Справа № 759/2860/24
Суддя: Бабич Н. Д.
Дата ухвалення: 2024-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/2860/24

пр. № 2-а/759/66/24

01 травня 2024 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Бабич Н.Д., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного спеціаліста інспектора з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) Співчевського Олександра Сергійовича, Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

09.02.2024 р. до суду надійшов вказаний позов..Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просить визнати дії протиправними та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії 2КІ № від 29.01.2024року. Позивач вважає оскаржувану постанову такою, що підлягає скасуванню, оскільки винесена без належних доказів та з процесуальними порушеннями норм КУпАП щодо оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Ухвалою суду від 12.02.2024 р. вказаний позов залишено без руху, надано час для усунення недоліків.

20.02.2024 до суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, з якої вбачається, що вимоги ухвали суду виконано.

Ухвалою суду від 22.02.2024 р. справу прийнято до провадження та у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с.30).

27.02.2024р. до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти вимог заперечував, просив в позові відмовити з тих підстав, що інспектор діяв згідно закону.

07.03.2024 р до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вимоги позову підтримала з підстав викладених в позові.

13.03.2024 р. до суду від представника Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Суд, розглянувши справу, дослідивши наявні у справі докази, встановив наступне.

Відповідно до частини першої ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 286 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У Постанові Верховного Суду від 23.10.2019 по справі №357/10134/17 зазначено, що відсутність доказів, які б підтверджували факт порушення Позивачем ПДР, свідчить про недоведеність правомірності прийнятої постанови.

Позивач в адміністративному позові зазначає, що притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 122 КУпАП є недоведеним і необґрунтованим, а складання оскаржуваної постанови було вчинене з порушенням норм закону, в зв`язку з чим остання підлягає скасуванню.

Судом встановлено, що 29.01.2024 року о 13 год. 00 хв., на бул. Л.Українки, 26 в місті Києві, ОСОБА_1 поставлено транспортний засіб «Мітсубіші», державний номерний знак НОМЕР_1 , на стоянку на тротуарі, де немає місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками, чим порушила п. 15.10 (б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306, та вчинено адміністративне правопорушення за п. 15.10 б) ПДР України, передбачене частиною 1 ст. 122 КУпАП, та прийнято по справі постанову застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Згідно з п. 1.10 ПДР України, стоянкою є припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

В свою чергу, зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху України, автомобільна дорога, вулиця (дорога) - частина території, в тому числі в населеному пункті, призначена для руху транспортних засобів і пішоходів, з усіма розташованими на ній спорудами (мостами, шляхопроводами, естакадами, надземними і підземними пішохідними переходами) та засобами організації дорожнього руху, і обмежена по ширині зовнішнім краєм тротуарів чи краєм смуги відводу. Цей термін включає також спеціально побудовані тимчасові дороги, крім довільно накатаних доріг (колій).

За положеннями статей 249, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд адміністративної справи проводиться відкрито і за місцем його вчинення.

У випадках, передбачених ч. 1, 2 статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення посадовими особами Національної поліції на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення. (ч. 5 ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення)

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа ), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення , винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів , що мають функції фото - і кінозйомки , відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності з положеннями ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Як убачається з матеріалів справи, предметом спору є визнання постанови про накладення адміністративного стягнення про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису) незаконною та скасування її, з підстав відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та дотримання позивачем п. 15.10 в) ПДР України при здійсненні стоянки.

Відповідно до пунктів 15.10 б) та 15.10 в) ПДР України, стоянка забороняється на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками); на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Зі змісту норми п.п. «в» п. 15.10 ПДР України вбачається, що водій наділяється правом на здійснення стоянки автомобіля на тротуарі за умови одночасного дотримання трьох вимог, а саме: стоянка здійсюється легковим автомобілем та мотоциклом; стоянка здійснюється на краю тротуара; стоянка здійснюється таким чином, що для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Відповідно до п. 1.10 ПДР тротуар - елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном;

З фотознімків вбачається, що вказаний автомобіль не був припаркований у місцях, позначених дорожніми знаками 5.38, 5.39, встановленими з табличками 7.6.1, 7.6.2-7.6.5 тільки у спосіб, позначений на табличці, як то передбачено п. 15.6 ПДР України.

Пунктом 11.13 ПДР визначено, що забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших під`їздів і за умови виконання вимог пунктів 26.1, 26.2 та 26.3 цих Правил.

Позивач припаркував автомобіль марки на відрізку тротуару, який відмежований від дороги "антипаркувальними" стовпчиками, а тому для здійснення паркування позивач здійснив рух безпосередньо по тротуару, чим фактично створив загрозу житло та здоров`ю пішоходів, які рухалися вздовж тротуару.

Також як вбачається з фото транспортний засіб розташований на тротуарі таким чином, що являє, собою перешкоду у вільному доступі пішоходів до зупинки громадського транспорту, а особливо пішоходам з обмеженими можливостями (інвалідам на візках, батькам з дітьми у візочках та змушує пішоходів обходити даний транспортний засіб).

Належний позивачу, припаркований автомобіль не на краю тротуару, що примикає до проїзної частини, а безпосередньо на тротуарі, в місці, яке не позначено відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками, чим порушено вимоги п.15.10 Правил дорожнього руху України.

Таким чином, здійснивши стоянку транспортного засобу на тротуарі не біля краю проїзної частини дороги, водій ОСОБА_1 не підпадає під виключення з заборони, а відтак порушує правила зупинки та стоянки, визначені в ПДР.

До того ж, для паркування в даному місці автомобіля позивач ОСОБА_1 однозначно не уникнула руху транспортного засобу - джерела підвищеної небезпеки по тротуару та не убезпечила тим самим пішоходів, не забезпечив вільного руху тротуаром, як того вимагає п.11.13 Правил дорожнього руху.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, як визначено у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 в справі №463/1352/16, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим.

За нормами ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи, що обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд вважає, що ним доведено належними та допустимими доказами факт дотримання ним процедури притягнення до адміністративної відповідальності та факт скоєння правопорушення позивачем, а тому спростовують пояснення позивача.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 6-10, 14, 15, 19, 139, 241, 242, 244-246, 250, 255, 293, 295, КАС України, ст.ст. 122, 247, ч.1 ст. 121-3 КУпАП, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного спеціаліста інспектора з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) Співчевського Олександра Сергійовича, Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів.

Суддя Н.Д. Бабич