Справа № 420/10285/24
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2024-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
03 травня 2024 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Катаєва Е.В., вивчивши адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації», в якому позивач просить суд:
визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати йому - ОСОБА_1 , в період з 29.01.2020 по 31.01.2023 грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки та додаткової відпустки, премії, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 01.01.2018, на відповідні тарифні коефіцієнти, тобто без врахуванням положень п.4 постанови КМУ від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції чинній з 29.01.2020);
зобов`язати відповідача здійснити йому - ОСОБА_1 , перерахунок грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 31.01.2023, а також виплачених за вказаний період: одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустка та додаткової відпустки, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, в саме встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 на відповідні тарифні коефіцієнти та провести їх виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою суду від 08.04.2024 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову.
Залишаючи позов без руху, суд дійшов висновку про невідповідність позовної заяви вимогам, встановленим статтями 160 та 161 КАС України, з огляду на наступне.
В ухвалі суду зазначено, що відповідно до п.2 ч.5 ст.160 КАС України в позовній заяві зазначаються, зокрема: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.
Всупереч вказаних вимог у позові не зазначено відомості про наявність або відсутність електронного кабінету учасників справи.
Також в ухвалі вказано, що згідно з ч.5 ст.160 КАС України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу згідно ч. 1 ст.5 КАС України, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло.
Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Суд дійшов висновку, що викладені позовні вимоги не є чіткими і зрозумілими в частині здійснення перерахунку грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 31.01.2023, враховуючи, що позивача звільнено служби наказом Державної установи «Центр пробації» №37/к від 13.01.2023 року.
Крім того, згідно з ч.6 ст.161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову окрему заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Позивач у позові зазначив, що 13.01.2023 року його звільнено зі служби у Державній установі «Центр пробації», у січні 2024 року він дізнався про порушення свого права в частині нарахування та виплати неповного грошового забезпечення.
Дослідивши первинний позов та надані до нього документи, суд дійшов висновку, що строк звернення до суду позивачем пропущений, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Разом з тим, частиною другою статті 233 КЗпП України в редакції, яка набула чинності з 19.07.2022 встановлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Згідно з правової позицією Верховного Суду викладеної у постанові від 07.09.2023 року у справі №620/1201/23 - зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.
До 19.07.2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, відповідно перехідні положення щодо продовження строків на час дії карантину не міг стосуватися вказаної норми, яка не передбачала будь-яких строків. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Тобто такий строк повинен обчислюватися з 19.07.2022 року.
Однак Верховний Суд дійшов висновку, що запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину, у тому числі у випадку положень ст.233 КЗпП України, якими не встановлювався будь-який строк.
Постановою КМУ «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27.06.2023 №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Також у постанові від 28.09.2023 по справі №140/2168/23 з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.
На підстав ч.5 ст.242 КАС України, суд врахував висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 07.09.2023 у справі №620/1201/23 та від 28.09.2023 по справі №140/2168/23, та вважав, що початок перебігу строку звернення до суду з цим позовом обчислюється з 01.10.2023 року (з урахуванням того, що з 01.07.2023 року завершений строк дії карантину).
В ухвалі зазначено, що у такому разі, звертаючись до суду з позовом 02.04.2024, позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду з цим позовом.
Згідно з ч.1 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Отже позивачу також необхідно подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом із зазначенням причин поважності його пропуску, а саме об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.
Згідно зі ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст. ст. 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали.
Суд вважав необхідним залишити адміністративний позов без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі суду, та роз`яснив, що недоліки повинні бути усунуті шляхом надання до суду: - належним чином оформленого позову; - заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом із зазначенням причин поважності його пропуску.
На виконання ухвали суду від 08.04.2024 року позивач подав заяву, у якій зазначив, що його 31.01.2023 року звільнено зі служби наказом №37/к від 13.01.2023 року, отже позовні вимоги викладені у відповідності до заявлених обставин. До заяви долучено копію наказу №37/к від 13.01.2023 року.
Також в заяві на усунення недоліків позивач зазначив, що ним не пропущено строк звернення до суду з цим позовом, який необхідно обраховувати з 14.03.2024 року - дня отримання листа відповідача від 13.03.2024 №75/Б-75/8/Ян-24, яким йому відмовлено у перерахунку грошового забезпечення.
Дослідивши подану заяву, суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження позову без руху, при цьому суд виходить із наступного.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, зумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків спричинено досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава за допомогою встановлення відповідних процесуальних строків, може обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Суд на підставі ч.5 ст.242 КАС України врахував усталену правову позицію Верховного Суду, що отримання листа у відповідь на заяву не змінює час, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить про час, коли особа почала вчиняти активні дії щодо реалізації свого права на отримання компенсації у позасудовому чи судовому порядку. Відповідно з вказаної дати не може розпочинатись відлік строку звернення з позовом до суду (постанова Судової Палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду від 02.04.2024 року у справі №560/8194/20, постанови Верховного Суду від 21.03.2024 року по справі №200/189/23, від 30.11.2023 року у справі №500/1224/23, від 09.11.2023 по справі №520/12478/22, від 31.10.2023 року у справі №340/4394/22, від 14.09.2023 у справі №520/12477/22).

Також у постанові від 09.11.2023 по справі №520/12478/22 Верховний Суд дійшов висновку, що дата отримання відповіді не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, а є лише фактично штучно створеною новою часовою передумовою звернення з позовом до суду.

На підставі викладеного суд вважав, що дата отримання ОСОБА_1 листа відповідача від 13.03.2024 №75/Б-75/8/Ян-24 не може пов`язуватись із датою початку обчислення строку звернення з цим позовом до суду.

Отже ОСОБА_1 , який наділений відповідним статусом позивача, має право відповідно до ч.1 ст.123 КАС України подати окрему заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин його пропуску.

Ухвалою суду від 24.04.2024 року позов залишено без руху, продовжено строк на усунення недоліків позову та позивачу роз`яснено, що у випадку не надання заяви про поновлення строку із зазначенням поважних причин його пропуску позов буде повернуто.

На виконання ухвали суду позивач подав заяву про усунення недоліків, в якій просить визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду, до якої долучено заяву про поновлення строку звернення до суду.

Розглянувши подані заяви суд дійшов висновку про неусунення недоліків позову, враховуючи наступне.

Заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом обґрунтована тим, що у рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої ст.233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями ст.1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Однак суд вважає такі підстави неповажними, адже рішення Конституційного Суду України у 2013 році стосувалось тлумачення законодавства до прийняття змін до ст.233 КЗпП України.

Також у заяві про поновлення пропущеного строку позивач посилається на висновок, викладений у справі №400/10752/23, згідно якого вказаний спір стосується грошового забезпечення, право на яке у позивача виникло починаючи з 2020 року, до внесення змін до ст.233 КЗпП України. Відтак, керуючись принципом правової визначеності, суд не вважає за можливе застосувати до вказаних правовідносин статтю 233 КЗпП України у новій редакції. Вказана справа аналогічна за змістом позовних вимог, а також слід зазначити справу №340/4893/23 з аналогічним спором, і тим самим відповідачем. До подібних висновків про поважність пропуску терміну звернення до суду дійшли суди у наступних справах: №400/1895/23, №620/14724/23, №420/3042/23, №560/19536/23, №160/22143/23. У вказаних справах відповідачем була ДУ «Центр пробації», як і в даній справі.

Судом досліджено заявлені рішення судів, та встановлено, що правові висновки по даним справам сформовані судами першої та апеляційної інстанцій. Проте згідно вимог КАС України обов`язковими для врахування є правові висновки Верховного Суду, у зв`язку з чим суд враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 28.09.2023 по справі №140/2168/23, що строк за ч.1 ст.233 КЗпП України поширюється на ті відносини, які виникли після набуття чинності змін до Закону.

В такому разі, оскільки позивача звільнено зі служби 31.01.2023 року, тобто після набрання чинності змін 01.07.2022 року, та враховуючи завершення карантину 01.07.2023 року на час якого зупинено обчислення строків, процесуальний строк звернення до суду з чим позовом позивачем пропущено.

Інші підстави для поновлення строку та доказів поважності причин пропуску строку позивачем не заявлено.

Між тим, Верховний Суд у постанові від 30.09.2021 у справі №320/3307/21 дійшов висновку, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Таким чином, питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску. В свою чергу ОСОБА_1 не заявив поважних причин пропуску строку, а саме об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого законом строку та не надано відповідних доказів на підтвердження поважності таких причин.

Враховуючи принцип правової визначеності, який вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, в тому числі їх передбачуваності, а також принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом, суд дійшов висновку про неповажність заявлених позивачем причин пропуску строку звернення.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Згідно з ч.5,6,8 ст.169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення. Копія позовної заяви залишається в суді. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом

При таких обставинах в силу п.1 ч.4 ст.169 КАС України позов підлягає поверненню.

Керуючись ст.169 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - повернути позивачу без розгляду.

Роз`яснити позивачу що повернення позовної заяви не позбавляє її права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом

Ухвала набирає законної сили у порядку ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. ст. 293-295 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва