Справа № 440/527/20
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2024-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 р.Справа № 440/527/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 22.09.2023, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, м. Полтава, по справі № 440/527/20

за позовом ОСОБА_1

до 3 територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про стягнення грошових коштів в сумі 51870,00 грн за невикористані дні додаткової відпустки строком на 14 календарних днів, як учасника бойових дій, за період з 2015 року по 2019 рік.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі №440/527/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про стягнення грошових коштів задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 як учаснику бойових дій грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31 грудня 2019 року та зобов`язано 3 Територіальний Одеський вузол урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 як учаснику бойових дій грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31 грудня 2019 року; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційному порядку вказане рішення не оскаржувалось.

07 серпня 2020 року Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі №440/527/20 про зобов`язання 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 як учаснику бойових дій грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31 грудня 2019 року /а.с. 59/.

23 березня 2023 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 від 21 березня 2023 року в порядку статті 383 КАС України, в якій він просив суд поновити пропущений строк подання заяви та визнати протиправними дії 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які полягають у виплаті на його користь не в повному розмірі грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31 грудня 2019 року при виконанні рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі №440/527/20 та встановити 3 Територіальному Одеському вузлу урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України місячний строк з дня отримання ухвали для надання відповіді про результати окремої ухвали та інформації про вжиті заходи.

В обґрунтування заяви зазначив, що відповідачем на виконання рішення суду у цій справі проведено розрахунок розміру грошової компенсації за невикористані додаткові дні відпустки за період з 2015 року по 2019 року виходячи з грошового забезпечення у розмірі 23312,00 грн, тоді як сума грошового забезпечення станом на дату звільнення позивача з військової служби 31 грудня 2019 року складала - 31960,40 грн, в тому числі надбавка за кваліфікацію 5% - 595,33 грн та премія 125,18% - 11178,57 грн. Таким чином, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі №440/527/20 виконано не в повному обсязі, внаслідок чого йому протиправно недоплачено 19235,67 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24.03.2023 заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій при виконанні рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі №440/527/20 за позовом ОСОБА_1 до 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про стягнення коштів повернуто заявнику.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.08.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 24.03.2023 у справі № 440/527/20 скасовано. Направлено справу №440/527/20 для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій при виконанні рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі №440/527/20 за позовом ОСОБА_1 до 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про стягнення коштів.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 , подану в порядку ст. 383 КАС України, задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на обставини, які ним були зазначені у заяві, поданій в порядку ст. 383 КАС України.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними дій при виконанні рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі №440/527/20, виходив з того, що відповідачем не допущено протиправних дій щодо виплати позивачу не в повному розмірі грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 31 грудня 2019 року, при виконанні рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі №440/527/20.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Колегія суддів зауважує, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013, у рішенні від 26.06.2013 року зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Виконання судового рішення, як завершальна стадія судового провадження, є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі Горнсбі проти Греції суд наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільноправових питань до суду (див. рішення у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece) (№ 1) від 27 серпня 1991 року, серія А, № 209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень (п. 40).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Отже, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених нормами КАС України.

Процесуальним засобом забезпечення належного та своєчасного виконання судового рішення є судовий контроль, підстави та порядок здійснення якого визначені зокрема статтею 383 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований, у тому числі, і приписами ст. 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст. 383 КАС України є можливим у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими заявником.

При цьому, в контексті розуміння вимог чинного законодавства, дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єктів владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та/чи юридичних осіб.

Водночас при поданні заяви в порядку статті 383 КАС України суд повинен встановити природу спірних правовідносин, а саме: чи пов`язані рішення, дії чи бездіяльність відповідача з виконанням рішення суду, чи рішення/дії/ бездіяльність прийняті/вчинені/допущені відповідачем у зв`язку з виникненням нових правовідносин.

Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 12 листопада 2018 року у справі №806/3099/17 (№К/9901/50917/18).

Судом встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі №440/527/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про стягнення грошових коштів задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 як учаснику бойових дій грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31 грудня 2019 року та зобов`язано 3 Територіальний Одеський вузол урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 як учаснику бойових дій грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31 грудня 2019 року; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційному порядку вказане рішення не оскаржувалось.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі №440/527/20 виконане відповідачем, що встановлено у рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року у справі №440/5801/20, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2021.

Зокрема, рішеннями суду у справі № 440/5801/20 встановлено, що 3 Територіальним Одеським вузлом урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України проведено нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки за період з 2015 року по 2019 рік в сумі 51850,40 грн.

Отже, 3 Територіальним Одеським вузлом урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України фактично виконано рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 по справі №440/527/20 в частині зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористанні дні додаткової відпустки.

Як зазначив відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, відповідно до вимог Інструкції про грошове забезпечення та компенсаційні виплати військовослужбовцям Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, затвердженої наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України № 151 від 13 березня 2018 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2018 року за № 404/31856, відповідачем здійснено розрахунок розміру грошової компенсації за невикористані додаткові дні відпустки за період з 2015 року по 2019 року виходячи з грошового забезпечення у розмірі 23312,00 грн, в тому числі надбавки за кваліфікацію 5% - 446,50 грн та премії 30% - 2679,00 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у мотивувальній частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі №440/527/20 вказано, що відповідно до пункту 5 глави 3 розділу ІV Інструкції про грошове забезпечення та компенсаційні виплати військовослужбовцям Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, затвердженої наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України № 151 від 13 березня 2018 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2018 року за № 404/31856 /надалі Інструкція №151 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)/, у рік звільнення військовослужбовців з військової служби у разі невикористання ними щорічних (основної та додаткової) відпусток, на які вони мають право на день звільнення, та додаткових відпусток військовослужбовцям, які мають дітей, їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні цих відпусток. У разі звільнення військовослужбовців з військової служби до закінчення календарного року, за який вони вже використали щорічні основну та додаткову відпустки, крім осіб, які звільняються з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, проводиться відрахування із грошового забезпечення за дні відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовців. Кількість невикористаних днів відпустки, за які проводиться грошова компенсація, а також кількість днів, за які необхідно здійснити відрахування, зазначається у наказі про виключення військовослужбовця зі списків особового складу Держспецзв`язку. Грошова компенсація та відрахування проводяться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, встановленого на день виключення військовослужбовця зі списків особового складу Держспецзв`язку, з урахуванням вимог пункту 8 глави 10 розділу ІІІ цієї Інструкції. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру місячного грошового забезпечення на кількість календарних днів у місяці виключення зі списків.

Отже, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі №440/527/20 суд не зобов`язував 3 Територіальний Одеський вузол урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 як учаснику бойових дій грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення - за грудень 2019 року, а зобов`язував нарахувати та виплатити ОСОБА_1 як учаснику бойових дій грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на 31 грудня 2019 року (день звільнення з військової служби).

При цьому при задоволенні позову у справі №440/527/20 суд виходив з необхідності керуватися при вирішенні спірних правовідносин положеннями пункту 5 глави 3 розділу ІV Інструкції про грошове забезпечення та компенсаційні виплати військовослужбовцям Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, затвердженої наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України № 151 від 13 березня 2018 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2018 року за № 404/31856, якими визначено, що одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру місячного грошового забезпечення на кількість календарних днів у місяці виключення зі списків.

Відповідно до пункту 8 глави 10 розділу ІІІ цієї Інструкції під час виплат, розмір яких розраховується, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення військовослужбовця, премія обчислюється у розмірі, який щороку встановлюється наказом Адміністрації в межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення на поточний рік.

Фонд преміювання за посадами осіб офіцерського складу територіальних органів Держспецзв`язку абзацом 3 підпункту 2 пункту 6 Наказу Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації від 02 січня 2019 року № 1 "Про основні напрями бюджетної політики Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на 2019 рік" визначено на 2019 рік у розмірі 30% посадового окладу.

Таким чином, відповідачем правомірно взято до розрахунку грошової компенсації за всі дні невикористаної відпустки премію у розмірі 30% від посадового окладу.

Також відповідно до положень пунктів 1-3 глави 4 розділу III Інструкції військовослужбовцям, що займають посади, передбачені номенклатурою посад, за якими може присвоюватися класна кваліфікація, затвердженою Адміністрацією, та мають клас, виплачується надбавка за кваліфікацію до посадового окладу в таких розмірах: другий клас - 3 відсотки; перший клас - 5 відсотків; майстер - 7 відсотків.

Надбавка за кваліфікацію військовослужбовцям встановлюється наказом по особовому складу на підставі рапортів начальників із зазначенням реквізитів наказу про присвоєння (підтвердження, пониження) військовослужбовцю відповідної класної кваліфікації, реквізитів і пункту номенклатури посад, за якими може присвоюватись класна кваліфікація, а також розміру надбавки та періоду, на який вона встановлюється. У наказі про встановлення зазначеної надбавки зазначаються клас, який має військовослужбовець, дата присвоєння (підтвердження, пониження) класної кваліфікації, розмір надбавки та період, на який вона встановлюється.

Надбавка за кваліфікацію виплачується військовослужбовцям згідно із займаними посадами щомісяця з дня призначення на посаду, яку внесено до номенклатури посад, за якими може присвоюватись класна кваліфікація, але не раніше дня присвоєння (підтвердження, пониження) класної кваліфікації.

Матеріалами справи підтверджується, а учасниками справи визнається, що посадовий оклад позивача становить 8930,00 грн, а надбавка за кваліфікацію - 5 відсотків.

Враховуючи, що 5 відсотків від посадового окладу позивача (8930,00 грн) становить 446,50 грн (8930,00х5%), колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про правомірність врахування відповідачем при виконанні рішення суду надбавки за кваліфікацію у розмірі 5 відсотків від посадового окладу, а саме: в сумі 446,50 грн.

З огляду на вищевикладене, є юридично неспроможним довід позивача, що при визначенні розміру грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2015 року по 2019 рік відповідач повинен був враховувати фактично виплачений розмір грошового забезпечення позивачу за грудень 2019 року у сумі 31960,40 грн, в тому числі надбавку за кваліфікацію 5% в сумі 595,33 грн та премію в сумі 11178,57 грн (125,18% від посадового окладу) .

Судом встановлено, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі №440/527/20 відповідачем 29 квітня 2020 року виплачено ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 51850,40 грн, що підтверджується платіжним дорученням №372 від 28 квітня 2020 року /т. 1 а.с. 111/ та не заперечується самим позивачем. При цьому на запит представника позивача листом №54/09-820 від 04 червня 2020 року відповідачем роз`яснено порядок розрахунку грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не допущено протиправних дій щодо виплати позивачу не в повному розмірі грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 31 грудня 2019 року, при виконанні рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі №440/527/20.

В свою чергу, заявник не надав колегії суддів доказів протиправності рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень. Зазначеними доказами можуть виступати рішення, оформлені листом, протоколом, з яких вбачається, що відповідач проігнорував висновки суду та (або) відмовився від виконання рішення суду повністю або частково.

Відповідно до частини шостої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви.

Отже, заява представника ОСОБА_1 про визнання протиправними дій при виконанні рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі №440/527/20 підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 по справі № 440/527/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 07.05.2024 року