Справа № 200/1972/24
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2024-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2024 року Справа№200/1972/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

27 березня 2024 року з використанням засобів поштового зв`язку позивачка, ОСОБА_1 , подала до суду адміністративний позов до відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не зарахування в стаж позивачці періоду роботи з 02.09.1981 по 28.08.1984 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 ;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачці період роботи з 02.09.1981 по 28.08.1984 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 для розрахунку страхового стажу з 01.01.2024.

В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 зазначила, що з 01 січня 2024 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та одержує пенсію за віком як учасниця бойових дій, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-VI. Проте відповідачем протиправно не зараховано до стажу роботи період з 02.09.1981 по 28.08.1984 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , оскільки в запису №1 наявні виправлення в даті наказу про прийняття на роботу та номері наказу, на підставі якого зроблено цей запис. Позивачка вважає, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу спірний період роботи, оскільки вона не несе відповідальність за правильність ведення трудової книжки.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало відзив на адміністративний позов, в якому позовні вимоги не визнало, просило відмовити в їх задоволенні в повному обсязі з огляду на таке. ОСОБА_1 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За результатами розгляду документів, доданих до заяви про призначення пенсії за віком, до страхового стажу не зарахований період роботи з 02.09.1981 по 28.08.1984, оскільки в запису №1 наявні виправлення в даті наказу про прийняття на роботу та номері наказу, на підставі якого зроблено цей запис. Всі інші періоди роботи, згідно з наданою трудовою книжкою, зараховано до страхового стажу. Страховий стаж з 01.01.1998 враховано за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5). Проте передбачено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами. Таким чином, для зарахування стажу роботи з 02.09.1981 по 28.08.1984 запропоновано надати уточнюючі довідки.

08 квітня 2024 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

08 квітня 2024 року у відповідача витребувані докази.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

01 січня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком як учасниця бойових дій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до розписки-повідомлення органом Пенсійного фонду України 01 січня 2024 року і зареєстровано за №3 були прийняті такі документи:

диплом (свідоцтво, атестат) про навчання НОМЕР_8

довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру

документи, які засвідчують особливий статус особи 2005

заява про призначення/перерахунок пенсії №3

заява про спосіб виплати пенсії (для виплати через банк)

паспорт або ІD-картка або посвідка НОМЕР_2

посвідчення учасника бойових дій № НОМЕР_3

свідоцтво про шлюб НОМЕР_4

пам`ятка пенсіонера

04 січня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (м. Краматорськ) рішенням №05 призначило пенсію за віком відповідно до абзацу 6 пункту 3 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (учасник бойових дій).

страховий стаж заявниці на дату звернення становить 38 років 11 місяців 19 днів,

страховий стаж до 01.01.2004 становить 19 років 2 місяці 19 днів

страховий стаж після 01.01.2004 становить 19 років 9 місяців

18 січня 2024 року позивачка звернулась через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою, яку зареєстровано за №1316/Д-0500-24, щодо розрахованого стажу роботи та призначення пенсії за віком.

09 лютого 20024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області листом №3012-1316/Д-02/8-0500/24 повідомило позивачку про те, що страховий стаж з 02.09.1981 по 28.08.1984 не зараховано у зв`язку з наявними виправленнями в записі №1 трудової книжки серії НОМЕР_1 , а саме в даті наказу про прийняття на роботу та номері наказу, на підставі якого зроблено запис. Всі інші періоди роботи, зараховано до страхового стажу. Страховий стаж з 01.01.1998 враховано за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

11 лютого 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (м. Краматорськ) рішенням №05 перерахована пенсія ОСОБА_2

страховий стаж заявниці на дату звернення становить 39 років 2 місяці 19 днів,

страховий стаж до 01.01.2004 становить 19 років 2 місяці 19 днів

страховий стаж після 01.01.2004 становить 20 років

В трудовій книжці серії НОМЕР_1 , яка видана на ім`я ОСОБА_1 07 вересня 1981 року, містяться наступні записи про роботу:

Краматорський міський вузол зв`язку

До вступу до Краматорського вузол зв`язку трудового стажу не має

запис №1 - 02.09.1981 - прийнята на дільницю по обробці страхової пошти листоноша ІІ класу, наказ №148/к від 02.091981,

запис №2 - 09.07.1982 - змінено найменування посади на листоноша ІІ класу по доставці поштових відправлень та періодичного друку, наказ №124 від 09.07.1982,

запис №3 - 26.08.1984 - звільнена у зв`язку з вступом на навчання до ОЕІЗ ім. А.С.Попова, наказ №106/к від 28.08.84.

Згідно з формою РС-право страховий стаж ОСОБА_1 становить 38 років 11 місяців 19 днів і складається в з періодів роботи

01.09.1984 - 19.09.1989 - 4 роки 9 місяців 19 днів, навчання у вищих/середніх НЗ

01.08.1989 - 30.09.1994 - 5 років 2 місяці 0 днів,

01.10.1994 - 31.12.2003 - 9 років 3 місяці 0 днів,

01.01.2004 - 30.11.2014 - 10 років 11 місяців 0 днів,

01.12.2014 - 30.04.2022 - 7 років 5 днів 0 місяців,

01.05.2022 - 30.09.2023 - 1 рік 5 місяців 0 днів.

Згідно з формою РС-право після допризначення, сплати страхових внесків (абз.2 п.4.3 Порядку №22-1) страховий стаж ОСОБА_1 становить 39 років 2 місяця 19 днів і складається в з періодів роботи

01.09.1984 - 19.09.1989 - 4 роки 9 місяців 19 днів, навчання у вищих/середніх НЗ

01.08.1989 - 30.09.1994 - 5 років 2 місяці 0 днів,

01.10.1994 - 31.12.2003 - 9 років 3 місяці 0 днів,

01.01.2004 - 30.11.2014 - 10 років 11 місяців 0 днів,

01.12.2014 - 30.04.2022 - 7 років 5 днів 0 місяців,

01.05.2022 - 30.09.2023 - 1 рік 5 місяців 0 днів,

01.10.2023 - 31.12.2023 - 0 років 3 місяці 0 днів.

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Україна є […] правова держава (стаття 1 Конституції України) .

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (стаття 46 Конституції України).

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються

Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закону №1058-ІV).

Закон №1788-ХІІ був введений в дію з 01 січня 1992 року - в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01 квітня 1992 року - в повному обсязі.

01 січня 2004 року набув чинності Закон №1058-ІV.

Відповідно до частини 2 статі 24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Система персоніфікованого обліку була введена в дію 01 січня 2004 року на виконання Указу Президента України від 4 травня 1998 року №401 «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» згідно постанов Кабінету Міністрів України №1854 від 12 грудня 2002 року та №303 від 12 березня 2003 року.

Згідно з частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пунктом 117 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року №590, було передбачено, що доказом стажу роботи може бути, зокрема, трудова книжка.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно з частиною 1 статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (далі - Інструкція №58), записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пунктів 1-2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

У пункті 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Позивачка надала відповідачу трудової книжки від 07.09.1981 серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_1 .

Спірний період відповідно до вказаної трудової книжки не зарахований відповідачем до страхового стажу. В листі відповідача зазначено про те, що у записі №1 наявні виправлення в даті наказу про прийняття на роботу та номері наказу, на підставі якого зроблено запис.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 4.1 Інструкції №58 передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Підставою не зарахування позивачці періодів роботи з 02.09.1981 по 28.08.1984 було те, щодо цього періоду наявні виправлення в даті наказу про прийняття на роботу та номері наказу, на підставі якого зроблено цей запис.

Відповідно до Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Однак, не встановлено, що це є саме виправлення, та вони не містять недопустимих перекреслень, виправлень, які змінювали б суть записів або перекручували б їх зміст.

Неповне заповнення не спростовує факту трудової діяльності позивачки у наведені вище періоди.

На працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань про зарахування стажу) за формальні недоліки оформлення записів трудової книжки, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства.

Верховний Суд у іншій постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Європейський суд з прав людини у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04, рішення від 20.10.2011 року) підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

За таких обставин, відповідач протиправно не врахував до страхового стажу період роботи позивачки з 02.09.1981 по 28.08.1984, оскільки позивачка не повинна нести наслідки за помилку роботодавця щодо зазначення у трудовій книжці про прийняття на роботу.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За приписами статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Судом встановлено, що позивачці призначення пенсія, а отже тільки зарахування спірного періоду до страхового стажу не призведе до поновлення її порушеного права і одержання ним бажаного результату: призначення пенсії відповідно до вимог чинного законодавства.

Тому, суд, з метою повного захисту порушених прав позивачки, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов шляхом визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання останнього здійснити позивачці перерахунок пенсії за віком з дати її призначення, врахувавши до страхового стажу період роботи з 02.09.1981 по 28.08.1984.

Решта доводів сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Рішення ухвалено на користь позивачки, яка звільнена від сплати судового збору, а тому судові витрати компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 5 статті 139 КАС України).

Керуючись статтями 2, 3-10, 20, 22, 25, 72-77, 90, 132, 133, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , тел: НОМЕР_7 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, код ЄРДПОУ 13486010, e-mail: ) задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 02.09.1981 по 28.08.1984 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії за віком з дати її призначення, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 02.09.1981 по 28.08.1984 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 07 травня 2024 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя А.І. Циганенко