Справа № 705/2199/24
Суддя: Гудзенко В. Л.
Дата ухвалення: 2024-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №705/2199/24
2-а/705/47/24

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2024 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Гудзенко В.Л. розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , що поданий представником позивача адвокатом Банар В.В. до Головного управління Національної поліції України в Черкаській області про визнання протиправними дій та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся через свого представника до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Черкаській області про визнання протиправними дій та скасування постанови. В позові представник позивача посилається на те, що 01 квітня 2024 року відносно ОСОБА_1 сержантом поліції ВРПП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області Скалієм В.С. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, серії ББА №190321, про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та ч.1 ст.126 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. Відповідно до постанови, ОСОБА_1 о 14 год 46 хв. в м.Умань по вул.Визволителів 29А, здійснював рух на т.з. Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому не пред`явив посвідчення водія на право керування т.з. відповідної категорії, чим порушив вимоги п.2.1 а ПДР України. Крім того водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 не виконав вимогу д.р. 1.1 вузька суцільна лінія та здійснив її перетин чим порушив п.8.5.1 ПДР України за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП та ч.1 ст.126 КУпАП. Копію постанови позивач отримав на місці її складення 01.04.2024. З зазначеною постановою позивач не згоден та вважає їх незаконною. Вказує, що висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів. Будь-яких доказів, окрім постанови від 01.04.2024 щодо того, що позивач порушив вимоги п.п. 8.5.1 ПДР та не виконав вимоги дорожньої розмітки, та які б спростовували твердження позивача, що він ці правила не порушував, зокрема, пояснень свідків, речових доказів, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, тощо відповідачем до постанови не долучено. Про їх відсутність також свідчить не внесення поліцейським в оскаржувану постанову в графу "До постанови додаються" ніяких відомостей про технічні прилади окрім лише пояснень позивача. В оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення від 01 квітня 2024 року серії ББА № 190321 відсутні посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, а тому постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. За даних обставин, відповідачем при винесені постанови не дотримано вимог КУпАП та Інструкції, та не долучено до постанови належних та допустимих доказів, які б у встановленому законом порядку підтверджували, що позивач порушив ПДР України, та відповідно, в його діях міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. У випадку, якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою ПДР України, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів є неправомірними. Так в оскаржуваній постанові поліцейський зазначив, що позивач порушив п.п. а п.2.1 ПДР (водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії) хоча зазначає, що (водій не пред`явив посвідчення водія на право керування т.з. відповідної категорії чим порушив вимоги п.2.1 а ПДР України), проте це є порушенням п.2.4 а ПДР України. Поліцейським невірно кваліфіковано адміністративне правопорушення, замість п. 2.1 а ПДР України, мало б кваліфікуватися як порушення п. 2.4 а, а тому можна прийти до висновку, що порушення п. 2.1 а ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП ОСОБА_1 не вчиняв, а його неправомірно було притягнуто до відповідальності. Крім того, при розгляді справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , який неодноразово заявляв клопотання про надання йому можливості скористатись правовою допомогою, працівником поліції було порушено порядок її розгляду, та не було забезпечено останньому можливості скористатись його правами, передбаченими ст.268 КУпАП, зокрема й правом на отримання правничої допомоги, яким він бажав скористатись.

11.04.2024 ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

26.04.2024 на адресу Уманського міськрайонного суду Черкаської області надійшов відзив від ГУНП в Черкаській області, в якому вказують, що Управління позов не визнає та заперечує проти його задоволення. Зазначають, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 01.04.2024 серії ББА № 190321 позивача, за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126 та ч. 1 ст. 122 КУпАП притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Відповідно до змісту постанови 01.04.2024 о 14 год. 46 хв. в м.Умань по вул..Визволителів, 29А, водій здійснював рух на транспортному засобі «Фольцваген Гольф», д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому не пред`явив посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.1 ПДР України. Крім того, водій не виконав вимогу дорожньої розмітки п. 1.1 «вузька суцільна лінія» та здійснив перетин, чим порушив п. 8.5.1 ПДР України. Вказують, що посилання позивача про відсутність підстав для зупинки транспортного засобу є необґрунтованими, оскільки поліцейським було виявлено порушення позивачем ПДР України, тому і зупинено транспортний засіб. Також поліцейському було надано позивачу час для прибуття адвоката на місце вчинення правопорушення та участі його у розгляді справи, проте адвокат не прибув. Крім того, позивач користувався послугами адвоката в телефонному режимі. Посилаючись на норми чинного законодавства України, вважають, що постанова відносно ОСОБА_1 винесена правомірно, виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений КУпАП. Щодо стягнення з відповідача витрат на адвоката, вказують що договір про надання правничої допомоги не підписаний адвокатом, що свідчить, що правочин є не вчиненим. Також при визначенні сум відшкодування на правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

29.04.2024 на адресу суду від представника позивача адвоката Банар В.В. надійшла відповідь на відзив, у якій вказано, що у постанові поліцейський зазначає, що позивач не пред`явив посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії чим порушив вимоги п.2.1 а ПДР України, а зазначене порушення підтверджується наданим відеозаписом, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.126 КУпАП. Проте відповідно до п.п. а п.2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Відповідно до п.п. а п.2.4 ПДР України - водій не пред`явив посвідчення водія на право керування т.з. відповідної категорії, чим порушив вимоги п.2.1 а ПДР України. Поліцейський в своїй постанові зазначає, що позивач не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, що підпадає під порушення 2.4 а ПДР України, а не п.2.1 а ПДР України, а тому, поліцейським невірно кваліфіковано адміністративне правопорушення, можна прийти до висновку, що порушення п. 2.1 а ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП ОСОБА_1 не вчиняв, а його неправомірно було притягнуто до відповідальності, а зазначена вина позивача не може вважатись доведеною. Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить інформацію про фіксацію правопорушення на будь-який технічний засіб, хоча до відзиву відповідач на диску додає 9 відео, однак на жодне із них не зафіксовано порушення позивачем правил дорожнього руху. Отже, у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Також адвокат зазначає, що відзив було подано неналежною на те особою. Тому, посилаючись на норми чинного законодавства України, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Судом встановлено, що 01.04.2024 поліцейським ВРПП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області Скалієм В.С. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ББА №190321, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та ч.1 ст.126 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

У постанові вказано, що ОСОБА_1 о 14 год 46 хв. в м.Умань по вул.Визволителів 29А, здійснював рух на т.з. «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому не пред`явив посвідчення водія на право керування т.з. відповідної категорії, чим порушив вимоги п.2.1 а ПДР України. Крім того, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 не виконав вимогу д.р. 1.1 «Вузька суцільна лінія» та здійснив її перетин чим порушив п.8.5.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП та ч.1 ст.126 КУпАП.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності ( ст. 7 КУпАП).

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Притягнути до адміністративної відповідальності можна лише ту особу, яка вчинила дії, що підпадають під ознаки адміністративного правопорушення та яка є або може бути суб`єктом адміністративного правопорушення.

Притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України).

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Нормами ст.222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно з ч.1 ст.122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до п.8.5.1 ПДР Украни, горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 34.1 цих Правил.

Розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі ділянок проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць для стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей. Лінію перетинати забороняється. Якщо цією лінією позначено місце стоянки або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, то лінію перетинати дозволяється. Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати дану лінію для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що на водія покладено обов`язок мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та пред`являти їх для перевірки на виконання розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

В той же час, виключений перелік підстав за яких поліцейський може зупинити транспортний засіб передбачено у ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до п.1 якої такою підставою є порушення водієм Правил дорожнього руху.

Згідно з ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Згідно частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У силу п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення та вина особи у його вчиненні, доводяться шляхом надання належних доказів.

Суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень трактуються на користь позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач. Єдиною умовою для цього є повідомлення позивачем мінімально достатньої інформації про такі рішення чи дії (Постанова Вищого адміністративного суду України від 13 вересня 2006 р. у справі № К-7375/06).

Правопорушення (у разі його вчинення) повинно бути належним чином зафіксоване. Відсутність протоколу про адміністративне правопорушення повинна компенсуватись іншими належними та допустимими доказами вчинення правопорушення, оскільки протокол є, зокрема, не лише засобом фіксації вчинення правопорушення, а й доказом дотримання (недотримання) посадовою особою, яка його складає, процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Як роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів (абз. 4 п. 24 Постанови).

Відповідно до ст. 6 КУпАП працівники поліції здійснюють заходи, спрямовані на запобігання адміністративним правопорушенням, виявлення й усунення причин та умов, які сприяють їх вчиненню.

Зазначені відеозаписи визнаються судом належними та допустимими доказами, оскільки згідно з приписами п.1 ч.1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою виявлення та фіксування правопорушення.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. (п. 4, 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затверджена наказом МВС від 18.12.2018 №1026).

Також, відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія. Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки (розділ ІІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затверджена наказом МВС від 18.12.2018 №1026).

На підтвердження винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення позивача, до відзиву на позов було долучено диск з відеозаписами події з нагрудної камери поліцейського та службового автомобільного відеореєстратора.

З наданих відповідачем відеозаписів, вбачається, що транспортний засіб «Volkswagen Golf» було зупинено працівником поліції та вказано причиною зупинки те, що водій виїжджаючи з траси в напрямку міста пересік острівець поділу потоку автомобілів, який обмальований суцільною лінією та зайняв другу смугу, а повинен був зайняти першу смугу зліва, чим вчинив адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 наполягав на тому, щоб інспектор надав докази вчинення правопорушення. Також позивач просив показати сертифікат відповідності на відеореєстратор, який знаходився в службовому автомобілі, однак інспектор вказав, що документів у нього немає. На вимогу позивача надати докази, поліцейський переглядав на службовому планшеті відеозапис, зафіксований на відеореєстраторі, однак з його слів можна зрозуміти, що інший працівник поліції перебуваючи попереду службового автомобіля, випадково перекрив можливість відеофіксування моменту правопорушення допущеного ОСОБА_1 , тому відеодоказ інспектор не надав. Також позивач вказував, що оскільки інспектор не надав доказів щодо вчинення ним правопорушення та не вказав дійсну причину зупинки, тому він відмовився надавати посвідчення водія.

Переглянувши відеозапис з службового автомобільного відео реєстратора судом встановлено, що дійсно при здійсненні безперервного фіксування на відеореєстратор, що закріплений в салоні службового автомобіля працівників поліції, інспектор стоячи попереду автомобіля створив перешкоду для фіксування адміністративного правопорушення вчиненого водієм автомобіля «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , на яке вказував інспектор ОСОБА_2 .

Крім того, в оскаржуваній постанові не зазначено відомості про технічний засіб, яким здійснено відеозапис на вказаний відеореєстратор, як і не зазначено про його долучення до оспорюваної постанови (правова позиція Верховного Суду у справі 524/5536/17 від 15.11.2018).

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Посилання на належні та конкретні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено статтею 251 КУпАП, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення.

У разі відсутності у постанові про адміністративне правопорушення посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначені ст. 251 КУпАП), які відповідно до ст. 252 КУпАП повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів надалі виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові (постанова ВС від 15.11.2018, №524/5536/17).

Таким чином, виходячи з вище наведених фактів, враховуючи матеріали справи та дані, які містять відеозаписи з відеореєстратора встановленого у службовому автомобілі працівників поліції та нагрудної камери поліцейського, суд доходить до висновку, що матеріали справи не містять належних доказів безпосереднього вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Також слід зазначити, що у протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.1 А ПДР України, а саме не пред`явив посвідчення водія на право користування транспортним засобом.

Відповідно до п.2.1 а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

При цьому, відповідно до п.2.4.а ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Разом з тим, пунктом 2 ч.1 ст. 32 Закон України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Тобто, поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав); у разі, якщо поліцейським належним чином не задокументовано факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів в тому числі реєстраційного документу на транспортний засіб є неправомірними.

Відповідного висновку дійшла колегія суддів Касаційного адміністративного суду (КАС) у справі від 15 березня 2019 року № 686/11314/17

Вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

Однак, суд критично оцінює твердження сторони відповідача, що викладені у відзиві на позов, оскільки крім постанови по справі про адміністративне правопорушення, відеозаписів з нагрудної камери поліцейського та відеореєстратора з службового автомобіля, зокрема, пояснень, свідчень або інших відомостей, необхідних для вирішення справи про порушення ПДР позивачем, працівником поліції зібрано не було, а сама постанова таких доказів не містить.

Разом з тим, позивач посилається на порушення посадовою особою відповідача процедури розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, зокрема, вказував на те, що інспектором порушено його право на правничу допомогу.

Однак доводи позивача про те, що поліцейський під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності не надав можливості скористатися правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, також не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

З відеозапису з боді камери поліцейського вбачається, що позивач користувався послугами адвоката в телефонному режимі та отримував консультацію з приводу його дій, в послідуючому не наполягав на присутності адвоката під час розгляду справи.

Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Таким чином, судові витрати у виді судового збору, передбаченого законом «Про судовий збір» за ставкою щодо виду і розміру позовних вимог згідно з положеннями ч. 1 ст. 139 КАС України слід відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Так, до позовної заяви на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача, зокрема, надано: копію свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю серії ЧК № 001196; копію ордеру на надання правової допомоги серії СА № 1075606; копію договору про надання правової допомоги №05-04/24 від 05.04.2024; акт виконаних робіт від 27.04.2024 до договору №05-04/24 від 05.04.2024; додаток №1 до договору про надання правової допомоги №05-04/24 від 05.04.2024.

У даному випадку не надано квитанції/платіжного доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки по сплаті коштів за надані послуги адвоката, тому витрати на правничу допомогу не підлягають до стягнення з відповідача.

Керуючись ст. ст. 5, 8, 14, 22, 72-79, 139, 211, 241-246, 250, 286 КАС України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , що поданий представником позивача адвокатом Банар В.В. до Головного управління Національної поліції України в Черкаській області про визнання протиправними дій та скасування постанови-задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №190321 від 01.04.2024, якою ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути з Головного управління Національної поліції України в Черкаській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 судовий збір в розмірі 484,48 грн..

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення (складення). Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Л. Гудзенко