Законом України «Про виконавче провадження» (надалі також - Закон №1404-VIII).
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ, який набув чинності 05.10.2016 (далі Закон №1404-VІІІ).
Відповідно до ст. 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом положень ст. 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі таких виконавчих документів як виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Згідно ст. 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону № 1404-VIII).
Приписами ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Ч. 5 ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.
Таким чином, статтею 35 Закону України «Про виконавче провадження» чітко вказано порядок дій державного виконавця.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до ч. 3 ст. 74 Закону №1404-VIII рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
В даному ж випадку, у державного виконавця відсутні підстави для виконання виконавчого документа у відповідно до норм Закону №1404-VIII, що, унеможливлює подальше його провадження та звернення до виконання.
Відтак, підстави щодо вчинення дій державним виконавцем у відповідності до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» - відсутні.
Слід також зазначити про те, що за правилами ст. ст. 9, 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.
На підставі викладеного вище, суд прийшов до висновку, що дії відповідача у межах ВП №74072360, прийняті на підставі та в межах повноважень, що визначені Законом України "Про виконавче провадження", у зв`язку з чим, відповідають критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку, відтак не є протиправними, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Враховуючи відмову у задоволенні позовної заяви, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для вирішення питання про розподіл судових витрат, у відповідності до норм ст.139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 139, 241-243, 245-246, 262, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювався.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька