Справа № 420/12203/24
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2024-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

03 травня 2024 року м. Одеса
19 квітня 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій представник позивача просить суд:
розглянути адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін до суду.
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 , як вдові померлого ОСОБА_2 , у нарахуванні та виплаті з 20.04.2023 року доплати до пенсії згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб»;
стягнути з відповідача 1211,20грн. судового збору. Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.
Ухвалою суду від 24.04.2024 року позовну заяву залишено без руху з підстав необхідності подання суду заяви про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду із зазначенням інших причин поважності його пропуску стосовно періоду з 20.04.2023 року по 18.10.2023 року включно та підтверджуючих доказів; встановлено позивачу строк 10 днів з дня отримання копії ухвали на усунення недоліків позовної заяви.
29.04.2024 року представник позивача подала суду заяву, в якій просить суд вважати поважною причину пропуску процесуального строку на подання позову та поновити пропущений з поважних причин строк звернення до суду з позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування заяви з посиланням на висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 20.07.2023 року у справі №420/8355/22 зазначено, що предметом спору в цій справі є дії пенсійного органу щодо припинення виплати з 01.07.2021 року щомісячної доплати до пенсії позивача в сумі до 2000 грн., встановленої відповідно до постанови КМ України № 713 від 14.07.2021р. Будь-якого рішення пенсійного органу, яким би вирішувалося питання припинення виплати спірної доплати; також будь-які докази інформування позивача зі сторони пенсійного органу про зміну складових пенсійної виплати не представлені. Припинення /ненарахування/ спірної доплати мало місце під час перерахунку його пенсії на виконання рішення суду, в результаті чого розмір його пенсії зріс, через що у нього не виникало сумнівів щодо виплати пенсії в повному розмірі. Лише після звернення із заявою та отримання відповіді від відповідача позивач достовірно дізнався про припинення йому виплати /ненарахування спірної доплати до пенсії. Позивачем вживалися заходи для отримання інформації про складові пенсійної виплати та причини припинення виплати щомісячної доплати до пенсії в сумі 2000 грн., встановленої відповідно до постанови КМ України № 713 від 14.07.2021р. Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб. Після отримання вказаної відповіді позивач без зайвих зволікань звернувся до суду із розглядуваним позовом.
Перекладання на позивача наслідків пропущення строку у зв`язку із бездіяльністю відповідача є недопустимою.
Розглянувши заяву представника позивача, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Разом з цим, процесуальним законом передбачені певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.
Відповідно до ч.1, абз.1 ч.2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.
Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 січня 2012 року у справі Рисовський проти України підкреслено особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.
Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оціночні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час спливу строків звернення до суду.
Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо об`єктивно йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив через можливі власні недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до свого права на звернення до суду.
Зазначена позиція суду також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права та свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, рішення "Девеер проти Бельгії", "Голдер проти Сполученого Королівства").
У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Європейський Суд з прав людини послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У разі неподання особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані ст.123 КАС України, відповідно до ч.2 якої, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Водночас для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка має об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.
Верховний Суд у постанові від 02.03.2021р. у справі № 758/7700/17 зазначив, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, з моменту отримання грошових виплат, при отриманні від органу Пенсійного фонду України повідомлення про призначення пенсії, відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 р. у справі №340/1019/19).
Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.
Позивачем не наведено об`єктивних обставин, які б не дозволяли їй звернутися до суду у визначений законодавством строк протягом часу з 01 червня2023 року до 19.04.2023 року, а також поцікавитись розміром своєї пенсії та її складовими; у заяві від 15.02.2024 року, на яку отримано оскаржувану відповідь, позивач вже просила нарахувати та виплачувати їй з 01.07.2021 року доплату до пенсії 2000грн. за Постановою №713.
Позивач у своїй заяві про поновлення строку наводить тези, які, на її думку, вказують на помилковість позиції суду щодо початку перебігу строку в ухвалі від 24.04.2024 року, тобто фактично викладає заперечення на цю ухвалу. При цьому діє непослідовно, оскільки все одно просить поновити їй строк.
Суд відхиляє посилання на норму ч.3 ст.51 ЗУ №2262, оскільки в ній йдеться про перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною розміру складових грошового забезпечення (основного розміру пенсії). а не у зв`язку із припиненням додаткової доплати до пенсії.
Така оцінка судом фактичних обставин справи та доказів не може свідчити про надмірний формалізм у підходах до вирішення питання поновлення строку, навпаки, на думку суду, сприяє юридичній визначеності у спірних правовідносинах та стимулює учасників процесу до добросовісного ставлення до реалізації своїх процесуальних прав.
Позивач просить суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплачувати їй з 20.04.2023 року щомісячну доплату у розмірі 2000грн. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2023 року №713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб.
Позов у даній справі поданий 19.04.2024 року, тобто позовні вимоги за період з 19.10.2023 року по 19.04.2024 року заявлені у межах строку, передбаченого приписами ч.2 ст.122 КАС України.
Суд знов констатує, що позивач повинна була дізнатися (та мала таку можливість) про порушення своїх прав, починаючи з 01.06.2023 року, коли отримала пенсію за травень 2023 року без доплати 2000грн., передбаченої Постановою №713, тобто перебіг строку звернення з позовом про нарахування та виплату їй доплати з 20.04.2023 року розпочався з 01.06.2023 року.
Суд залишається на своїй позиції щодо обчислення строку з 01.06.2023 року та відхиляє аргументи позивача в цій частині з урахуванням викладеного вище, при цьому бере до уваги, що у поданій повторно заяві про поновлення строку не наведено нових (інших) підстав, які б могли бути визнані поважними щодо пропуску строку.
Суд відхиляє покликання представника позивача на норми ст.46 ЗУ №1058, оскільки в обставинах даної справи не йдеться про невиплату нарахованих сум доплати до пенсії, натомість наявний спір щодо правомірності її ненарахування.
Також суд звертає увагу на те, що існує інститут «типової» та «зразкової» справи постанови у яких Верховного Суду згідно ч.3 ст.291 КАС України мають враховуватися судами.
Таких прикладів позивачем не наведено та судом не встановлено.
Суд відхиляє посилання на те, що позивачем вживалися заходи для отримання інформації про складові пенсійної виплати та причини припинення виплати щомісячної доплати до пенсії в сумі 2000 грн., встановленої відповідно до постанови КМ України № 713 від 14.07.2021р., оскільки як вбачається із заяви представника ОСОБА_1 від 15.02.2023 року, у цій заяві вона просила нарахувати та виплачувати їй з 01.07.2021 року доплату до пенсії 2000грн. за Постановою №713, тобто станом на цю дату їй було достеменно відомо про припинення виплати доплати до пенсії; заяв, спрямованих на встановлення складових пенсійних виплат суду не надано.
ОСОБА_1 пропустила строк звернення до суду в частині позовних вимог, що стосуються періоду з 20.04.2023 року по 18.10.2023 року, інших поважних причин не наводить, тому її заява про поновлення строку задоволенню не підлягає.
Підстави, наведені у заяві, суд оцінює як загальні, не пов`язані з конкретними обставинами, що стосуються саме позивача та свідчать про непереборний характер таких обставин в контексті можливості подати позовну заяву у встановлений законом строк, та про поважність причин пропуску строку, при цьому позицію позивача суд оцінює як суперечливу, оскільки представник позивача викладає вимоги заяви, які не відповідають її мотивам.
Виходячи із встановлених обставин та враховуючи вищенаведені правові позиції, суд вважає, що належних та допустимих доказів щодо поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали звернення і не залежали б від волі позивача, із змісту заяви про поновлення пропущеного процесуального строку, поданої позивачем на виконання ухвали суду від 24.04.2024 року, не вбачається, позивачем не зазначено, а судом не встановлено.
Згідно ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відповідно до ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Згідно п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Згідно з ч. 5 ст. 169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.
Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що адміністративну позовну заяву слід повернути позивачу відповідно до приписів ч. 2 ст. 123 КАС України в частині вимог, що стосуються періоду з 20.04.2023 року по 18.10.2023 року включно.
В решті вимог позовну заяву слід прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі (ст.262 КАС України) в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін.
Керуючись ст.ст. 80, 118, 121, 122, 169, 171, 243, 248, 256, 262, 294, 295, 297 КАС України, суд
Розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Встановити відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі. Відзив подається до суду разом із документами, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Заява із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження подається у строк, визначений для надання відзиву на позовну заяву.
Витребувати у Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код ЄДРПОУ 20987385) належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) , що стосуються підстав і предмету позову.
Витребувані докази надати до суду у строк, встановлений для подання відзиву на позовну заяву.
Встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив на позовну заяву п`ять днів з дня отримання відзиву.
Встановити відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив п`ять днів з отримання відповіді на відзив.
Копію ухвали направити учасникам справи (не пізніше наступного дня після постановлення ухвали (ч.6 ст.169 КАС України).
Справа розглядатиметься суддею одноособово.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення в частині повернення позовної заяви до суду апеляційної інстанції (П`ятого апеляційного адміністративного суду).

Суддя М.М. Аракелян