Справа № 200/1105/24
Суддя: Череповський Є.В.
Дата ухвалення: 2024-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2024 року Справа№200/1105/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Череповський Є.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просив суд:

визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області №99 від 13.02.2024р. щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 пенсії згідно ст. 26 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Закарпатської області повторно розглянути заяву від 07.02.2024р. ОСОБА_1 про призначення пенсії згідно ст. 26 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Закарпатської області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи у колгоспі Росія з 1981 по 1996р.р. згідно трудової книжки НОМЕР_2 .

Згідно квитанції від 26.02.2024 року Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн.

В обгрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 07.02.2024р. звернувся до Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії згідно ч.1 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До заяви, як того вимагає чинне законодавство, додав усі необхідні документи. 13.02.2024 року Відповідач рішенням №99 відмовив в призначенні пенсії. Відмова в призначенні була аргументована тим, що відповідно до наданих документів страховий стаж позивача складає: 20 років 02 місяці 05 днів. До страхового стажу не було зараховано період трудової діяльності згідно уточнюючої довідки про кількість відпрацьованих вихододнів (трудоднів) №12.05-19/102 від 01.05.2023р. із 1981 по 1996р.р., оскільки прізвище Панічев не відповідає паспортним даним на сторінці №2 Паничев. З вказаною відмовою Позивач не згодний, вважає її протиправною та такою, що порушує його права та не відповідає вимогам Закону та Конституції.

Ухвалою суду від 04.03.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, витребувано у відповідачів докази у справі.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, за текстом якого відповідач заперечує проти доводів позивача, просить суд у її задоволенні відмовити. В обґрунтування вказує, що за доданими документами до страхового стажу не враховано період трудової діяльності згідно уточнюючої довідки про кількість відпрацьованих вихододнів (трудоднів) №12.05-19/102 від 01.05.2023р. із 1981 по 1996р.р., оскільки прізвище Панычев не відповідає паспортним даним на сторінці №2 Паничев,

Пунктом 26 зазначеного Порядку №637 передбачено - якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Також відповідач у своєму відзиві просив залучити у якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Ухвалою суду від 06 травня 2024 року у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області було відмовлено.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до статті 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 .

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 в період з 05 травня 1982 року по 01 червня 1984 року проходив військову службу в лавах Радянської армії.

Відповідно до записів в розділі Членство в колгоспі трудової книжці колгоспника серії НОМЕР_2 від 01 липня 1981 року Позивача:

Прийнято в члени колгоспу «Росія» Добропільського району прот. №9 від 08.07.1981;

26.06.1984 року виключено із членів колгоспу «Росія» Добропільського району, прот. №8 від 21.06.1984р.;

05.06.1985 року прийнято в члени колгоспу «Росія» Добропільського району, прот. №2 від 17.01.1986р.;

23.10.1996 року виключено із членів колгоспу «Росія» Добропільського району за власним бажанням;

Відповідно до записів про трудову участь в громадському господарстві Позивач:

у 1981 відпрацював 160 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 150;

у 1982 відпрацював 77 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 75, служба в радянській армії;

у 1983 служба в радянській армії;

у 1984 служба в радянській армії;

у 1985 відпрацював 188 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 171;

у 1986 відпрацював 280 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 280;

у 1987 відпрацював 341 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 280;

у 1988 відпрацював 332 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 280;

у 1989 відпрацював 308 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 280;

у 1990 відпрацював 312 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 280;

у 1991 відпрацював 327 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 280;

у 1992 відпрацював 328 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 275;

у 1993 відпрацював 295 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 275;

у 1994 відпрацював 300 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 275;

у 1995 відпрацював 289 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 256;

у 1996 відпрацював 256 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 216.

07.02.2024 року позивач звернувся до територіальних органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком.

Заява позивача про призначення пенсії була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, за результатом якої прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 99 від 13.02.2024 року через відсутність необхідного страхового стажу.

З рішення вбачається, що Вік заявника 60 років. Необхідний стаж 31 рік, страховий стаж заявника становить 20 років 02 місяці 05 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно уточнюючої архівної довідки про кількість відпрацьованих вихододнів (трудоднів) №12.05-19/102 від 01.05.2023р. із 1981 по 1996 р.р., оскільки прізвище ПАНЫЧЕВ не відповідає паспортним даним на сторінці №2 ПАНИЧЕВ.

Відповідно до розрахунку стажу РС-Право вбачається, що до страхового стажу Позивача зараховано період з 05.05.1982 по 01.06.1984 (військова строкова служба), період роботи в колгоспі з 1981 по 04.05.1982, з 02.06.1984 по 21.06.1984, з 05.06.1985 по 23.10.1996 взагалі не зараховано до страхового стажу.

Позивач, не погодившись із зазначеним рішенням органу пенсійного фонду, звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

На підставі статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV) у статті 1 визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частина 3 статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року «Про трудові книжки колгоспників» затверджено Основні положення про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників.

Пунктом 2 вказаної постанови встановлено, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів, в тому числі на членів риболовецьких колгоспів, з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Згідно пунктів 1-3 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудової діяльності членів колгоспів.

Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Заповнення трудової книжки вперше проводиться в присутності особи, яку прийнято в члени колгоспу.

Відповідно до п. 5 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, в трудову книжку колгоспника вносяться: відомості про трудову участь, зокрема прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання.

Згідно п. 13 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу.

Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність відповідно до статуту і правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання ст. 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердив Порядок № 637.

Згідно п. 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В п. 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з наведених норм Порядку №637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до записів в розділі Членство в колгоспі трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 01 липня 1981 року, Позивача Прийнято в члени колгоспу «Росія» Добропільського району прот. №9 від 08.07.1981;

26.06.1984 року виключено із членів колгоспу «Росія» Добропільського району, прот. №8 від 21.06.1984р.;

05.06.1985 року прийнято в члени колгоспу «Росія» Добропільського району, прот. №2 від 17.01.1986р.;

23.10.1996 року виключено із членів колгоспу «Росія» Добропільського району за власним бажанням;

Відповідно до записів про трудову участь в громадському господарстві Позивач:

у 1981 відпрацював 160 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 150;

у 1982 відпрацював 77 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 75, служба в радянській армії;

у 1983 служба в радянській армії;

у 1984 служба в радянській армії;

у 1985 відпрацював 188 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 171;

у 1986 відпрацював 280 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 280;

у 1987 відпрацював 341 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 280;

у 1988 відпрацював 332 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 280;

у 1989 відпрацював 308 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 280;

у 1990 відпрацював 312 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 280;

у 1991 відпрацював 327 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 280;

у 1992 відпрацював 328 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 275;

у 1993 відпрацював 295 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 275;

у 1994 відпрацював 300 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 275;

у 1995 відпрацював 289 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 256;

у 1996 відпрацював 256 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 216.

У пункті 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Комплексний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17, які стосуються уточнюючих довідок щодо пільгового стажу.

Водночас, із записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 01 липня 1981 року, суд встановив, що вони не містять необхідні відомості про трудову участь, зокрема в записі №1 розділу членство в колгоспі відсутнє число, місяць та рік прийняття Позивача в члени колгоспу «Росія» Добропільського району, з наданих сторонами доказів не можливо встановити, з якої, саме, дати Позивача було прийнято до колгоспу.

На момент розгляду Відповідачем доданих до заяви Позивача про призначення пенсії документів не можливо було встановити дату зарахування Позивача в члени колгоспу «Росія» Добропільського району, а отже на момент розгляду заяви у Відповідача були відсутні підстави для зарахування періоду роботи Позивача в колгоспі з 1981 року по 04.05.1982 року через відсутність підтвердження дати початку трудової діяльності. Інших відомостей а ні до Відповідача а ні до суду Позивачем надано не було.

Щодо зарахування періоду роботи з 05.05.1982 по 01.06.1984 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_4 Позивач в період з 05 травня 1982 року по 01 червня 1984 року проходив військову службу в лавах Радянської армії, тобто у вказаний період Позивач не працював у колгоспі.

Відповідно до розрахунку стажу РС-Право вбачається, що період проходження військової строкової служби з 05 травня 1982 року по 01 червня 1984 року було зараховано Відповідачем до страхового стажу Позивача в повному обсязі. Отже, відсутні підстави для зарахування вказаного періоду, оскільки в цій частині відсутнє порушене право.

Щодо зарахування періоду роботи з 02.06.1984 року по 26.06.1984 року, суд зазначає, що як вже було наведено вище відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу.

Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність відповідно до статуту і правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 р. у справі № 490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Водночас, відповідачем не доведено, що позивач, як член колгоспу, без поважних причин не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.

Таким чином, з огляду на відповідні записи трудової книжки в колгоспі, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи позивача у колгоспі за період з 02.06.1984 року по 26.06.1984 року, суд приходить до висновку, що відповідач необґрунтовано та безпідставно не врахував до страхового трудового стажу роботи позивача цей період роботи.

Отже, на переконання суду, вказані записи у трудовій книжні позивача підтверджують факт його роботи у спірний період.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 02.06.1984 року по 26.06.1984 року в колгоспі «Росія» Добропільського району.

Щодо зарахування періоду з 05.06.1985 року по 23.10.1996 року, суд зазначає наступне.

За період з 05.06.1985 року по 23.10.1996 року за відомостями трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01 липня 1981 року установлено, що Позивач у 1985 відпрацював 188 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 171; у 1986 відпрацював 280 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 280; у 1987 відпрацював 341 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 280; у 1988 відпрацював 332 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 280; у 1989 відпрацював 308 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 280; у 1990 відпрацював 312 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 280; у 1991 відпрацював 327 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 280; у 1992 відпрацював 328 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 275; у 1993 відпрацював 295 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 275; у 1994 відпрацював 300 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 275; у 1995 відпрацював 289 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 256; у 1996 відпрацював 256 трудодні при річному мінімумі прийнятому колгоспом 216.

Отже, період роботи з 19.05.1986 по 31.12.1995 підлягає зарахуванню до страхового трудового стажу Позивача.

Також, суд зазначає, що відповідно до приписів ч. 3 ст. 44 Закону №1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Вказана норма кореспондує приписам п.п. 4.2., 4.3. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1.

Проте, з матеріалів адміністративної справи судом не встановлено, що відповідач витребував у позивача або від роботодавця та архівних установ документи на підтвердження дати прийняття Позивача в члени колгоспу «Росія» Добропільського району, вказане свідчить про передчасність прийнятого відповідачем рішення в частині не зарахування періоду роботи з 1981 року по 04.05.1982 року.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій Відповідача щодо відмови у призначенні пенсії Позивачу пенсії згідно ст. 26 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, суд зазначає наступне.

Кодекс адміністративного судочинства України (надалі КАС України) не містить окремого визначення понять "дії" чи "бездіяльність", натомість є визначення індивідуального акту - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (стаття 4 КАС України).

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.04.2018 року у справі №П/9901/137/18 (800/426/17), під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені не будь-які дії суб`єкта владних повноважень, а лише ті, які порушують права, свободи або законні інтереси позивачки. Тобто оспорюваними діями повинні створюватись перешкоди для реалізації права позивачки на отримання щомісячної грошової виплати, натомість, такими перешкодами є не окремі дії відповідача, а є рішення акт індивідуальної дії.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суд зважає на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оспорювані позивачем дії не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для неї жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав, свобод, інтересів та не породжують для нього будь-яких обов`язків. Такі дії самі по собі не мають безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення її можливості їх реалізувати та не покладають на неї певні обов`язки, не можуть вважатись такими, що порушують права, свободи чи інтереси позивача.

Рішенням, що має безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки позивача, є саме рішення про відмову у призначенні пенсії №99 від 13.02.2024 року, у зв`язку із чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача.

Обираючи спосіб захисту, суд, зважаючи на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, приходить до висновку, про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області №99 від 13.02.2024р. щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 пенсії згідно ст. 26 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області повторно розглянути заяву від 07.02.2024р. ОСОБА_1 про призначення пенсії згідно ст. 26 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи в колгоспі «Росія» з 02.06.1984 року по 26.06.1984 року, з 19.05.1986 по 31.12.1995, з урахуванням правової оцінки наданої судом у цьому рішенні.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частинами 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Зважаючи на те, що позивачем відповідно до квитанції від 26.02.2024 року при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 968,96 грн., судовий збір у сумі 800,00 грн. відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає стягненню з відповідача області, за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області №99 від 13.02.2024р. щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 пенсії згідно ст. 26 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ) повторно розглянути заяву від 07.02.2024р. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії згідно ст. 26 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи в колгоспі «Росія» з 02.06.1984 року по 26.06.1984 року, з 19.05.1986 по 31.12.1995, з урахуванням правової оцінки наданої судом у цьому рішенні.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 800 (вісімсот) грн. 00 коп.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Є.В. Череповський