Справа № 160/23042/23
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2024-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 травня 2024 року м. Дніпросправа № 160/23042/23

головуючий суддя І інстанції - Сидоренко Д.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Іванова С.М. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 в адміністративній справі №160/23042/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

11.09.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і не виплати ОСОБА_1 за травень 2023 року додаткової винагороди збільшеної до 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у здійсненні заходів їх забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів у відповідності до постанови КМУ від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану";

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і не виплати ОСОБА_1 за червень 2023 року додаткової винагороди збільшеної до 30000 грн. та 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у здійсненні заходів їх забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів у відповідності до постанови КМУ від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану";

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і не виплати ОСОБА_1 , за червень 2023 року основного грошового забезпечення відповідно до "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам", затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260;

- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 26.06.2023 №180 "Про призупинення виплат грошового забезпечення ОСОБА_1 ".

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 13.12.2023 відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що факту самовільного залишення військової частини позивачем не було, весь червень 2023 року він виконував бойові завдання, отримав контузію та лікувався, однак в порушення вимог закону, йому не було виплачено грошові кошти.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши в межах її доводів правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанці, згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.02.2023 року №42, солдата ОСОБА_1 , солдата резерву 48 запасної роти в/ч НОМЕР_1 Десантно-штурмових військ ЗСУ, за наказом командира в/ч НОМЕР_1 Десантно-штурмових військ ЗСУ (по особовому складу) від 03.02.2023 №32-РС призначеного стрільцем-помічником гранатометника з аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 10 аеромобільної роти 4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 вважати таким, що з 09.02.2023 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Згідно з Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.03.2023 №87, нижчепойменованих військовослужбовців, які проходять військову службу на посадах рядового і сержантського складу, від займаних посад звільнити та призначити солдата ОСОБА_1 - стрільцем-номером обслуги 3 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 13 аеромобільної роти 4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

26.06.2023 року адвокатом позивача направлено на адресу Військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит, в якому він просив надати:

- копії бойових розпоряджень виданих протягом квітня - червня 2023 року на підставі яких ОСОБА_1 брав безпосередню участь у бойових діях з метою охорони , відсічі і стримування збройної агресії;

- причини не нарахування додаткової винагороди ОСОБА_1 за квітень, травень, червень 2023 року.

Листом від 29.07.2023 року №6171 Військовою частиною НОМЕР_1 розглянуто адвокатський запит від 26.06.2023, та повідомлено наступне.

Відповідно до "Переліку відомостей Міністерства оборони України, які містять службову інформацію" затвердженого наказом Міністерства оборони України від 27.12.2016 №720, надати копії бойових розпоряджень військової частини не має можливості, оскільки даний вид документів містить службову інформацію та відповідно носить гриф "Для службового користування".

Також додаткового повідомлено, що солдату ОСОБА_1 фінансовою службою військової частини НОМЕР_1 було здійснено виплату грошового забезпечення у квітні-травні 2023 року в повному обсязі.

Листом від 25.07.2023 №Ж-323/13-03-338/23 Територіальне управління ДБР розташованого у місті Краматорську, ОСОБА_1 повідомлено, що Першим слідчим відділом ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0001111 від 14.04.2023 за попередньою правовою кваліфікацією ч.4 ст.408 КК України за фактом можливого дезертирства військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 .

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.06.2023 №180 солдата ОСОБА_1 вважати таким, що самовільно залишив територію зосередження підрозділу ( АДРЕСА_1 ). Призупинено виплату грошового забезпечення з 26.06.2023 року та виключено з котлового забезпечення з обіду з 26.06.2023 року.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 26.06.2023 №1395 було призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 .

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 10.07.2023 №2967 Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 та солдатом ОСОБА_2 було закріплено висновки, зроблені в ході службового розслідування, відповідно до акту службового розслідування, та зазначено, що ОСОБА_1 26.06.2023 самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 та по день закінчення службового розслідування та видання цього наказу у військову частину НОМЕР_1 не повертався.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.09.2023 №255 солдату ОСОБА_1 призупинено військову службу у зв`язку із відкриттям кримінального провадження.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо невиплати суми додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн за травень-червень 2023 року, основного грошового забезпечення за червень 2023 року та вважаючи протиправним наказ, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом в цій справі.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки військова служба позивача призупинена у зв`язку з самовільним залишенням військової частини, відтак підстави для відповідних виплат, а також скасування наказу відсутні.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022 року, який неодноразово продовжувався Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022 року, №259/2022 від 18.04.2022 року, №341/2022 від 17.05.2022 року, №573/2022 від 12.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року, №58/2023 від 06.02.2023 року та триває до теперішнього часу.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 Про введення воєнного стану в Україні та №69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (надалі, також - Постанова №168), яка набрала чинності 28.02.2022 року та застосовується з 24.02.2022 року.

Пунктом 1 Постанови №168, зокрема встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях або заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, Міністром оборони України видано окреме доручення від 23.06.2022 року №912/з/29 (надалі, також - Доручення від 23.06.2022 року№912/з/29), згідно з пунктом 1 якого під терміном безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:

бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;

бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу у групування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;

бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;

бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);

виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей;

виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей;

здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;

здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;

виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.

Абзацами 1 та 2 пункту 3 Доручення від 23.06.2022 року №912/з/29 передбачено, що райони ведення бойових дій визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України, а склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави - відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального штабу Збройних Сил України.

Окремо, відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України визначати інші райони ведення бойових дій (у т.ч. повітряного простору), в яких також здійснювалися заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з визначенням конкретного місця та часу їх проведення.

Водночас, абзацами 3-7 пункту 3 Доручення від 23.06.2022 року №912/з/29 визначено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад;

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

З аналізу вищезазначених норм слідує, що безпосередньою участю військовослужбовця у бойових діях або заходах є виконання військовослужбовцем у складі діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави та у визначених відповідним рішення Головнокомандувача Збройних Сил України районах ведення бойових дій завдань та участь військовослужбовця у заходах, перелік яких визначений пунктом 1 Доручення від 23.06.2022 №912/з/29.

При цьому, безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або заходах повинна бути підтверджена відповідними документами, перелік яких визначений абзацами 4-6 пункту 3 Доручення від 23.06.2022 року №912/з/29, на підставі яких керівником органу військового управління видається наказ про виплату додаткової винагороди.

Підтвердженням безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах є довідка керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець складена за формою, наведеною в додатку № 1 Телеграми від 25.03.2022 № 248/1298.

Згідно довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України від 09.10.2023 року №11113, солдат ОСОБА_1 дійсно в період з 31.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 02.06.2023, з 06.06.2023 по 08.06.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи в Донецькій області, населені пункти Богданівка, Бахмут.

Згідно з довідкою про грошове забезпечення та відрахування від 08.10.2023 №2529 ОСОБА_1 перераховано на картковий рахунок за травень 2023 року 55 352, 36 грн., з них 23 888, 10 грн. щомісячне грошове забезпечення та 32 258, 06 грн. додаткової винагороди, враховуючи виконання бойових завдань 31.05.2023, тобто з розрахунку 100 000 грн. та 30 календарних днів з розрахунку 30 000 грн., виконання завдань у складі діючих угруповань військ Сил оборони держави.

Відтак, додаткова винагорода за травень 2023 року збільшена до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, позивачу виплачена, що виключає обставини бездіяльності відповідача та відповідно задоволення вимог в цій частині.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260 в редакції, яка діяла на час спірних відносин).

Пунктом 2 розділу І вказаного Порядку визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

За змістом пункту 3 розділу І Порядку № 260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Згідно із пунктом 15 розділу 34 Порядку №260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували), - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Законом України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина перша статті 2 Закону).

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, містив, зокрема, такі положення:

необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання (абз. 1, 2, 4, 6, 10 ст. 11);

про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо) (ст. 12);

із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (ст. 14);

кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст. 16).

Відповідно до абз. 2 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

У межах спірних правовідносинах заявлено також позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і не виплати ОСОБА_1 за червень 2023 року додаткової винагороди збільшеної до 30000 грн. та 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у здійсненні заходів їх забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів у відповідності до постанови КМУ від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" та бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і не виплати ОСОБА_1 , за червень 2023 року основного грошового забезпечення відповідно до "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам", затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260.

Встановлені обставини справи свідчать, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 09.02.2023.

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.06.2023 №180 солдата ОСОБА_1 вважати таким, що самовільно залишив територію зосередження підрозділу ( АДРЕСА_1 ). Призупинено виплату грошового забезпечення з 26.06.2023 року та виключено з котлового забезпечення з обіду з 26.06.2023 року.

У наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 04.07.2023 №1504 підставою для невключення ОСОБА_1 до наказу на виплату додаткової винагороди в червні 2023 року зазначено самовільне залишення ним військової частини 26.06.2023.

Позивачем не зазначено та не надано доказів обґрунтування поважності причин його відсутності у військовій частині 26.06.2023 року.

У позовній заяві ОСОБА_1 не заперечував обставин, наведених у акті службового розслідування.

Наказ командира військової частини НОМЕР_1 Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 та солдатом ОСОБА_2 від 10.07.2023 №2967 не було оскаржено позивачем у передбачений законом спосіб, отже він є чинним та підлягає виконанню, а отже і вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Стосовно вимог позовної заяви про скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.06.2023 №180 "Про призупинення виплат грошового забезпечення ОСОБА_1 " слід зазначити таке.

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.06.2023 №180 солдата ОСОБА_1 вважати таким, що самовільно залишив територію зосередження підрозділу ( АДРЕСА_1 ). Призупинено виплату грошового забезпечення з 26.06.2023 року та виключено з котлового забезпечення з обіду з 26.06.2023 року.

В акті службового розслідування від 07.07.2023 ВЧ НОМЕР_1 встановлено, що з 26.06.2023 по 07.07.2023 року ОСОБА_1 був відсутній на військовій службі без поважних причин та проводить час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби по мобілізації у ЗСУ.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність вказаного наказу.

Що стосується правомірності визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і не виплати ОСОБА_1 , за червень 2023 року основного грошового забезпечення, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до пункту 8 розділу 1 Порядку №260 грошове забезпечення виплачується, а саме, щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий.

Згідно із пунктом 15 розділу 1 Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Як вбачається з наданої відповідачем довідки про грошове забезпечення позивача від 08.10.2023 року № 2529, позивачу за червень 2023 року грошове забезпечення не виплачувалось.

Відповідно до пояснень відповідача, відображених у відзиві на позов, оскільки позивач 26 червня 2023 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 йому призупинено виплати грошового забезпечення, та його позбавлено додаткової винагороди за всі місяці, в яких він перебуває поза межами військової частини без законних на те підстав.

Між тим, в силу приписів п.п. 8, 15 Порядку № 260, у разі самовільного залишення військовослужбовцем військової частини або місця служби виплата грошового забезпечення не виплачується за період з дня самовільного залишення військової до дня повернення.

Отже, з огляду на вказані правові приписи та встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо необхідності визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування і не виплати ОСОБА_1 основного грошового забезпечення за період з 01.06.2023 року по 25.06.2023 року та необхідності зобов`язання відповідача вчинити такі дії.

Інші доводи, що викладені в апеляційній скарзі до уваги колегією суддів не приймаються, тому як не мають правового значення для правильного вирішення справи.

Таким чиним, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у визнанні протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і не виплати ОСОБА_1 , за період з 01.06.2023 року по 25.06.2023 року основного грошового забезпечення відповідно до "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам", затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 та зобов`язання вчинити такі дії. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 в адміністративній справі №160/23042/23 скасувати в частині відмови у визнанні протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і не виплати ОСОБА_1 основного грошового забезпечення за період з 01.06.2023 року по 25.06.2023 року, відповідно до "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам", затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 та в цій частині прийняти нову постанову.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і не виплати ОСОБА_1 основного грошового забезпечення за період з 01.06.2023 року по 25.06.2023 року, відповідно до "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам", затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 основне грошове забезпечення за період з 01.06.2023 року по 25.06.2023 року.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 в адміністративній справі №160/23042/23 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя С.В. Сафронова

суддя В.Є. Чередниченко