Справа № 160/10514/24
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2024-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

30 квітня 2024 року Справа 160/10514/24

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Луніна О.С., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

23.04.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області щодо невиплати позивачу грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні за вислугу 29 календарних років в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за останньою займаною посадою позивача із врахуванням, при визначенні розміру грошового забезпечення, окладів розрахованих шляхом множення на прожитковий мінімум встановлений на 01 січня 2020 року та індексації грошового забезпечення розрахованої в порядку і розмірах встановлених чинним законодавством;

- зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області здійснити розрахунок та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні за вислугу 29 календарних років в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за останньою займаною посадою позивача із врахуванням, при визначенні розміру грошового забезпечення, окладів розрахованих шляхом множення на прожитковий мінімум встановлений на 01 січня 2020 року та індексації грошового забезпечення розрахованої в порядку і розмірах встановлених чинним законодавством;

- зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області здійснити розрахунок та виплатити позивачу грошове забезпечення за останньою займаною посадою позивача, за період з 29.01.2020 року по 30.06.2020 року із врахуванням, при визначенні розміру грошового забезпечення, окладів розрахованих шляхом множення на прожитковий мінімум встановлений на 01 січня 2020 року та індексації грошового забезпечення розрахованої в порядку і розмірах встановлених чинним законодавством.

Відповідно до пунктів 3, 6 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України; чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Як свідчать матеріали справи позивача звільнено зі служби цивільного захисту. При звільнені зі служби цивільного захисту позивач мав вислугу років 29 календарних років.

Позивача було звільнено зі служби в органах ДСНС України на підставі Наказу ГУ ДСНС України в Дніпропетровській області від 18 червня 2020 року № 223, а виключено зі списків особового складу 30 червня 2020 року на підставі Наказу ГУ ДСНС України в Дніпропетровській області від 24 червня 2020 року №206.

Однак, як зазначає позивач, станом на день виключення зі списків особового складу позивача, ані станом на дату подачі цієї позовною заяви позивача до відповідача, відповідачем не здійснено в повному обсязі розрахунок з позивачем.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписами ч. 2 ст. 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За умовами ч.ч. 3 та 5 ст. 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Трудові відносини, які складаються під час проходження військової служби мають специфічну правову природу, а тому потребують детального регулювання спеціальним законодавством, яке визначатиме, зокрема, норми оплати праці, соціальні гарантії, тощо. Водночас, чинними нормативно-правовими актами не встановлено порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку та відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Частиною 1 статті 233 КЗпП України (в редакції на час звернення до суду з позовом) встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Предметом спору у заявленому позові є невиплата позивачу грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні за вислугу 29 календарних років в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за останньою займаною посадою позивача із врахуванням, при визначенні розміру грошового забезпечення, окладів розрахованих шляхом множення на прожитковий мінімум встановлений на 01 січня 2020 року та індексації грошового забезпечення розрахованої в порядку і розмірах встановлених чинним законодавством при звільненні по день остаточного розрахунку, який у даному випадку відбувся 30.06.2020 року.

Тобто, заявлений позивачем спір стосується виплати позивачу всіх сум, що належать працівникові при звільненні.

Так, на час звільнення позивача (30.06.2020 року) положення ч.2 ст.233 КЗпП надавали право на звернення до суду з позовом щодо заявлених позовних вимог без обмеження будь-яким строком. З 19.07.2022 року редакцію цієї статті змінено та встановлено певні строки звернення до суду зі спірних правовідносин. При цьому, через три місяці після внесених змін, застосування вказаної норми у новій редакції поширюється на всіх осіб, які звертаються до суду з питань виплат усіх сум при звільненні. Тобто з 19 жовтня 2022 року в тому числі і на позивача поширюється дія нової редакції ч. 2 ст. 233 КЗпП.

Отже, позивач мав звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання письмового повідомлення про суми, нараховані йому при звільненні.

До позовної заяви позивачем додано копію листа Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області від 03.11.2022 року, до якого було долучено відомості про суми, нараховані та виплачені йому під час проходження служби та при звільненні.

Разом з тим, у вказаний період вже діяла редакції ч. 2 ст 233 КЗпП в якій встановлено тримісячний строк звернення до суду.

Зважаючи на те, що про нараховані та виплачені йому під час проходження служби та при звільненні суми позивач дізнався наприкінці 2022 року, а з адміністративним позовом звернувся 23.04.2024 року, що підтверджується штемпелем вхідної кореспонденції канцелярії суду, суд дійшов висновку що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду, встановлений ч. 2 ст. 233 КЗпП.

При цьому, посилання позивача на рішення Конституційного суду, та постанов Верховного суду від 19.01.2023 року у справі №460/17952/21 та від 27.04.2023 року у справі №420/14777/22 є безпідставними зважаючи на дію в часі нової редакції ч. 2 ст. 233 КЗпП.

Статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

На підставі викладеного, позивачу необхідно надати до суду клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якому вказати аргументовані підстави для поновлення строку, а також надати докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 КАС України до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За приписами ч. 2, ч. 4 ч. 5 ст. 94 КАС України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Так, додані до позовної заяви копії сторінок паспорту громадянина України (сторінки 12-13) позивача жодним чином не засвідчені.

Тобто, позивачу необхідно надати до суду належним чином засвідчені копії доданих до позовної заяви сторінок паспорту громадянина України (сторінки 12-13).

Отже, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовну заяву необхідно залишити без руху та надати позивачу час для надання до суду обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду та доказів, що підтверджують причини пропуску, а також належним чином засвідчені копії доданих до позовної заяви сторінок паспорту громадянина України (сторінки 12-13).

Приписами ч.ч. 1-2 ст. 169 КАС України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.ст. 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 161, 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Позивачу надати строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду:

- обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якому вказати аргументовані підстави для поновлення строку, а також надати докази поважності причин його пропуску;

- належним чином засвідчені копії доданих до позовної заяви сторінок паспорту громадянина України (сторінки 12-13).

Роз`яснити позивачу, що відповідно до п. 1 ч. 4, ч. 8 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху. Повернення позовної заяви не позбавляє права позивача повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надіслати особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.С. Луніна