Справа № 380/8185/24
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2024-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2024 рокусправа № 380/8185/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Костецького Н.В. розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. І. Кандиби, 3 м. Пустомити, Львівська область, ), Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (пр. Червоної Калини, 109, м. Львів, ) про визнання протиправними дій та скасування постанови,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Пустомитівського ВДВС у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не закінчення виконавчого провадження ВП №68450521 та скасувати постанову Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення з боржника виконавчого збору № 64097662 від 13.01.2021 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказав, що на виконанні у відділі Пустомитівський ВДВС у Львівському районі Львівської області ЗМРУ МЮ перебуває виконавче провадження ВП №68450521 з примусового виконання постанови №68397327, виданої 08 січня 2021 р. Сихівським ВДВС у м. Львові ЗМУМЮ про стягнення з ОСОБА_1 219046,00 грн. виконавчого збору. Дана постанова винесена в ході виконання виконавчого листа №461/3197/18, виданого 28.12.2020 року Сихівським районним судом м. Львова. Крім цього, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Онишкевичем Р.І. відкрито виконавче провадження ВП №68453450 з примусового виконання виконавчого листа №461/3197/18, видано 28.12.2020 року Сихівським районним судом м. Львова. В ході виконання виконавчого документу приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 219077,00 грн. У зв`язку із цим позивач звернувся до Пустомитівського ВДВС із заявою про закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору, проте відповіді не отримав. Вважає, що винесення оскаржуваної постанови створило ситуацію подвійного стягнення, оскільки державний виконавець, не здійснивши виконання судового рішення та повернувши виконавчий документ, стягує виконавчий збір, і приватний виконавець, здійснює фактичне виконання рішення суду та стягує основну винагороду.

Ухвалою суду від 19.04.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 29.04.2024 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін. Розгляд справи по суті розпочнеться 30.04.2024 та буде завершено в строк, передбачений ч. 4 ст. 287 КАС України.

Пустомитівський відділ державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Пустомитівський ВДВС) щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що боржником не надано жодних доказів та/або фактів, які б свідчили про настання підстав для закінчення виконавчого провадження відповідно до ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» або повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим станом на 01.05.2024 у Відділі відсутні правові підстави щодо закінчення виконавчого провадження/повернення виконавчого документа стягувачу. Звертає увагу, що відповідно до заяви представника боржника ОСОБА_2 від 16.02.2024 останній просить закінчити виконавче провадження №68453450, однак згідно даних АСВП перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця Онишкевича Романа Івановича, у зв`язку з чим Відділі відсутня можливість для закінчення зазначеного виконавчого провадження. Просить відмовити у задоволенні позову.

Сихівський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Сихівський ВДВС) щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що Стягнення з боржника виконавчого збору під час відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України. Згідно ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору в окреме виконавче провадження, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. З огляду на зазначене, частина третя статті 40 Закону №1404-VIII є спеціальною нормою, яка регулює окремі випадки стягнення виконавчого збору, а тому загальні правила встановлені частинами першою та другою статті 27 зазначеного закону - не можуть застосовуватися.

02.02.2022 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виконання постанови ВП №64097662 від 13.01.2021 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 219077,00 грн. яку скеровано боржнику до виконання. Оскільки, боржником рішення суду виконано не було , у відповідності до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. В ході виконання державним виконавцем встановленого боржник за адресою зазначеною у виконавчому документі не проживає, а проживає на території Пустомитівського ВДВС у Львівській області. 11.11.2022 державним виконавцем винесено постанову про передачу виконавчого провадження за підвідомчість до Пустомитівського ВДВС у Львівській області. Виходячи з викладеного вважає, що позовна заява є необґрунтованою та безпідставною, дії державної виконавчої служби законними та правомірними. Просить відмовити у задоволенні позову.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що доводи відзивів відповідачів не спростовують доводи позовної заяви. Із посиланням на висновки Верховного Суду, вказує на відсутність підстав для примусового виконання спірної постанови від 13.01.2021 року у ВП №64097662 та є всі наявні підстави для її скасування.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

У Сихівському ВДВС перебувало виконавче провадження № 64097662 з виконання виконавчого листа № 461/3197/18 від 28.12.2020, виданого Сихівським районним судом м. Львова, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 забезпечувального платежу та завдатку у сумі 2190770,00 грн.

13.01.2021 старшим державним виконавцем Сихівського ВДВС Бехарською Т.М. у виконавчому провадженні №64097662 винесено постанови: про відкриття виконавчого провадження; про стягнення виконавчого збору; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. У частині 3 постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.01.2021 зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору 219077,00 грн.

01.02.2022 старшим державним виконавцем Сихівського ВДВС Бехарською Т.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із надходженням відповідної заяви представника стягувача.

02.02.2022 старшим державним виконавцем Сихівського ВДВС Бехарською Т.М. винесено постанову у виконавчому провадженні №68450521 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови ВП №64097662 від 13.01.2021 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 219077,00 грн.

В ході виконання державним виконавцем встановленого боржник за адресою зазначеною у виконавчому документі не проживає, а проживає на території Пустомитівського ВДВС у Львівській області.

11.11.2022 старшим державним виконавцем Сихівського ВДВС Бехарською Т.М. винесено постанову ВП №68450521 про передачу виконавчого провадження, якою постанову №64097662 від 13.01.2021 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору передано за підвідомчістю до Пустомитівського ВДВС.

27.03.2023 державним виконавцем Пустомитівського ВДВС Ощіпко Т.Б. винесено постанову ВП №68450521 про прийняття виконавчого провадження з примусового виконання постанову №64097662 від 13.01.2021 про стягнення виконавчого збору.

Крім цього, 02.02.2022 приватним виконавцем виконавчого органу Львівської області Онишкевичем Р.І. винесено постанову ВП №68453450 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 461/3197/18 від 28.12.2020, виданого Сихівським районним судом м. Львова.

Також, 02.02.2022 приватним виконавцем виконавчого органу Львівської області Онишкевичем Р.І. винесено постанову ВП №68453450 про стягнення з боржника ( ОСОБА_1 ) основної винагороди у сумі 219077,00 грн.

16.02.2024 представник позивача звернувся до Пустомитівського ВДВС із заявою про закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору, мотивуючи заяву тим, що стягнення з боржника виконавчого збору та основної винагороди за виконання одного судового рішення тягне за собою додаткові витрати. Ця обставина, на думку представника позивача, може розглядатись як накладення непропорційного і надмірного тягаря на боржника, що зачіпає його право власності.

Проте, як вказує представник позивача, відповіді на вказану заяву він не отримав.

З огляду на викладене, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016, який набрав чинності 05.10.2016 (далі - Закон №1404-VІІІ).

Частиною другою статті 74 Закону №1404-VІІІ обумовлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Статтею 1 Закону № 1404 встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з статтею 27 Закону №1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент проведення виконавчої дії) у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Частинами 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Статтею 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено право приватного виконавця на отримання винагороди.

Згідно зі статтею 31 вказаного Закону за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода (частина перша). Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової (частина друга). Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). (частина четверта). Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина п`ята).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення. (частина шоста).

Відповідно до статті 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Іншими заходами примусового характеру, що передбачені цим Законом, у разі виконання рішення немайнового характеру можуть бути заходи, які передбачені статтями 64-67 Закону.

Аналіз наведених норм дає підстави суду вважати, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Відтак, за своїм змістом виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до виконання рішення.

Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Суд встановив, що у ВП №64097662 державним виконавцем Сихівського ВДВС фактичного виконання рішення суду досягнуто не було, а виконавчий документ був повернутий стягувачу за заявою його представника.

В подальшому виконавчий лист Сихівського районного суду міста Львова, виданий судом 28.12.2020 року, переданий приватному виконавцю, який відкрив виконавче провадження з його виконання та виніс постанову про стягнення з боржника основної винагороди.

Позивач стверджує, що фактично створено ситуацію подвійного стягнення, оскільки державний виконавець, не здійснивши виконання судового рішення та повернувши виконавчий документ, хоче стягнути виконавчий збір, а приватний виконавець, здійснюючи фактичне виконання рішення суду, стягує винагороду.

З матеріалів справи встановлено, що державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом, виданим 28.12.2020 року Сихівським районним судом м. Львова.

Згідно із частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Як вбачається з постанови від 21.11.2019 державний виконавець відповідно до п.1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернув виконавчий документ стягувачу за заявою стягувача.

За приписами частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Спір у цій справі виник у зв`язку із подвійним стягненням з боржника виконавчого збору та основної винагороди при виконанні одного виконавчого листа, виданого Сихівським районним судом м. Львова.

Суд наголошує, що Закон №1404-VIII містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення з боржників виконавчого збору і основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа.

З одного боку, Закон №1404-VIII не визначає порядку, умов чи підстав для припинення стягнення виконавчого збору з боржників у випадку подальшого пред`явлення стягувачами виконавчого документа до виконання приватним виконавцям.

З іншого боку, норми законодавства, що стосуються умов і підстав стягнення винагороди приватними виконавцями, не містять приписів, які б обмежували їхні права на отримання винагороди за вчинення виконавчих дій у разі, коли виконавчий лист попередньо перебував на виконанні у державного виконавця.

Вирішення цієї проблеми зачіпає конвенційні та конституційні права особи, її інтереси, а також стосується забезпечення верховенства права під час здійснення виконавчого провадження.

Так, виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду і завершальною стадією судового провадження. Виконавче провадження, серед іншого, здійснюється з дотриманням такої засади як справедливість (пункт 5 частини першої статті 2 Закону №1404-VIII).

Стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення тягне за собою додаткові витрати. Ця обставина може розглядатися як накладання непропорційного і надмірного тягаря на боржника, що зачіпає його право власності, гарантоване статтею 41 Конституції України і статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод.

Тобто, стягнення виконавчого збору створило умови для подвійного стягнення із боржника виконавчого збору і винагороди приватному виконавцю за виконання одного виконавчого документу.

Верховний Суд у постанові від 13.04.2023 у справі 3160/695/22 вказав наступне:

« 54.Верховний Суд зауважує, що з-поміж учасників виконавчого провадження в рамках спірних правовідносин у зв`язку з неповнотою законодавчого регулювання саме боржник перебуває у найбільш уразливому становищі, якого зобов`язано сплатити двічі за виконання одного й того ж виконавчого документа.

55.Вказана проблематика зумовлена неповнотою законодавства і стосується також й аспекту дієвого юридичного захисту індивідуальних людських прав від їх порушення суб`єктами владних повноважень та питання ефективного способу захисту (частина перша статті 2 КАС України), який повинен забезпечити поновлення порушеного права й бути адекватним наявним обставинам.

56.У цьому контексті Верховний Суд зауважує, що питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа є несправедливим з огляду на те, що стягнення виконавчого збору чи основної винагороди одночасно як таких, є неприпустимим. Тобто у контексті вирішення адміністративного спору Верховний Суд дійшов висновку, що з точки зору дотримання засад виконавчого провадження, передбачених зокрема пунктом 5 частини першої статті 2 Закону №1404-VIII, справедливим може бути лише стягнення однієї з указаних сум.

57.Розв`язуючи це питання, Верховний Суд повторно зазначає, що законодавство про виконавче провадження не ставить право приватного виконавця на отримання основної винагороди у залежність від тієї обставини, що на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби перебуває постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Зрештою, як уже зазначалося, це право залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.

58.Водночас, виконавче законодавство містить норму, у якій обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується або припиняється стягуватися у зв`язку із участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документа.

59.Так, частиною восьмою статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

60.Поняття й процедура, що згадані у цій нормі, стосується правовідносин, що не є подібними до спірних, оскільки в останніх не було передачі виконавчого документа.

61.Однак, на відміну від решти положень виконавчого законодавства, тільки ця норма Закону №1404-VIII регулює подібні суспільні правовідносини.

62.Так, вона містить правило стосовно неможливості подальшого стягнення виконавчого збору, якщо надалі виконавчий документ буде виконувати не державний, а приватний виконавець.

63.Логічний і цільовий способи уяснення частини восьмої статті 27 Закону №1404-VIII свідчать, що у вказаному випадку її приписи мають імперативний характер і встановлюють пряму заборону стягувати (перший абзац) або продовжувати стягнення виконавчого збору (другий абзац).

64.Указана норма спрямована на те, щоб не допустити одночасного стягнення з боржника виконавчого збору і основної винагород. Ця норма унеможливлює подвійну плату боржником зазначених коштів, а тому її застосування дозволяє розв`язати спір про подвійне стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа в умовах неповноти законодавства, що регулює спірні правовідносини.

65.Згідно із частиною четвертою статті 6 КАС України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

66.За правилами частини шостої статті 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

67.Враховуючи викладене, Верховний Суд вважає, що для розв`язання означеної проблеми та з метою ефективного захисту прав й інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України), до подібних правовідносин слід застосувати за аналогією закону частину восьму статті 27 Закону №1404-VIII.

68.Застосування частини восьмої статті 27 Закону №1404-VIII до спірних правовідносин дає Верховному Суду підстави зробити такий висновок: у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується.

69.У разі стягнення частини виконавчого збору на момент відкриття приватним виконавцем провадження з виконання того ж самого виконавчого документа стягнута частина виконавчого збору не повертається.

70.Застосування аналогії закону дозволяє Верховному Суду також зробити висновок, що у такому випадку належний та ефективний спосіб захисту, здатний відновити й захистити права боржника, полягає у закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору.

71.Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 у справі №320/6215/19.».

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, у передбачених законом випадках Верховний Суд викладає у своїх постановах висновки про те, як саме повинна застосовуватися та чи інша норма права, що була неоднаково застосована. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують ту чи іншу норму права та обов`язковим для врахування, зокрема судами першої інстанції.

Суд при розгляді вказаної справи враховує висновки Верховного Суду, викладені у пункті 68 постанови від 13.04.2023 у справі 3160/695/22: «Застосування частини восьмої статті 27 Закону №1404-VIII до спірних правовідносин дає Верховному Суду підстави зробити такий висновок: у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується».

Судове рішення суду касаційної інстанції, як акт правосуддя, є кінцевим судовим актом, постановленим у формі процесуального документа, який завершує процесуальну діяльність адміністративного суду касаційної інстанції з розгляду та вирішення відповідної адміністративної справи та має властивості (компоненти) законної сили: 1) обов`язковість; 2) преюдиційність; 3) виключність; 4) незмінність і неспростовність.

Установлені процесуальним законодавством правила щодо здійснення судової процедури таким чином, щоб суди першої та апеляційної інстанцій під час вирішення тотожних спорів обов`язково враховували висновки Верховного Суду. Наведене сприяє тому, щоб запобігти безладу в судовому процесі, а також утвердити дію принципу правової визначеності, в основі якого лежить вимога щодо остаточності судового рішення (res judicata).

Оскільки, Пустомитівський ВДВС не вчинив жодних дій щодо закінчення виконавчого провадження ВП №68450521, суд вважає, що Пустомитівський ВДВС допустив протиправну бездіяльність щодо не закінчення виконавчого провадження зі стягнення з боржника (позивача) виконавчого збору, а не вчинив протиправні дії як вважає позивач.

За таких обставин, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Пустомитівського ВДВС щодо не закінчення виконавчого провадження ВП №68450521.

Відповідно, з метою поновлення прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною та скасувати постанову Сихівського ВДВС від 13.01.2021 у виконавчому провадженні № 64097662 про стягнення виконавчого збору.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, робить висновок, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення частково.

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначає наступне.

Позивач у позові вказав, що витрати на професійну правничу допомогу становлять 10000,00 грн.

Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Водночас, доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу матеріали справи не містять. Тому питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд може розглянути після подання позивачем доказів на підтвердження її розміру у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 143 КАС України.

Що стосується судового збору, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такий підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Пустомитівського ВДВС, оскільки його протиправна бездіяльність стала підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Керуючись статтями 242-246, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. І. Кандиби, 3 м. Пустомити, Львівська область, ) щодо не закінчення виконавчого провадження ВП №68450521.

3. Скасувати постанову Сихівського ВДВС від 13.01.2021 у виконавчому провадженні № 64097662 про стягнення виконавчого збору

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. І. Кандиби, 3 м. Пустомити, Львівська область, ) 968,96 грн. сплаченого судового збору.

Згідно зі ст. 287 КАС України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06.05.2024 року.

СуддяКостецький Назар Володимирович