Справа № 580/9584/23
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2024-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/9584/23 Суддя (судді) першої інстанції: Петро ПАЛАМАР
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Кобаля М.І., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ :

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформлене протоколом №82 від 09.02.2022р. та введене в дію наказом Міністерства юстиції України №2054/7 від 28.08.2023р. про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді попередження.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представником Міністерства юстиції України було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги позивача.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі скарги ОСОБА_2 від 10.11.2021 Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) провело позапланову невиїзну перевірку діяльності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 щодо здійснення виконавчого провадження НОМЕР_1.

У скарзі ОСОБА_2 зазначила, що при здійсненні виконавчого провадження НОМЕР_1 приватний виконавець винесла постанову про призначення спеціаліста для участі у виконавчому провадженні від 15.10.2020 для з`ясування питань правомірності вчинених нею виконавчих дій, яка не відповідає вимогам Закону, а висновок спеціаліста так і не був надісланий.

За результатами позапланової невиїзної перевірки діяльності позивачки щодо здійснення виконавчого провадження НОМЕР_1 Управління склало довідку від 28.12.2021, якою встановлено, що приватним виконавцем відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №2/756/89/13, виданого 24.07.2015 Оболонським районним судом міста Києва, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 14.08.2008 №004-2008-2610 у розмірі 120774 долари США 51 цент США, що згідно курсу Національного банку України станом на 22.01.2013 складає 965350 гривень 66 копійок.

Боржником у цьому виконавчому листі зазначено ОСОБА_2 .

Постановою від 05.06.2020 приватним виконавцем описано та накладено арешт на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 36,10 кв. м.

15.10.2020 приватним виконавцем винесена постанова про призначення спеціаліста для участі у виконавчому провадженні, якою залучено для участі у виконавчому провадженні в якості спеціаліста - фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 . У мотивувальній частині постанови приватний виконавець зазначила, що в межах даного виконавчого провадження виник правовий спір щодо проведення опису, арешту майна та можливості звернення стягнення на нерухоме майно боржника, що потребує надання правового висновку спеціалістом, який не є стороною спірних правовідносин.

Пунктом 2 резолютивної частини цієї постанови визначено: «поставити перед спеціалістом наступні питання для їх з`ясування та роз`яснення з урахуванням фактичних обставин виконавчого провадження:

Чи порушено приватним виконавцем ОСОБА_1 внаслідок проведення опису та арешту майна боржника, оформленого постановою від 05.06.2020, положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»?

Чи забороняє Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» проводити опис та арешт майна боржників та за яких умов діє така заборона?

Чи є протиправними дії приватного виконавця ОСОБА_1 щодо залучення понятих при проведенні 05.06.2020 опису та арешту майна боржника?

Перевіркою журналу реєстрації вихідної кореспонденції приватного виконавця встановлено, що висновок спеціаліста у галузі права ФОП ОСОБА_4 від 23.10.2020 №05-10-20 в порушення вимог частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржниці не надсилався.

Згідно висновку довідки від 28.12.2021, Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) виявлено порушення вимог частини першої статті 20, частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 8 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5.

У зв`язку з виявленими порушеннями Міністерство юстиції України направило Дисциплінарній комісії приватних виконавців України подання від 31.01.2022 №11780/20.5.1/33-22 про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1. до дисциплінарної відповідальності.

09.02.2022 Дисциплінарною комісією приватних виконавців розглянуто вказане вище подання та за наслідками голосування 9 із 9 голосів членів Комісії прийнято рішення, оформлене протоколом №82 про його задоволення та притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності і застосування дисциплінарного стягнення у вигляді попередження.

28.08.2023 наказом Міністерства юстиції України №2054/7 вказане вище рішення введено в дію.

Вважаючи спірне рішення протиправним, позивачка звернулася до суду позовною заявою.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Уряду від 02.07.2014 № 228 (далі - Положення № 228) встановлено, що Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мін`юст у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України.

Водночас, одним із завдань Мін`юсту є забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері організації примусового виконання рішень.

Законом України від 02.06.2016 № 1403-VІІІ "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі - Закон № 1403) визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Статтею 17 Закону №1403 встановлено, що Міністерство юстиції України формує та реалізує державну правову політику у сфері організації примусового виконання рішень, забезпечує підготовку приватних виконавців та підвищення їхньої кваліфікації, здійснює контроль за діяльністю приватних виконавців та визначає порядок здійснення контролю за діяльністю приватного виконавця; вводить в дію рішення Дисциплінарної комісії про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення та ін.

Частиною 1 ст. 34 Закону №1403 встановлено, що контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється Міністерством юстиції України шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Позапланові перевірки проводяться на підставі:

заяви приватного виконавця про проведення перевірки;

письмових звернень учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця;

неподання приватним виконавцем у встановлені строки звітності чи іншої інформації та/або подання недостовірної інформації.

За місцем проведення перевірки поділяються на виїзні та невиїзні.

На виконання вимог ст. 34 Закону №1403 Міністерством юстиції України був розроблений Порядок проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.10.2018 №3284/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.10.2018 за №1195/32647 (далі - Порядок).

Порядок визначає механізм здійснення Міністерством юстиції України перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, зокрема стану додержання Конституції України, вимог законів України, указів Президента України та постанов Верховної Ради України, ухвалених відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Міністерства юстиції України, доручень Міністра юстиції України, та організації роботи щодо їх виконання, дотримання державними і приватними виконавцями порядку та строків вчинення виконавчих дій, виконання правил діловодства.

Згідно з п. 19 розділу III Порядку №3284/5 позапланові перевірки діяльності приватного виконавця поділяються на виїзні та невиїзні. Позапланові невиїзні перевірки діяльності приватного виконавця проводяться на підставі заяви приватного виконавця про проведення перевірки, письмових звернень учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця чи у разі надходження від Дисциплінарної комісії приватних виконавців скарги на діяльність приватного виконавця, яка була подана до цієї комісії, ухвалення Дисциплінарною комісією приватних виконавців рішення про відхилення подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності та спрямування матеріалів для повторної перевірки діяльності приватного виконавця.

Відповідно до п. 26 розділу III Порядку №3284/5 позапланова невиїзна перевірка діяльності приватного виконавця проводиться шляхом витребування від приватного виконавця потрібних документів та відомостей у межах предмета перевірки та надання висновку щодо відповідності рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця вимогам законодавства, який викладається в довідці за результатами такої перевірки.

Позапланова невиїзна перевірка проводиться Управлінням, яке входить до складу структурного підрозділу Міністерства та до повноважень якого належить забезпечення контролю за діяльністю приватних виконавців або Управлінням забезпечення примусового виконання рішень, яке визначає керівник структурного підрозділу Міністерства юстиції, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (крім Управління забезпечення примусового виконання рішень, що перебуває в межах виконавчого округу приватного виконавця).

Судом встановлено, що за результатами позапланової невиїзної перевірки діяльності позивачки щодо здійснення виконавчого провадження НОМЕР_1 складена довідка від 28.12.2021, згідно з якою встановлено порушення вимоги ч. 1 ст. 20, ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 8 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 02.04.2012 №512/5.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-УІІІ "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 16 Закону №1403-VIII встановлено, що приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом. Приватним виконавцем може бути громадянин України, який досяг 25 років, має вищу юридичну освіту не нижче другого рівня, володіє державною мовою, має стаж роботи у галузі права після отримання відповідного диплома не менше двох років та склав кваліфікаційний іспит.(ч. 1 ст. 18 Закону №1403-VIII).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону №1403-VIII діяльність приватних виконавців має здійснюватися з дотриманням принципу законності.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про вищу освіту» вища освіта - сукупність систематизованих знань, умінь і практичних навичок, способів мислення, професійних, світоглядних і громадянських якостей, морально-етичних цінностей, інших компетентностей, здобутих у закладі вищої освіти (науковій установі) у відповідній галузі знань за певною кваліфікацією на рівнях вищої освіти, що за складністю є вищими, ніж рівень повної загальної середньої освіти.

Згідно з абз. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про вищу освіту», другий (магістерський) рівень вищої освіти передбачає набуття здобувачами вищої освіти здатності до розв`язування задач дослідницького та/або інноваційного характеру у певній галузі професійної діяльності.

Приватний виконавець ОСОБА_1. є спеціалістом в галузі права згідно ч. 1 ст. 18 Закону №1403-VIII - посвідчення приватного виконавця №0268 від 18.12.2018.

Як встановлено судом першої інстанції, у висновку спеціаліста у галузі права ФОП ОСОБА_4 від 23.10.2020 №05-10-20 наданого виконавцю 02.11.2021 за вх. №12264 було надано відповіді на питання:

«Чи порушено приватним виконавцем ОСОБА_1 внаслідок проведення опису та арешту майна боржника, оформленого постановою від 05.06.2020, положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» - приватним виконавцем не порушено положення Закону Україна «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» внаслідок проведення опису та арешту майна боржника 05.06.2020 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1;

«Чи забороняє Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» проводити опис та арешт майна боржників та за яких умов діє така заборона» - Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не врегульовує питання проведення опису та арешту майна боржників у виконавчих провадженнях та відповідно не містить заборони на вчинення даної виконавчої дії;

«Чи є протиправними дії приватного виконавця ОСОБА_1 щодо залучення понятих при проведенні 05.06.2020 опису та арешту майна боржника» - спеціалістом надана відповідь, що дії приватного виконавця щодо залучення понятих до проведення виконавчих дій 05.06.2020 у виконавчому провадженні НОМЕР_1 не є протиправними.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону №1404-УІІІ виконавче провадження має здійснюватися з дотриманням засад законності.

Частиною 1 ст. 20 Закону №1404-УІІІ встановлено, що для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання. Експертом або спеціалістом може бути будь-яка дієздатна особа, яка має необхідні знання, кваліфікацію та досвід роботи у відповідній галузі. Експерт або спеціаліст зобов`язаний надати письмовий висновок, а суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання - письмовий звіт з питань, що містяться в постанові, протягом 15 робочих днів з дня ознайомлення з постановою виконавця. Цей строк може бути продовжений до 30 робочих днів за погодженням з виконавцем.

При чому, п. 8 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802, встановлено, що у постанові про призначення експерта або спеціаліста, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, перекладача зазначаються питання, на які ці особи повинні надати письмовий висновок (звіт), або з якої мови слід здійснити переклад, або вид та характеристика майна, яке необхідно ідентифікувати, оцінити тощо, строки здійснення відповідних дій.

Водночас, перевіркою було встановлено, що винесена приватним виконавцем постанова про призначення спеціаліста не містить строку надання письмового висновку. Враховуючи викладене, відповідачем було встановлено порушення приватним виконавцем ОСОБА_1. вимог ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 8 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 02.04.2012 №512/5, з огляду на винесення безпідставної постанови про залучення спеціаліста та власне порушення вимог щодо зазначення необхідних даних в такому рішенні.

Крім того, ч. 1 ст. 28 Закону №1404-УІІІ передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Пунктом 7 розділу І Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.06.2017 за № 699/30567, встановлено, що документами виконавчого провадження є документи, які створюються або отримуються органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем при примусовому виконанні рішень.

Документи виконавчого провадження, у тому числі скарги, заяви (клопотання) сторін, інших учасників виконавчого провадження, та матеріали за результатами їх розгляду є матеріалами виконавчого провадження і його невід' ємною частиною.

Перевіркою журналу реєстрації вихідної кореспонденції приватного виконавця встановлено, що висновок спеціаліста у галузі права ФОП ОСОБА_4 від 23.10.2020 №05-10-20 в порушення вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржниці не надсилався.

Докази спростування обставини невиконання вимог Закону у вищевказаній частині відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачка під час виконання своїх професійних обов`язків, безпідставно не виконала передбачений законами України обов`язок, оскільки приватний виконавець під час здійснення своєї професійної діяльності є носієм функцій держави щодо здійснення примусового виконання рішень судів та інших органів та має діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 37 Закону № 1403-VIII визначено, що приватний виконавець несе за свої рішення, дії чи бездіяльність та завдану третім особам шкоду цивільно-правову, адміністративну чи кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, установлених законом, а також дисциплінарну відповідальність у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 38 Закону № 1403-VIII підставою для притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку.

Невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків згідно з пунктом 4 ч. 1 вказаної статті є дисциплінарним проступком приватного виконавця.

За наведеного, відповідач дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях позивачки дисциплінарного проступку, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 38 Закону № 1403-VIII, а саме неналежного виконання своїх обов`язків.

При чому, розгляд питань дисциплінарної відповідальності приватного виконавця, що включає з`ясування усіх обставин стверджуваного порушення, їх оцінку, визначення усіх елементів складу дисциплінарного проступку, прийняття рішень за результатами розгляду подання та застосування дисциплінарного стягнення, перебувають у виключній компетенції Дисциплінарної комісії. При цьому, оцінюючи обставини, Дисциплінарна комісія має на власний розсуд визначити один з передбачених законом вид і зміст рішення, що приймається. Такі повноваження Дисциплінарної комісії є дискреційними.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 41 Закону № 1403-VIII за вчинення дисциплінарного проступку до приватного виконавця може бути застосовано одне з таких дисциплінарних стягнень:

1) попередження;

2) догана;

3) зупинення діяльності приватного виконавця на строк до шести місяців;

4) припинення діяльності приватного виконавця.

Рішення Дисциплінарної комісії про задоволення відповідного подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення вводиться в дію наказом Міністерства юстиції України.

Отже, обрання виду дисциплінарного стягнення є дискреційним повноваженням роботодавця. Застосований до позивачки вид стягнення не є найтяжчим чи явно свавільним, за значенням не перевищує шкоди, завданої вказаною бездіяльністю.

Відповідно до ч. 3-5 ст. 41 Закону №1403-VIII про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення робиться запис у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. У разі якщо приватний виконавець протягом року з дня застосування до нього дисциплінарного стягнення не вчинив нового дисциплінарного проступку, він вважається таким, що не притягувався до дисциплінарної відповідальності. Рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, введене в дію наказом Міністерства юстиції України, може бути оскаржено до суду.

Згідно з п. 18 Положення про Дисциплінарну комісію приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 27.11.2017 №3791/5 (далі - Положення №3791/5) протокол засідання Дисциплінарної комісії має містити перелік присутніх на засіданні осіб та їх електронні адреси, порядок денний, питання, що розглядались на засіданні, перелік осіб, які виступали під час засідання, прийняте Дисциплінарною комісією рішення. У разі прийняття Дисциплінарною комісією рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у протоколі засідання Дисциплінарної комісії зазначається вид дисциплінарного стягнення, який застосовано до приватного виконавця.

Відповідно до п. 28 Положення № 3791/5 у разі якщо Дисциплінарною комісією прийнято рішення про задоволення подання та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховуються обставини вчинення проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди, а також факти застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень протягом останнього року.

Рішення Дисциплінарної комісії про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення вводиться в дію наказом Мін`юсту. Дата видання наказу Мін`юсту є датою застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення (п.30 Положення № 3791/5).

Рішення Дисциплінарної комісії про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, введене в дію наказом Мін`юсту, може бути оскаржено до суду в порядку, встановленому законодавством (п. 31 Положення № 3791/5).

Рішення Дисциплінарної комісії від 09.02.2022, оформлене протоколом № 82, надійшло до Міністерства юстиції 23.08.2023 за № листом від 23.08.2023 № 82-2023/ДК.

Наказом Міністерства юстиції від 28.08.2023 № 2054/7 введено в дію рішення Дисциплінарної комісії від 09.02.2022, оформлене протоколом № 82, та застосовано до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1. дисциплінарне стягнення у вигляді попередження.

За наведеного, суд дійшов висновку, що відповідачі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя М.І.Кобаль

суддя В.В.Файдюк