Справа № 520/3231/24
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2024-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2024 р. № 520/3231/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової винагороди в розмірі 100 000,00 гривень на місяць пропорційно часу участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів з 25.05.2022 по 30.01.2023 відповідно до постанови КМУ № 168 від 28.02.2022;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову винагороду в розмірі 100000 гривень на місяць пропорційно часу участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів з 25.05.2022 по 30.01.2023 відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення нарахування грошового забезпечення позивачу з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року;

- зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу, з 25.05.2022 по 30.01.2023, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року (2 481,00 грн), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум;

- зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу, з 25.05.2022 по 30.01.2023, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року (2 684,00 грн), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за період служби з 25.05.2022 по 30.01.2023 відповідачем не в повному обсязі нараховане та виплачене позивачу грошове забезпечення, оскільки грошове забезпечення за вказаний період нараховане з неправильним розрахунком, а саме без урахування прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня кожного календарного року, а також за зазначений період не повністю виплачено позивачу додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 за перебування безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів. Позивач вважає свої права порушеними, тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 27.02.2024 відкрито спрощене провадження в порядку передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів. Витребувано в ІНФОРМАЦІЯ_1 : документи щодо залучення позивача до участі в бойових діях та в здійсненні заходів з національної безпеки й оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії за спірний період, а саме з 25.05.2022 по 30.01.2023, відповідні бойові накази, розпорядження, журнали тощо; дані щодо застосування розміру прожиткового мінімуму при розрахунку позивачу посадового окладу за спірний період.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач 04.03.2024 подав до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що позивачу було виплачено додаткову винагороду, збільшену до 100 000,00 грн, за період з 25.05.2022 по 30.01.2023 в повному обсязі пропорційно часу виконання завдань, на підтвердження чого надано копію довідки про доходи позивача. Щодо перерахунку розміру грошового забезпечення за період з 25.05.2022 по 30.01.2023 відповідач зазначив, що розмір посадового окладу та окладу за військове звання позивача за період з 25.05.2022 по 30.01.2023 було розраховано шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року (1 762,00 грн), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатком 1,14 Постанови від 30 серпня 2017 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб". Розпоряджень щодо проведення перерахунку грошового забезпечення військовослужбовцям не надходило, змін до ПКМ України від 30 серпня 2017 р. № 704 не було. Також, відповідач зазначив, що позивач оскаржує бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо проведення перерахунку грошового забезпечення за період з 25.05.2022 по 30.01.2023, а до суду з позовною заявою позивач звернувся 05.02.2024, тому позивач пропустив строк звернення до суду з зазначеним адміністративним позовом. Відповідач просить позов залишити без розгляду.

Ухвалою суду від 06.03.2024 витребувано в ІНФОРМАЦІЯ_1 документи (витяги з наказів військової частини, тощо), на підставі яких позивачу була нарахована та виплачена додаткова винагорода за спірний період з 25.05.2022 по 30.01.2023 у визначеному розмірі, який наведено в довідці про доходи позивача, доданій відповідачем до відзиву на позовну заяву.

Відповідач на виконання вимог ухвали суду 11.03.2024 подав до суду клопотання про долучення доказів, до якого додав витяги з наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) "Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану", на підставі яких позивачу була нарахована та виплачена додаткова винагорода ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з 25.05.2022 по 30.01.2023.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Оскільки в період з 26.04.2024 по 03.05.2024 суддя перебував у щорічній відпустці, розгляд справи здійснюється в перші робочі дні.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Військова частина НОМЕР_1 знаходилась в підпорядкуванні та на фінансовому забезпеченні в ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач 29.01.2024 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з рапортом про здійснення йому перерахунку грошового забезпечення, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.

Також, у зазначеному рапорті позивач просив відповідача нарахувати та виплатити йому грошову винагороду в розмірі 100 000,00 грн на місяць пропорційно часу участі в бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за період з 25.05.2022 по 30.01.2023. (а.с. 15-16)

Відповідач у листі № 311/ВФЗ від 10.02.2024 повідомив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 не має можливості провести перерахунок грошового забезпечення позивача за період з 25.02.2022 по 30.01.2023, у зв`язку з відсутністю нормативно-правової бази для корегування (перерахунку) грошового забезпечення. Також, у листі відповідач зазначив, що за період з 25.05.2022 по 30.01.2023 позивачу нараховане та виплачене грошове забезпечення та додаткова грошова винагорода в повному обсязі на підставі наказів командира Військової частини НОМЕР_1 . (а.с. 115-116)

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позивачу було виплачено додаткову винагороду збільшену до 100 000,00 грн за період з 25.05.2022 по 30.01.2023 в повному обсязі пропорційно часу виконання завдань, на підтвердження чого надано копію довідки про доходи позивача. Щодо перерахунку розміру грошового забезпечення за період з 25.05.2022 по 30.01.2023 відповідач зазначив, що розмір посадового окладу та окладу за військове звання позивача за період з 25.05.2022 по 30.01.2023 було розраховано шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року (1 762,00 грн) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатком 1,14 Постанови від 30 серпня 2017 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб". Розпоряджень щодо проведення перерахунку грошового забезпечення військовослужбовцям не надходило, змін до ПКМ України від 30 серпня 2017 р. № 704 не було.

Позивач, вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення нарахування йому грошового забезпечення з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, та вважає, що йому не нарахована та не виплачена в повному обсязі грошова винагорода в розмірі 100 000,00 гривень на місяць пропорційно часу участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, у період з 25.05.2022 по 30.01.2023 відповідно до постанови КМУ № 168 від 28.02.2022, тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо позовної вимоги позивача про здійснення перерахунку грошового забезпечення з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, суд зазначає наступне.

Статтею 9 Закону України № 2011-XII від 20 грудня 1991 року "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII), визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із частиною другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону № 2011-ХІІ).

Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до пункту 10 Постанови № 704, ця постанова набирає чинності з 01 березня 2018 року.

Постановою № 704, зокрема, затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 Постанови №704 в редакції, чинній на момент прийняття постанови, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.

21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі - Постанова № 103).

Згідно з пунктом 6 Постанови № 103, внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Так, до Постанови №704 були внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови №704 викладено у новій редакції, а саме: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".

Пункт 6 Постанови КМУ №103 втратив чинність у зв`язку із набранням законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року по справі №826/6453/18.

Отже, з дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/6453/18 діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка була чинною до зазначених змін.

При цьому, порядок дій, який повинні вчинити, зокрема, відповідач, у зв`язку із втратою чинності положеннями пункту 6 Постанови №103 та змін до пункту 4 Постанови №704, не змінився.

Наведена позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у рішенні від 17.12.2019 за результатами розгляду зразкової адміністративної справи № 160/8324/19.

Отже, з 29.01.2020 р. - дати набрання чинності судовим рішенням у справі №826/6453/18 виникли підстави для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Разом з цим, слід зазначити, що з 30.01.2020 знов почало діяти правило двох розрахункових величин обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 по справі №240/4946/18, постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №200/3775/20-а, постанові Верховного Суду від 11.02.2021 у справі №200/3757/20-а.

Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2023 року по справі № 380/18850/21, розглядаючи аналогічні спірні правовідносини, зазначив про необхідність застосування до спірних правовідносин з 29 січня 2020 року (дати набрання чинності постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18) положень пункту 4 постанови № 704 в редакції до 24 лютого 2018 року, тобто в редакції, яка була чинна до набрання законної сили постановою № 103.

Так, Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" у 2022 році установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2022 року - 2481 гривня.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" у 2023 році установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2023 року - 2684 гривні.

Отже, через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, виникли підстави для нарахування грошового забезпечення, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою № 704 у відповідності до вимог статті 9 Закону № 2011-ХІІ, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Позивач зазначив, що відповідачем не проведено розрахунку та виплати йому грошового забезпечення за спірний період з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, про що просив позивач у заяві, поданій відповідачу 29.01.2024.

Відповідач у листі № 311/ВФЗ від 10.02.2024 повідомив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 не має можливості провести перерахунок грошового забезпечення позивача за період з 25.02.2022 по 30.01.2023, у зв`язку з відсутністю нормативно-правової бази для корегування (перерахунку) грошового забезпечення. (а.с. 115-116)

У відзиві на позовну заяву відповідач повідомив, що розмір посадового окладу та окладу за військове звання позивача за період з 25.05.2022 по 30.01.2023 було розраховано шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року (1 762,00 грн) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатком 1,14 Постанови від 30 серпня 2017 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб". Розпоряджень щодо проведення перерахунку грошового забезпечення військовослужбовцям не надходило, змін до ПКМ України від 30 серпня 2017 р. № 704 не було.

Враховуючи викладене, суд вважає, що бездіяльність відповідача щодо непроведення нарахування грошового забезпечення позивачу з 25.05.2022 по 30.01.2023, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року та на 01 січня 2023 року відповідно, є протиправною.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача в цій частині позовних вимог є зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 25.05.2022 по 30.01.2023, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704, з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо позовної вимоги про нарахування та виплату позивачу грошової винагороди в розмірі 100000,00 гривень на місяць пропорційно часу участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України у період з 25.05.2022 по 30.01.2023 відповідно до постанови КМУ № 168 від 28.02.2022, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII), у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з положенням частини 4 статті 9 Закону № 2011-XII, грошове забезпечення виплачується в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Приписами пункту 3 Порядку № 260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (далі Постанова №168, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Ця постанова набрала чинності з моменту опублікування та застосовується з 24.02.2022.

Так, позивач у позовній заяві зазначив про ненарахування та невиплату йому відповідачем грошової винагороди в розмірі 100 000,00 гривень на місяць пропорційно часу участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України у період з 25.05.2022 по 30.01.2023 відповідно до постанови КМУ № 168 від 28.02.2022.

Разом з цим, з наявного в матеріалах справи листа відповідача № 311/ВФЗ від 10.02.2024 судом встановлено, що, за твердженням відповідача, за період з 25.05.2022 по 30.01.2023 позивачу нарахована та виплачена додаткова грошова винагорода в повному обсязі на підставі наказів командира Військової частини НОМЕР_1 . (а.с. 115-116)

Аналогічна позиція щодо виплати позивачу додаткової винагороди, збільшеної до 100 000,00 грн, за період з 25.05.2022 по 30.01.2023 в повному обсязі пропорційно часу виконання завдань, викладена відповідачем й у відзиві на позовну заяву, на підтвердження чого відповідачем надано копію довідки про доходи позивача.

Ухвалою суду від 06.03.2024 витребувано в ІНФОРМАЦІЯ_1 документи (витяги з наказів військової частини, тощо), на підставі яких позивачу була нарахована та виплачена додаткова винагорода за спірний період з 25.05.2022 по 30.01.2023 у визначеному розмірі, який наведено в довідці про доходи позивача, доданій відповідачем до відзиву на позовну заяву.

Відповідачем на виконання вимог ухвали суду було надано до суду витяги з наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану» № 20 від 31.05.2022, № 42 від 30.06.2022, № 58 від 31.07.2022, № 96 від 02.09.2022, № 161 від 04.10.2022, № 214 від 04.11.2022, № 308 від 07.11.2022, № 02 від 02.02.2023, № 33 від 13.02.2023, на підставі яких позивачу була нарахована та виплачена додаткова винагорода ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з 25.05.2022 по 30.01.2023.

З наданих відповідачем витягів судом встановлено наступне:

- у липні 2022 року позивачу нараховано та виплачено 88 064,52 грн додаткової винагороди (понад 30 000,00 грн) за травень та червень 2022 року;

- у серпні 2022 року нараховано та виплачено 70 000,00 грн додаткової винагороди (понад 30000,00 грн) за липень 2022 року;

- у вересні 2022 року нараховано та виплачено 70 000,00 грн додаткової винагороди (понад 30000,00 грн) за серпень 2022 року;

- у жовтні 2022 року нараховано та виплачено 63 000,00 грн додаткової винагороди (понад 30000,00 грн) за період з 01.09.2022 року по 27.09.2022 року;

- у листопаді 2022 року нараховано та виплачено 63 526,88 грн додаткової винагороди (понад 30 000,00 грн) за вересень та жовтень 2022 року;

- у грудні 2022 року нараховано та виплачено 67 666,67 грн додаткової винагороди (понад 30000,00 грн) за листопад 2022 року;

- у січні 2024 року нараховано та виплачено 72 333,33 грн додаткової винагороди (понад 30000,00 грн) за листопад та грудень 2022 року;

- у лютому 2024 року нараховано та виплачено 70 000,00 грн додаткової винагороди (понад 30000,00 грн) за січень 2023 року.

Також, судом встановлено, що дані щодо нарахування позивачу додаткової винагороди, розрахованої з виплати 100 000,00 грн відповідно до Постанови № 168, зазначені в наданій відповідачем довідці про доходи позивача, є ідентичними даним, зазначеним в наданих відповідачем витягах по кожному місяцю відповідно.

Тобто, відповідач підтвердив, що у спірний період з 25.05.2022 по 30.01.2023 позивач брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за що позивачу була виплачена додаткова винагорода, розрахована з виплати 100 000,00 грн відповідно до Постанови № 168, що вбачається з наданих відповідачем документів.

Позивачем даного факту не спростовано та не надано належних доказів, що б підтверджували факт ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, розрахованої з виплати 100000,00 грн відповідно до Постанови № 168, або нарахування та виплати позивачу такої додаткової винагороди не в повному обсязі.

За викладених обставин та за наявних у матеріалах справи документах, судом не встановлено протиправної бездіяльності відповідача при нарахуванні та виплаті позивачу додаткової винагороди, розрахованої з виплати 100 000,00 грн відповідно до Постанови № 168.

Отже, позовні вимоги про нарахування та виплату позивачу грошової винагороди в розмірі 100000,00 гривень на місяць пропорційно часу участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України у період з 25.05.2022 по 30.01.2023 відповідно до постанови КМУ № 168 від 28.02.2022, не підлягають задоволенню.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Так, питання пропуску позивачем строку звернення до суду та поновлення позивачу такого строку було вирішено судом при відкритті провадження в даній справі.

Судом було поновлено позивачу строку звернення до суду, оскільки позивачем документально підтверджено факт перебування на лікуванні та у відпустці, у зв`язку з отриманням травми під час військової служби, тому наведені позивачем доводи щодо причин пропуску строку звернення до суду є поважними.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву щодо пропуску позивачем строку звернення до суду.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених судом фактів та обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає в ненарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 25.05.2022 по 30.01.2023, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 25.05.2022 по 30.01.202, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН