Справа № 620/2808/24
Суддя: Сергій КЛОПОТ
Дата ухвалення: 2024-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2024 року Чернігів Справа № 620/2808/24

Чернігівський окружний адміністративний суду складі:

головуючого судді Клопота С.Л.,

за участю секретаря Шевченко А.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Дідика В.А.,

представника відповідача Боржкова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 та просить:

1. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 грошового забезпечення за період з 07 березня 2022 року до 12 травня 2023 року з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 із застосуванням з 07 березня 2022 року показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, для визначення розмірів складових грошового забезпечення.

2. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 грошового забезпечення відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (з врахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18) за період з 07 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, за період з 01 січня 2023 по 12 травня 2023 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року.

3. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 грошового забезпечення за період з 07 березня 2022 року до 12 травня 2023 року з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 із застосуванням з 07 березня 2022 року показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, для визначення розмірів складових грошового забезпечення.

4. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 грошового забезпечення відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (з врахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18) за період з 07 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, за період з 01 січня 2023 по 12 травня 2023 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що Військова частина НОМЕР_1 та Військова частина НОМЕР_2 , у період з 07.03.2022 по 12.05.2023, для розрахунку посадового окладу, окладу за військовим званням та інших видів грошового забезпечення (зокрема, щомісячної премії та надбавки за особливості проходження служби) протиправно використовували розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на 01 січня 2018 року, що дорівнює 1762 грн.

Відтак розмір його грошового утримання був значно меншим від необхідного, що порушило його права і соціальні гарантії.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представники відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на заперечення, які викладені у відзиві на позовну заяву, що приєднаний до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, суд вважає позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

ОСОБА_2 (надалі - ОСОБА_2 , позивач) у період з 07.03.2022 по 07.08.2023 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 (надалі також - в/ч НОМЕР_1 , відповідач).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 6 від 07 березня 2022 року, молодшого сержанта ОСОБА_2 прийнято на військову службу та призначено на посаду головного сержанта 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у званні «старший сержант», тарифний розряд 9. Позивачу встановлено щомісячну премію (у відсотках до посадового окладу) в розмірі 239 %, надбавку за особливості проходження служби (у відсотках до посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років) в розмірі 65 %.

Вважаючи, що у період з 07.03.2022 по 12.05.2023, відповідачі, для розрахунку посадового окладу, окладу за військовим званням та інших видів грошового забезпечення (зокрема, щомісячної премії та надбавки за особливості проходження служби) протиправно використовували розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на 01 січня 2018 року, що дорівнює 1762 грн., Звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням статті 1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до частини 4 вказаної статті Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України, затверджених наказом Міністерства зборони України від 22.05.2017 року № 280, згідно рішення командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 22.03.2018 року, військова частини НОМЕР_1 була зарахована на фінансове забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 з дня формування.

В подальшому, відповідно до рішення Міністра оборони України від 13.06.2022 року № 12653/3 про включення Командування Сил територіальної оборони до мережі розпорядників коштів другого рівня та окремого доручення Міністра оборони України від 02.03.2022 року № 248/1200 щодо надання права начальнику фінансового органу розпорядника коштів другого ступеня зараховувати військові частини на фінансове забезпечення до інших частин та з метою оптимізації фінансового забезпечення військових частин Сил територіальної оборони Збройних Сил України, військова частина НОМЕР_1 була знята з фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 , та з 1 серпня 2022 року зарахована на фінансове забезпечення військової частини НОМЕР_3 , де і перебуває по теперішний час.

Військова частина НОМЕР_2 також, з дня формування, не була та не є розпорядником бюджетних коштів та постійно перебувала(є) на фінансовому забезпечені інших військових частинах, зокрема, з дня формування до 31 липня 2022 року - військової частини НОМЕР_4 , а з 01 серпня 2022 року по 31 липня 2023 року - військової частини НОМЕР_5 .

В якості Відповідачів Позивачем визначено Військові частини НОМЕР_1 та НОМЕР_2 .

Жодних претензій до інших осіб позивачем не заявлено.

Згоди на заміну відповідачів на ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), який, у період з 01.08.2022 року по 12.05.2023 року, здійснював нарахування та виплату позивачу, у період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , представник позивача не надала.

Від так судом встановлено, що Військова частина НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 , у період з 07 березня 2022 року по 31 липня 2022 року, не порушували прав позивача щодо нарахування та виплати йому грошового забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відсутність порушеного права або неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 06 травня 2024 року.

Суддя Сергій КЛОПОТ