Справа № 460/3856/24
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2024-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 травня 2024 року м. Рівне №460/3856/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
доУправління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1
про визнання дій протиправними, скасування постанов, -
В С Т А Н О В И В:

Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 (далі - третя особа), в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо винесення постанови про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в сумі 5100 грн. від 29.03.2024 та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 300,00 грн.

- скасувати постанову про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в сумі 5100 грн. від 29.03.2024 за ВП № 73541199.

- скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в сумі 300 грн. від 29.03.2024 у ВП № 73541199.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що дії відповідача про накладення штрафу та відповідна постанова є неправомірними, оскільки на виконання рішення суду здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 та нараховано доплату за період з 01.03.2023 по 31.12.2023 із застосуванням двох мінімальних заробітних плат за відповідний рік у сумі 112 932,64грн. Розмір пенсії із урахуванням рішення суду станом на 01.03.2024 становить 5664,20грн. Здійснення виплати доплати до пенсії, нарахованої на виконання відповідного судового рішення буде здійснено після виділення коштів з Державного бюджету України. Позивач посилається на те, що умовами для накладення на боржника у виконавчому провадженні штрафу є невиконання судового рішення та відсутність поважних причин невиконання судового рішення. Вважає, що у спірному випадку наявні поважні причини такого невиконання, оскільки невиплата пенсії пов`язана з відсутністю відповідного фінансового забезпечення, а тому підстави для застосування штрафу за невиконання рішення суду відсутні. Відтак, при прийнятті постанови про накладення штрафу у ВП № 73541199 від 29.03.2024 одночасно з поставною про стягнення мінімальні витрати виконавчого провадження в сумі 300,00 грн., які не були понесені, державний виконавець діяв всупереч вимог чинного законодавства. Просить суд позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 11.04.2024 позовна заява була залишена без руху.

У вказаний строк позивач допущені недоліки усунув. Відтак, ухвалою суду від 24.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено провести у відкритому судовому засіданні на 01.05.2024 о 11:00 год. Витребувано у відповідача належним чином засвідченні копії матеріалів виконавчого провадження № 73541199 та запропоновано подати відзив на позовні заяву. Залучено до розгляду третю особу, якій запропоновано подати пояснення по справі.

01.05.2024 відповідачем подано відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що у зв`язку з тим, що у визначені державним виконавцем строки боржником не надано підтверджуючі документи щодо виконання вищезазначеного судового рішення, 13.03.2024 державним виконавцем до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області скеровано вимогу №4713 щодо виконання рішення суду. Листом від 21.03.2024 вих. №1700-0901-8/16194 ГУ ПФУ у Рівненській області повідомило державного виконавця, що пенсію у перерахованому розмірі стягувач отримує у наступний за днем здійснення перерахунку пенсії виплатний період. Відповідачем рішення суду не виконано в повному обсязі, тому державним виконавцем 29.03.2024 винесено постанову про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області штрафу на користь держави у розмірі 5100 грн., якою зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність. Зазначену постанову скеровано в органи казначейства та боржнику. З підстав наведених у відзиві, просив позов залишити без задоволення.

Від третьої особи жодних пояснень щодо позовної заяви не надійшло.

У судовому засіданні 01.05.2024 протокольною ухвалою суду оголошено перерву до 03.05.2024 на 09:30 год., для надання додаткових письмових доказів по справі.

У судове засідання призначене на 03.05.2024 учасники справи не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Враховуючи положення статей 205, 229, 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглянув справу без участі учасників справи у порядку письмового провадження.

В силу вимог ч. 4 ст.229 КАС України, фіксування судового розгляду справи (в письмовому провадженні) за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши позовну заяву та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15.09.2023 у справі №460/13571/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 01.03.2023 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Зазначене рішення суду набрало законної сили 17.10.2023.

На виконання рішення суду у справі №460/13571/23 Рівненським окружним адміністративним судом 23.10.2023 видано виконавчий лист, стягувачем за яким є ОСОБА_1 , а боржником - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

12.12.2023 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Олійник А.Г. відкрито виконавче провадження № 73541199 з виконання виконавчого листа, виданого Рівненським окружним адміністративним судом 23.10.2023 у справі №460/13571/23.

13.03.2024 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Олійник А.Г. у виконавчому провадженні №73541199 сформовано для боржника вимогу державного виконавця щодо негайного надання інформації про виконання рішення з наданням підтверджуючих документів.

На вимогу державного виконавця від 13.03.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області листом від 21.03.2024 №1700-0901-8/16194 надало інформацію про виконання рішення суду у справі №460/13571/23, згідно з якою судове рішення, що набрало законної сили, виконано у повному обсязі у межах покладених зобов`язань. Стягувачу здійснено перерахунок пенсії та проведено нарахування підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, у розмірі двох мінімальних заробітних плат за відповідний рік. Пенсію у перерахованому розмірі стягувач отримує у наступний за днем здійснення перерахунку пенсії виплатний період. Доплата згідно з рішенням суду буде виплачена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України, оскільки ст.63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством. У цьому ж листі боржник просив закінчити виконавче провадження.

29.03.2024 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Олійник А.Г. у виконавчому провадженні №73541199 винесено постанову про накладення штрафу, якою за невиконання без поважних причин рішення суду на боржника, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, накладено штраф в сумі 5100грн.

Цього ж дня, 29.03.2024, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Олійник А.Г. у виконавчому провадженні №73541199 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено розмір мінімальних витрат 300,00грн (1. папір А4 (0,41грн.*62) 25,42грн. 2. Вартість пересилання рекомендованого листа в кількості 3 конвертів 75,13 грн. 3. Друк журналу вхідної та вихідної кореспонденції (2,78грн*5) 13,90грн. 4. Вартість пересилання простого відправлення в кількості 9 конвертів 116,55грн. 5. Користування АСВП в сумі 69,00грн.).

Вважаючи дії щодо накладення штрафу та визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону №1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною 6 статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з частинами 1, 2 ст. 63 Закону №1404-VІІІ, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону №1404-VІІІ передбачена відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.

Відповідно до цієї норми, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, невиконання боржником рішення суду, за яким він зобов`язаний вчинити певні дії у строки, визначені законодавством, без наявності для цього поважних причин, тягне за собою відповідальність у виді накладення штрафу у розмірі 5100,00грн (для юридичних осіб), а у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин у вигляді штрафу у подвійному розмірі - 10200,00грн.

За змістом ст. 75 Закону №1404-VIII, підставою для застосування штрафу до боржника є невиконання у встановлений виконавцем строк рішення саме без поважних причин.

Поважними в розумінні норм Закону №1404-VІІІ можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.

За приписами пп.пп.4, 5 п.4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №28-2 від 22.12.2014, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Тобто, виплати пенсій здійснюються Головними управліннями Пенсійного фонду України виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не мають.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд щодо спірних правовідносин неодноразово формував правовий висновок, зокрема, у постановах від 28.02.2019 у справі №822/1080/17, від 13.06.2018 у справі №757/29541/14-а, від 19.08.2020 у справі №140/784/19, від 13.10.2021 у справі №360/4705/20, згідно з яким невиконання судового рішення управлінням Пенсійного фонду в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Судом встановлено, що на виконання рішення суду у справі №460/13571/23 позивачем згідно з рішенням, здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 та нараховано доплату за період з 01.03.2023 по 31.12.2023 із застосуванням двох мінімальних заробітних плат за відповідний рік у сумі 112 932,64грн. Згідно із рішення про перерахунок пенсії від 21.03.2024 № 08 з 01.01.2024 доплата по ст.39 становить 3200,00грн.

Пенсійний орган не заперечував необхідність виплати позивачу нарахованих коштів пенсії та не відмовлявся вчиняти залежні від нього дії на виконання відповідного судового рішення.

Тобто, згідно з рішенням про перерахунок пенсії від 21.03.2024 №08 здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 та з 01.03.2023 по 31.12.2023 та нараховано пенсію у розмір 15681,58грн., підвищення за рішенням суду - 13400,00грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлені розміри мінімальної заробітної плати: у місячному розмірі 6700 грн (6700,00 грн х 2 = 13400,00 грн).

Більше того, матеріалами справи підтверджено регулярну виплату ОСОБА_1 пенсії з 01.01.2024 у сумі 5481,58грн, у тому числі підвищення за рішенням суду 3200,00грн., з 01.03.2024 5664,20 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено, що розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень).

Відсутність у позивача достатніх бюджетних асигнувань станом на час винесення оспорюваної постанови про накладення штрафу на час розгляду справи судом підтверджується Тимчасовим розписом доходів і видатків Пенсійного фонду України на І квартал 2024 року, затвердженим наказом голови правління Пенсійного фонду України від 29.12.2022 №218, та Тимчасовим розписом доходів і видатків Пенсійного фонду України на ІІ квартал 2024 року, затвердженим наказом голови правління Пенсійного фонду України від 28.03.2023 №32, якими не передбачено кошти на виконання рішень суду .

Також, відповідно до копії Витягу з реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою підтверджується нарахування ОСОБА_1 заборгованості за пенсією, на виконання рішення суду у справі №460/13571/23 з 01.03.2023 по 31.03.2024, та присвоєно номер рішення в реєстрі: 547474.

Суд зазначає, що підвищення до пенсії ОСОБА_1 нараховується та виплачується відповідно до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.91 N796-XII, ст.63 якого передбачено, що фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до ст. 23 та ст. 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Таким чином, здійснивши перерахунок пенсії ОСОБА_1 позивач не мав можливості виплатити заборгованість за попередній період до надходження відповідних бюджетних призначень з Державного бюджету України.

Отже, обставини, які повідомив позивач, у своїй сукупності свідчать про відсутність реальної фінансової неможливості виконати судове рішення.

Невиплата коштів за виконавчим документом у повному обсязі зумовлена не недбалістю позивача чи неналежним виконанням своїх обов`язків, а відсутністю відповідного фінансового забезпечення боржника на виконання судового рішення, що не залежить від волі окремого керівника територіального органу Пенсійного фонду України.

Необхідність встановлення фінансової спроможності пенсійного органу виконати судове рішення у цій категорії справ узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 31.03.2021 у справі №360/3573/20.

Що стосується скасування постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 300 грн. від 29.03.2024 у ВП № 73541199, то позивач у позовній заяві вказує, що постанова не підлягає примусовому виконанню в зв`язку з тим, що витрати під час організації та проведення виконавчих дій (вартість пересилання рекомендованого листа в кількості 3 конвертів 75,13 грн., вартість пересилання простого відправлення в кількості 9 конвертів 116,55 грн.) фактично не здійснювалися та не були понесені державним виконавцем, що підтверджується врученням виконавчих документів. Сторонам нарочно, відповідно до Розносної книги місцевої реєстрації. Державний виконавець при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження одночасно не прийняв постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, та не направив належним чином сторонам, однак зареєстрував в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ, який підлягає виконанню разом з постановою про накладення штрафу 29.03.2024.

Так, судом встановлено, що відповідачем 29.03.2024 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №73541199, з якої вбачається, що державним виконавцем понесені витрати у розмірі 300 грн., які складаються з: 1. папір А4 (0,41грн.*62) 25,42грн. 2. Вартість пересилання рекомендованого листа в кількості 3 конвертів 75,13 грн. 3. Друк журналу вхідної та вихідної кореспонденції (2,78грн*5) 13,90грн. 4. Вартість пересилання простого відправлення в кількості 9 конвертів 116,55грн. 5. Користування АСВП в сумі 69,00грн.

За приписами ч. 1, 3 ст. 42 Закону №1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Приписами пунктів 1 та 2 розділу VI «Фінансування виконавчого провадження» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (далі - Інструкція), передбачено, що фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження». Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу). Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)). До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, авансового внеску стягувача та стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Державний виконавець одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, яку надсилає сторонам виконавчого провадження.

Тобто, винесення постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця в силу вимог Закону №1404-VIII та Інструкції.

Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження», затверджені види та розміри витрат виконавчого провадження.

За змістом розділу І наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 №2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження» видами витрат виконавчого провадження є: 1) виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари; 9) плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 1 наказу Міністерства юстиції України від 24.03.2017 №954/5 «Про встановлення розміру плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження» розмір плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями становить 69 грн 00 коп (з урахуванням ПДВ) за кожне відкрите виконавче провадження.

Таким чином, за змістом наведених норм, у постанові про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження обов`язково повинні бути зазначені види витрат та суми таких витрат виконавчого провадження.

В свою чергу, як свідчить зміст постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №73541199 від 29.03.2024, державним виконавцем зазначено види витрат та суми таких витрат, загалом у сумі розміром 300 грн.

При цьому Закон №1404-VIII та наведені нормативні акти не покладають на державного або приватного виконавця обов`язок документально фіксувати здійснення всіх витрат виконавчого провадження та надсилати докази їх здійснення сторонам виконавчого провадження.

Суд зауважує, що позивач не оскаржує постанову про відкриття виконавчого провадження, водночас суд вказує, що стягнення розміру мінімальних витрат обумовлюється конкретною подією, а саме початком примусового виконання виконавчого документа (відкриттям виконавчого провадження) та не ставиться у залежність від фактично вчинених у подальшому дій щодо примусового виконання. Стягнення мінімальних витрат є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Суд зауважує, що тлумачення змісту частини першої статті 2 КАС України було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019 по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Разом з тим, перевіряючи наведені учасниками спору аргументи та докази по справі, судом не встановлено жодних порушень процедури передбаченої Законом № 1404-VІІІ з приводу винесення державним виконавцем постанови про визначення розміру мінімальних витрат, у зв`язку з чим така позовна вимога задоволенню не підлягає.

Враховуючи те, що позивачем не повністю виконано рішення суду не з його вини, суд дійшов висновку, що спірна постанова про накладення штрафу прийнята без урахування всіх обставин невиконання судового рішення, а тому не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим в ч.2 ст.2 КАС України, а отже підлягає скасуванню.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, частково обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, та частково довів правомірність постанови про накладення штрафу. Натомість, факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє часткове підтвердження в ході судового розгляду.

Поряд з цим, суд зазначає, що позовна вимога про визнання неправомірними дій Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо накладення штрафу до задоволення не підлягає як безпідставна, оскільки належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправною та скасування спірної постанови.

З огляду на наведене поданий позов необхідно задовольнити частково.

Враховуючи положення ст.139 КАС України та пов`язаність позовних вимог, суд стягує пропорційного до розміру задоволених позовних вимог, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, витрати у виді судового збору у сумі 2859,64грн, сплачені згідно з платіжною інструкцією від 22.04.2024 № 1186.

Керуючись статтями 241-246, 255, 270-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними та скасування постанови, - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в сумі 5100 грн. від 29.03.2024 у виконавчому провадженні № 73541199.

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області за рахунок бюджетних асигнувань Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції судові витрати із сплати судового збору в сумі 2859,64 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Днем подання апеляційної скарги є день її надходження до відповідного суду. Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 03 травня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Відповідач - Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Замкова, буд. 29,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 43316386)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 Адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Д.П. Зозуля