Справа № 243/934/24
Суддя: Воронков Д. В.
Дата ухвалення: 2024-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 243/934/24
Провадження № 2-а/243/14/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2024 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Воронкова Д.В.

за участю секретаря судового засідання Каліберди А.О.

розглянувши, в порядку спрощеного провадження, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Нікітін Валерій Вікторович, до інспектора СРПП Відділу поліції № 2 Краматорського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області Середюка Антона Михайловича, Відділу поліції № 2 Краматорського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області, Головного управління національної поліції в Донецькій області про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Нікітін В.В., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 339815 про накладення адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 8500 гривень за ч. 8 ст. 121 КУпАП. Свої вимоги обґрунтувавши тим, що 18 січня 2024 року в м. Костянтинівка Донецької області інспектор СРПП ВП № 2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області старший лейтенант поліції Середюк А.М. виніс постанову серії БАД № 339815 стосовно ОСОБА_2 , в якій зазначено, що 18.01.2024 року о 15 год. 59 хв. в м. Костянтинівка, автошлях Н-20 БП СОО8 гр. ОСОБА_1 керував ТЗ WOLKSWAGEN GOLF DWPT977, чим порушив обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі яка не ввозила його на митну територію України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 8 статті 121 КУпАП. Зазначену постанову вважає протиправною такою, що не відповідає вимогам законодавства та складена з їх грубим порушенням. Вказав, що в постанові не зазначено, яку саме статтю Митного кодексу України порушено ОСОБА_1 та не викладено зміст конкретного положення Митного кодексу України. Також зазначив про фрагментарність долученого відеозапису та про неточності при заповненні даних в оскаржуваній постанові.

Позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Нікітін В.В., в судове засідання не з`явилися, адвокат Нікітін В.В. подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності ОСОБА_1 , на задоволенні позовних вимог наполягав.

Відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, проте не використали свого права на безпосередню участь у судовому засіданні. Представник ГУНП в Донецькій області надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що постанова серії БАД № 339815 від 18.01.2024 року винесена у відповідності до вимог чинного законодавства, викладені в ній обставини не містять

суперечностей чи неточностей, а факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 8 ст.121 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами. Справу просив слухати без участі уповноваженої особи ГУНП в Донецькій області.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, доходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ст.ст. 7, 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Диспозиція ч.8 ст. 121 КУпАП, передбачає адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.

За своїм змістом ч.8 ст. 121 КУпАП - є бланкетною нормою, тобто такою, що не називаючи конкретних ознак правопорушення або називаючи лише їх частину, відсилає для встановлення змісту ознак правопорушення до інших нормативних актів, які не є законами про адміністративну відповідальність, а тому у протоколі про адміністративне правопорушення має бути зазначена відповідна стаття певного нормативного акту (частина, пункт) та має бути викладено її/їх зміст.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, процесуальний обов`язок доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності покладено на відповідача, як на суб`єкта владних повноважень.

Однак, інспектором поліції під час винесення оскаржуваної постанови не зазначено, яку саме статтю (частину, пункт) Митного кодексу України було порушено позивачем та не викладено в фабулі протоколу, зміст конкретного положення Митного кодексу України, що ставиться позивачу у порушення.

Таким чином, в постанові серії БАД № 339815 від 18.01.2024 року не конкретизована об`єктивна сторона правопорушення, за яке притягується ОСОБА_1 , оскільки Митний кодекс України охоплює багато порушень, а конкретну його статтю вказано не було.

Суд зазначає, що особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України встановлені ст. 380 Митного кодексу України.

Не зазначення у постанові норм відповідного закону чи підзаконного акту, порушенні вимог якого інкримінується особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, позбавляє її можливості ефективного захисту від пред`явленого обвинувачення, тобто, є порушенням права на захист.

Крім того, відсутність в оскаржуваній постанові необхідного посилання на конкретну норму Митного кодексу України, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП, прямо суперечить принципу правової визначеності закріпленому у численних рішеннях ЄСПЛ п. 109 рішення від 13.12.2001 у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia v. Moldova), заява № 45701/99; п. 54 рішення від 23.09.1998 у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), згідно яких «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Зокрема, ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15.11.1996 у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).

На національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений її зміст має відповідати вимогам, визначеним ст. 283 КУпАП.

Однак, сама тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, за відсутності зафіксованого факту події правопорушення, не є беззаперечним доказом вчинення адміністративного правопорушення особою, яка притягається до відповідальності, оскільки постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Враховуючи наведене, постанову у справі про адміністративне правопорушення суд не може визнати належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що відповідає позиції Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 липня 2020 року в справі №177/525/17.

Вирішуючи справу по суті, суд враховує і той факт, що транспортний засіб VOLKSWAGEN GOLF перевозився ОСОБА_1 для потреб ЗСУ у зону бойових дій, що підтверджується договором надання послуг з перевезення транспортного засобу по території України від 17.01.2024 року, укладеним між ОСОБА_1 та військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 та актом приймання передачі транспортного засобу VOLKSWAGEN GOLF від 19.01.2024 року.

На переконання суду, в даному випадку дії ОСОБА_1 , які виразились в перевезенні автомобіля для потреб ЗСУ, носили характер крайньої необхідності, оскільки їх метою було зміцнення захисту державного суверенітету та територіальної цілісності України, відбиття російської збройної агресії шляхом комплектування Збройних Сил України, які беруть участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави через військову агресію РФ проти України.

Доказів наявності умислу в діях ОСОБА_1 матеріали справи не містять

Жодної шкоди суспільним інтересам чи інтересам окремих громадян, ОСОБА_1 своїми діями не завдав.

Стаття 62 Конституції України закріплює принцип невинуватості особи та орієнтує на те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення. Приймаючи рішення, суду необхідно керуватись п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», яким визначено, зокрема, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд виснує, що позивач довів, що діяв у стані крайньої необхідності, а в свою чергу відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірність прийнятої ним постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 339815 від 18.01.2024 року та не надав беззаперечних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП, а тому з цих підстав позовні вимоги необхідно задовольнити, скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 339815 від 18.01.2024 року про накладення адміністративного на позивача у виді штрафу в розмірі 8500 грн.00 коп.,а провадження у справі закрити.

Керуючись ст.ст.2,5,7,9,77,90,139,241-246,255,286,294,295,297 КАС України; ст.ст. 18, 121 КУпАП, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Нікітін Валерій Вікторович, до інспектора СРПП Відділу поліції № 2 Краматорського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області Середюка Антона Михайловича, Відділу поліції № 2 Краматорського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області, Головного управління національної поліції в Донецькій області про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 339815 від 18 січня 2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.8 ст.121 КУпАП України та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 8500,00 грн.

Провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області Д.В. Воронков