Справа № 260/3579/21
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2024-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2024 рокум. Ужгород№ 260/3579/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Гаврилка С.Є.,

з участю секретаря судового засідання - Ониська Н.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_1 - представник - ОСОБА_2 ;

відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_2 - представник - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

12 серпня 2021 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) (далі по тексту - відповідач 1) та ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) (далі по тексту - відповідач 2), в якому просить: "1. Визнати протиправним та скасувати наказ № 33 від 13.07.2021 року військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 в частині звільнення ОСОБА_1 , головного спеціаліста командування ІНФОРМАЦІЯ_6 , відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу", у зв`язку із скороченням штату працівників; 2. Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста командування ІНФОРМАЦІЯ_3 або на іншій рівнозначній посаді; 3. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 липня 2021 року по станом на день винесення рішення; 4. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь позивача середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а саме з 13 .07.2021 року по 25.07.2021 року.".

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року даний позов був залишений без руху.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року було прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року було постановлено ухвалу про витребування доказів.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року було залучено ІНФОРМАЦІЯ_2 до участі в даній справі в якості співвідповідача.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року було постановлено ухвалу про витребування доказів.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 березня 2022 року було зупинено провадження в даній адміністративній справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року було поновлено провадження в даній адміністративній справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Розгляд даної адміністративної справи відкладався у зв`язку з існуванням на те об`єктивних причин, як за клопотаннями уповноважених представників сторін, так і у зв`язку з об`єктивною епідеміологічною ситуацією в державі та у зв`язку із збройною агресією російської федерації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача було неправомірно оспорюваним наказом № 33 від 13 липня 2021 року у зв`язку зі зміною штату державних службовців позивача звільнено з посади головного спеціаліста командування ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв`язку із реорганізацією. Позивач стверджує, що при його звільненні з посади не дотримано вимог статті 49-2 частини 3 КЗпП України і не запропоновано всіх наявних вакантних посад в установі, які існували на день звільнення, та не враховано її переважне право на залишення на роботі. Зазначає, що на момент попередження його про звільнення була вакантна посада провідного спеціаліста у відділі № ІНФОРМАЦІЯ_7 , однак таку позивачу не було запропоновано. А відтак, вказує на неправомірність прийнятого відповідачем наказу про звільнення. Окрім того, позивач зазначив, що в день його звільнення 13 липня 2021 року, відповідач не здійснив виплату належних сум грошового забезпечення, що є порушенням статті 116 частини 1 КЗпП України, у зв`язку із чим просив стягнути з відповідача 1 середній заробіток за весь період затримки розрахунку.

Відповідач 1 проти задоволення даного позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, та одночасно вказав, що внаслідок переформування ІНФОРМАЦІЯ_14 у 2021 році - ІНФОРМАЦІЯ_8 переформовано в ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що від запропонованих посад ОСОБА_1 відмовився, у зв`язку із відсутністю можливості запропонувати інші рівнозначні посад державної служби, позивача було звільнено із служби. Разом з тим, зазначив, що посада провідного спеціаліста відділення обліку мобілізаційної роботи першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 , про яку позивач зазначає у позовній заяві, нижча за посаду головного спеціаліста командування ІНФОРМАЦІЯ_5 . Звернень щодо згоди позивача чи відмови від переведення на зазначену посаду на адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_9 станом на 13 липня 2021 року, ІНФОРМАЦІЯ_3 станом на 14 липня 2021 року не надходило.

Відповідач 2 проти задоволення даного позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, та одночасно зазначив, що звільненні позивача з посади відповідачем 1 було чітко дотримано норми чинного законодавства щодо процедури вивільнення працівників у разі скорочення посади, а оскаржуваний наказ про припинення державної служби Позивача відповідає вимогам Закону України "Про державну службу" та не порушує вимог Кодексу законів про працю України. Одночасно зазначив, що оскаржуваний наказ про звільнення позивач погодив, зауважень та письмових висновків щодо невідповідності вищезазначеного наказу вимогам законодавства не подавав). Щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні позивача заначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 є бюджетною організацією, який фінансується Міністерством оборони України, фінансовим відділом ІНФОРМАЦІЯ_10 своєчасно було направлено відповідні заявки, проте на день звільнення позивача - 13 липня 2021 року кошти на рахунки ІНФОРМАЦІЯ_10 не надійшли, це і стало причиною їх пізнішої виплати. Отже, можна зробити висновок про відсутність ознак бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_10 .

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі з підстав наведених у позові.

В судовому засіданні представник відповідача 1 заперечив щодо задоволення позовних вимог, просив відмовити в повному обсязі з підстав наведених у відзиві на позов.

В судовому засіданні представник відповідача 2 заперечив щодо задоволення позовних вимог, просив відмовити в повному обсязі з підстав наведених у відзиві на позов.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_11 №133 від 02 липня 2018 року позивача було прийнято на роботу у ІНФОРМАЦІЯ_12 на посаду провідного спеціаліста командування (а.с. 26).

Відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_11 № 72 від 30 жовтня 2020 року позивача було звільнено у зв`язку із скороченням штату працівників відповідно до статті 87 частини 1 пункту 1 та частини 5 Закону України "Про державну службу" (а.с. 27).

23 листопада 2020 року між ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_8 було укладено контракт про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (а.с.а.с. 9, 10).

Відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 від 01 грудня 2020 року позивач був прийнятий на роботу у ІНФОРМАЦІЯ_8 на посаду головного спеціаліста командування, шляхом укладення контракту на період дії карантину (а.с.а.с. 28, 29). Підставою зазначено, у тому числі й контракт від 23 листопада 2020 року).

08 квітня 2021 року між ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_8 було укладено додаткову угоду до контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 23 листопада 2020 року, пунктом 1.1. якої було погоджено, що цей контракт про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, діє до призначення на посаду державної служби особи за результатом конкурсу, але не довше 05 грудня 2021 року (а.с. 11). Тобто граничною датою перебування позивача на державній службі на займаній посаді згідно укладеного контракту є дата 05 грудня 2024 року.

Судом встановлено, що відповідно до спільної Директиви Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 07 липня 2021 року № Д 321/1/дск, директивою командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_13 " від 09 червня 2021 року № Д-3дск, наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від "22" червня 2021 року № 3дск, щодо переформування ІНФОРМАЦІЯ_14 у 2021 році, ІНФОРМАЦІЯ_8 переформовано в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 64).

На підставі вищезазначених директив та наказів військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_5 07 червня 2021 року ОСОБА_1 було попереджено про майбутнє звільнення з посади у зв`язку із скороченням чисельності працівників за статтею 87 частиною 1 пунктами 1 та 1-1 Закону України "Про державну службу", яке ним отримано під особистий підпис 07 червня 2021 року (а.с. 138). Дане попередження не містить будь яких пропозицій щодо посад, на які може претендувати позивач.

Повідомленням № 1281 від 12 липня 2021 року головному спеціалісту командування ІНФОРМАЦІЯ_5 працівнику ЗСУ ОСОБА_1 , у зв`язку із скороченням його посади, було запропоновано наступні вакантні посади державної служби: головний спеціаліст ІНФОРМАЦІЯ_3 , НОМЕР_4, на період перебування працівника Збройних Сил України ОСОБА_4 у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення нею трирічного віку, з посадовим окладом 5300 грн на місяць, яка є рівнозначною посадою державної служби відповідно до пункту 6 статті 2 Закону України "Про державну службу", а саме рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органі; адміністратора ІНФОРМАЦІЯ_3 , посада не державної служби (а.с 13).

Водночас ОСОБА_1 було повідомлено про наявність вакантної посади головного спеціаліста відділення рекрутингу та комплектування, НОМЕР_5, з посадовим окладом 5300 грн на місяць, проте зазначена посада потребує наявності освіти в галузі психології, що згідно з вивчення матеріалів особової справи державного службовця та наданих ОСОБА_1 копій диплому про освіту, у нього відсутня освіта за даним напрямом. В повідомлені також зазначено, що в разі відмови від запропонованих вищезазначених посад працівник ЗСУ ОСОБА_1 буде звільненим за пунктом 1 та частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу".

Від запропонованих посад ОСОБА_1 відмовився, заява № 2027 від 12 липня 2021 року (а.с. 73).

Крім того, на адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 надійшов лист від військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_9 № 1107 від 12 липня 2021 року, щодо звільнення 14 липня 2021 року та у порядку переведення до першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 для подальшої роботи на посаді провідного спеціаліста відділення обліку мобілізаційної роботи (на час відсутності основного працівника) працівника Збройних Сил України ОСОБА_1 . Громадянина ОСОБА_1 було повідомлено про зазначене клопотання, проінформованість із зазначеного питання свідчить зі змісту його позовної заяви (а.с. 72).

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 (по особовому складу державних службовців) від 13 липня 2021 року № 33 працівника Збройних Сил України ОСОБА_1 , головного спеціаліста командування ІНФОРМАЦІЯ_6 , звільнено з 13 липня 2021 року відповідно до статті 87 частини 1 пункту 1 Закону України "Про державну службу" у зв`язку із скороченням штату працівників (а.с.а.с. 69, 70).

Не погоджуючись із вищезазначеним наказом, позивач звернувся з даним позовом до суду, зазначивши, що порушене право позивача на працю, в тому числі не враховано обставини, що дають йому право на переважне залишення на роботі.

Відповідно статті 19 частини 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (стаття 43 частини 1, 6 Конституції України).

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці регулюються Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон України № 889-VIII) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із статтею 1 пунктом 1 Закону України № 889-VIII визначено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Нормами статті 5 Закону України № 889-VIII передбачено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно із статтею 83 частиною 1 пунктом 4Закону України № 889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Відповідно до статті 87 частини 1 пункту 1 Закону України № 889-VIII, підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Вказана законодавча норма стала підставою припинення державної служби та звільнення позивача.

Судом встановлено, що відповідно до спільної Директиви Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 07 липня 2021 року № Д 321/1/дск, директивою командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_13 " від 09 червня 2021 року № Д-3дск, наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від "22" червня 2021 року № 3дск, щодо переформування ІНФОРМАЦІЯ_14 у 2021 році, ІНФОРМАЦІЯ_8 переформовано в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 64).

Статтею 87 частиною 3 Закону України № 889-VIII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Тобто, за вказаною нормою, суб`єкт призначення або керівник державної служби зобов`язаний не лише попередити державного службовця про наступне звільнення, а й одночасно з цим запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах Верховного Суду від 25 липня 2019 року у справі №807/3588/14, від 27 травня 2020 року у справі №813/1715/16, висловлював правову позицію, що обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.

Статтею 87 частиною 3 Закону України № 889-VIII законодавець чітко визначив можливість звільнення державного службовця на підставі пункту 1 частини першої цієї статті (зокрема, у разі скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців) виключно за відсутності можливості запропонувати йому відповідні посади або в разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду, що викладене у постанові від 10 листопада 2022 року у справі №640/24023/21.

Таким чином, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент звільнення позивача із займаної посади врегульована положеннями Закону.

Судом встановлено, що 07 червня 2021 року ОСОБА_1 було попереджено про майбутнє звільнення з посади у зв`язку із скороченням чисельності працівників за статтею 87 частиною 1 пунктами 1 та 1-1 Закону України "Про державну службу", яке ним отримано під особистий підпис 07 червня 2021 року (а.с. 138). Дане попередження не містить будь яких пропозицій щодо посад, на які може претендувати позивач.

Повідомленням № 1281 від 12 липня 2021 року ОСОБА_1 , у зв`язку із скороченням його посади, було запропоновано наступні вакантні посади державної служби: головний спеціаліст ІНФОРМАЦІЯ_3 , НОМЕР_4, на період перебування працівника Збройних Сил України ОСОБА_4 у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення нею трирічного віку, з посадовим окладом 5300 грн на місяць, яка є рівнозначною посадою державної служби відповідно до пункту 6 статті 2 Закону України "Про державну службу", а саме рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органі; адміністратора ІНФОРМАЦІЯ_3 , посада не державної служби (а.с 13).

Водночас ОСОБА_1 було повідомлено про наявність вакантної посади головного спеціаліста відділення рекрутингу та комплектування, НОМЕР_5, з посадовим окладом 5300 грн на місяць, проте зазначена посада потребує наявності освіти в галузі психології, що згідно з вивчення матеріалів особової справи державного службовця та наданих ОСОБА_1 копій диплому про освіту, у нього відсутня освіта за даним напрямом. В повідомлені також зазначено, що в разі відмови від запропонованих вищезазначених посад працівник ЗСУ ОСОБА_1 буде звільненим за пунктом 1 та частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу".

Від запропонованих посад ОСОБА_1 відмовився, заява № 2027 від 12 липня 2021 року (а.с. 73).

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 (по особовому складу державних службовців) від 13 липня 2021 року № 33 працівника Збройних Сил України ОСОБА_1 , головного спеціаліста командування ІНФОРМАЦІЯ_6 , звільнено з 13 липня 2021 року відповідно до статті 87 частини 1 пункту 1 Закону України "Про державну службу" у зв`язку із скороченням штату працівників (а.с.а.с. 69, 70).

Отже, як вбачається із вказаного попередження позивачу було повідомлено про можливе скорочення її посади провідного спеціаліста, при цьому позивачу не було запропоновано інші рівнозначні або нижчі вакантні посади в тому самому державному органі.

Позивач стверджує, що на момент попередження його про звільнення та саме звільнення зі служби була вакантна посада провідного спеціаліста у відділі № ІНФОРМАЦІЯ_7 , однак таку позивачу не було запропоновано.

Як вбачається із відзиву на позов відповідач 1, зазначив, що посада провідного спеціаліста відділення обліку мобілізаційної роботи першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 , про яку позивач зазначає у позовній заяві нижча за посаду головного спеціаліста командування ІНФОРМАЦІЯ_5 , на якій перебував позивач. В силу положень статті 22 пункту 5 Закону України № 889-VIII переведення державного службовця на нижчу проводиться виключно за його згодою, звернень щодо згоди позивача чи відмови від переведення на зазначену посаду на адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_9 станом на 13 липня 2021 року, ІНФОРМАЦІЯ_3 станом на 14 липня 2021 року не надходило.

Статтею 22 частиною 5 та статтею 41 частиною 1 Закону України № 889-VIII визначено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу: 1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення; 2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Отже, за змістом статті 22 частини 5 та статті 41 частини 1 пункту 2 Закону України № 889-VIII працевлаштування державного службовця у випадку реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу передбачає його переведення на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу. Переведення у такому випадку відбувається за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Таким чином, як і станом на день попередження позивача про майбутнє можливе скорочення її посади - 07 червня 2021 року, так і на час звільнення позивача з роботи - 13 липня 2021 року посада провідного спеціаліста відділення обліку мобілізаційної роботи першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 була вакантною, однак відповідачем така запропонована позивачу не була.

Відповідач не надав належного обґрунтування підстав ненадання пропозиції позивачу зайняття зазначеної вакантної посади.

Суд не бере до уваги твердження відповідача 1 щодо відсутності згоди позивача чи відмови від переведення на нижчу посаду провідного спеціаліста відділення обліку мобілізаційної роботи першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки така посада позивачу запропонована не була, атому позивач не мав реальної можливості надати згоду чи відповідно відмову на переведення на вищевказану посаду.

Матеріали справи не містять належного та допустимого доказу на підтвердження виконання відповідачем норм статті 87 частини 3 Закону України №889-VІІІ щодо пропозиції відповідачем позивачу іншої рівнозначної посади державної служби або, як виняток, нижчої посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Матеріали справи не містять також належного та допустимого доказу на підтвердження відмови позивача від переведення на запропоновану посаду.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 № 33 від 13 липня 2021 року.

Відповідно до статті 235 частини 1 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Судом встановлено, що позивача було протиправно звільнено зі служби, тому позивач підлягає поновленню на тій посаді, з якої його було звільнено.

Щодо дати з якої необхідно поновити позивача, то суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до оскарженого наказу відповідача - позивача було звільнено з роботи 13 липня 2021 року, тобто дата звільнення - 13 липня 2021 року вважається останнім робочим днем позивача. А відтак з 14 липня 2021 року у позивача почався вимушений прогул. Таким чином суд вважає, що необхідно поновити позивача саме з 14 липня 2021 року, оскільки позивач вважається таким, що 13 липня 2021 року був на роботі.

Проте, як судом вже було встановлено, що 23 листопада 2020 року між ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_8 було укладено контракт про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (а.с.а.с. 9, 10).

08 квітня 2021 року між ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_8 було укладено додаткову угоду до контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 23 листопада 2020 року, пунктом 1.1. якої було погоджено, що цей контракт про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, діє до призначення на посаду державної служби особи за результатом конкурсу, але не довше 05 грудня 2021 року (а.с. 11).

Статтею 83 пунктом 9 Закону України № 889-VIII визначає, що однією з підстав для припинення державної служби є - підстави, передбачені контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88-1 цього Закону).

Відповідно до статті 881 Закону України № 889-VIII припинення державної служби з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби. Контрактом про проходження державної служби можуть бути встановлені додаткові, крім передбачених цим Законом, підстави припинення державної служби.

Таким чином, судом встановлено, що додатковою угодою до контракту про проходження державної служби, що була укладена між позивачем та ІНФОРМАЦІЯ_8 , визначено 05 грудня 2021 як граничну дату перебування позивача на посаді.

За таких обставин, суд приходить до висновку щодо поновлення позивача на рівнозначній посаді, що відповідає його займаній до звільнення посаді головного спеціаліста командування, з 14 липня 2021 року по 05 грудня 2021 року.

Відповідно до статті 235 частини 2 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Умови обчислення середньої заробітної плати визначаються Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі - Порядок № 100) та згідно пункту "з" статті 1 Порядку № 100 цей Порядок застосовується при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Пунктом 2 абзацом 3 Порядку № 100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати, передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до пункту 8 абзацу 1 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно із пунктом 6 абзацом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 року за № 13, при задоволенні вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_4 №8/2/2635 від 27 березня 2024 року позивачу було нараховано заробітну плату за травень 2021 року - 11988,07 грн, червень 2021 року - 2472,07 грн. Середньомісячна заробітна плата позивача перед звільненням складала 12488,30 грн (а.с. 223).

Із врахуванням того, середньомісячна заробітна плата позивача перед звільненням складала 12488,30 грн, а сумарно кількість відпрацьованих календарних днів за травень 2021 року, червень 2021 року становить 22 день, то середньоденний заробіток позивача складає 567,65 грн (12488,30 / 22).

Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 12 серпня 2020 року № 3501-06/219 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік" кількість робочих днів за період вимушеного прогулу з 14 липня 2021 року по 05 грудня 2021 року складає 101 робочих днів, а саме: за липень 2021 року - 13 робочих днів, за серпень 2021 року - 21 робочих днів, за вересень 2021 року - 22 робочих днів, за жовтень 2021 року - 20 робочих днів, за листопада 2021 року - 22 робочих днів, за грудень 2021 року - 3 робочих днів.

Кількість днів вимушеного прогулу позивача за період з 14 липня 2021 року по 05 грудня 2021 року складає 101 робочих днів, а відтак загальна сума середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 57332,65 грн (101*567,65).

Відповідно до статті 371 частини 1 пунктів 2, 3 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, в даній справі суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення на користь позивача заробітної плати за один місяць в розмірі 12488,30 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь позивача середній заробіток за весь період затримки розрахунку, з 13 липня 2021 року по 25 липня 2021 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 116 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 116 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки, за наслідками розгляду даної справи позивача було поновлено на роботі з 14 липня 2021 року, а відтак підстави для виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з несвоєчасною виплатою позивачеві всіх сум, що належать йому в день звільнення.

У відповідності до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 КАС України. Відповідно до статті 77 частини 2 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевказане, враховуючи обставини встановлені судом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково.

Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) та ІНФОРМАЦІЯ_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 № 33 від 13 липня 2021 року.

Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на рівнозначній посаді, що відповідає його займаній до звільнення посаді головного спеціаліста командування, з 14 липня 2021 року по 05 грудня 2021 року.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 липня 2021 року по 05 грудня 2021 року у розмірі 57332,65 (п`ятдесят сім тисяч триста тридцять дві гривні 35 копійок) грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заробітної плати у межах одного місяця в розмірі 12488,30 (дванадцять тисяч чотириста вісімдесят вісім гривень 30 коп.) грн.

У задоволенні позову у частині інших позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 24 квітня 2024 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Рішення суду у повному обсязі було складено 06 травня 2024 року.

СуддяС.Є. Гаврилко