Справа № 200/1346/24
Суддя: Бєломєстнов О.Ю.
Дата ухвалення: 2024-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2024 року Справа№200/1346/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бєломєстнова О.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

08.03.2024 року позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 : АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10 ), Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно Кудрявська, 16, ), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 27.11.2023 №19;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди трудової діяльності з 05.05.1992 року по 20 лютого 1998 року на підставі відомостей, що містяться в трудовій книжці НОМЕР_2 , виданій 05.05.1992 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23.11.2023 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві із заявою про призначення йому пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058 (надалі - Закон №1058). За принципом екстериторіальності зазначена заява була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області та прийнято спірне рішення про відмову в призначенні пенсії. До страхового стажу позивача не зараховано період роботи в колгоспі згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 05.05.1992 року, оскільки для зарахування роботи в колгоспі необхідно надати уточнюючу довідку про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані вихододні, видану на підставі первинних документів. Позивач не погоджується з зазначеним оскільки вважає, що у нього наявний достатній страховий стаж. Такий стаж підтверджується записами у трудовій книжці. Наведене стало підставою його звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 11.03.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області був наданий відзив на адміністративний позов з якого вбачається, що розглянувши заяву позивача від 23.11.2023 року за принципом екстериторіальності, ГУ ПФУ у Львівській області прийнято рішення від 27.11.2023 року, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно ст.26 Закону №1058. За доданими позивачем документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі згідно трудової книжки колгоспника № НОМЕР_3 , оскільки для такого зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку щодо перебування членом колгоспу та про встановлений мінімум трудоднів та відпрацьовані трудодні за період роботи в колгоспі. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач - 2 - ГУ ПФУ в м. Києві надав відзив на адміністративний позов зазначивши, що позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою від 23.11.2023 року щодо призначення пенсії за віком. ГУ ПФУ у Львівській області за принципом екстериторіальності розглянуло заяву позивача та прийняло оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 05.05.1992 року, оскільки позивачем не надано довідку, яка підтверджує трудову участь з урахуванням виробленого членом колгоспу мінімуму та фактично відпрацьовані вихододні. Крім того, ГУ ПФУ в м. Києві наголосило, що ним здійснювався лише прийом заяви з документами позивача, оскаржуване рішення приймалося ГУ ПФУ у Львівській області.

Позивач скористався правом надання відповіді на відзив.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши подані позивачем документи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 , виданим 04.10.1995 року.

Відповідачі - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві є суб`єктами владних повноважень, основним завданням яких є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення. Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

23.11.2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Розглянувши заяву позивача від 23.11.2023 року за принципом екстериторіальності, Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області прийняло рішення від 27.11.2023 року №19, яким відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно ст.26 Закону 1058.

З оскаржуваного рішення вбачається, що страховий стаж позивача становить 23 років 11 місяців 22 дні.

За результатами розгляду доданих позивачем документів до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 05.05.1992 року, оскільки для зарахування роботи в колгоспі необхідно долучити уточнюючу довідку про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані вихододні, видану на підставі первинних документів.

На запит позивача про підтвердження факту трудової діяльності у колгоспі Донбас Зайцівської сільської ради за період з 1992-1998 роки архівний відділ Бахмутської міської ради листом від 18.12.2023 року №19-07-08/15-1 повідомив, що у зв`язку з введенням воєнного стану на території України, на виконання листа державного архіву Донецької області від 15.07.2022 року № 01-29/68/0/220-22, документи архівного відділу було переміщено до місця тимчасового зберігання.

У ході проведення організаційних заходів з систематизації документів по фондах, перевірки наявності документів, було виявлено, що документи з кадрових питань (особового складу) по фонду №363 КСП Донбас відсутні.

На теперішній час доступ до зазначених документів у працівник архівного відділу немає. У зв`язку з зазначеним надати довідку про підтвердження факту трудової діяльності на ім`я ОСОБА_1 у колгоспі Донбас Зайцівської сільської ради у період з 05.05.1992 року по 20.02.1998 рік не є можливим.

У трудовій книжці позивача НОМЕР_2 від 05.05.1992 року наявні наступні записи щодо оскаржуваних періодів роботи:

- 05.05.1992 року прийнято на роботу до Колгоспу №Донбас на посаду електрозварника у бригаду по ремонту та обслуговуванню тваринницьких ферм;

- 20.02.1998 року звільнений з посади.

Як вбачається з Форми РС-право, відповідачем до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи: з 05.05.1992 року по 20.02.1998 року.

Не погодившись із рішенням відповідача-2, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі - Закон №1058).

Ст. 4 Закону №1058, визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XIІ (далі Закон №1788), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (ст. 8 Закону №1058).

Відповідно до п. 1 ст. 24 Закону №1058, страховий стаж це період, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, по п. 2 ст. 24, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону, що містяться в системі персоніфікованого обліку на підставі документів та порядку, визначеного законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону №1058 у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою третьою цієї статті, на дату досягнення відповідного віку.

Стаття 62 Закону №1788 визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до ст. 62 Закону №1788 постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

П.1, 2 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан.

Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, яким затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, вся територія м. Бахмут Бахмутської міської територіальної громади з 24.02.2022 є територією активних бойових дій.

Представником позивача було направлено адвокатський запит до архівного відділу Бахмутської міської ради про надання інформації та отримання уточнюючих довідок, з метою підтвердження факту трудової діяльності у колгоспі «Донбас» за період з 1992-1998 роки.

Листом від 18.12.2023 № 19-07-08/191 архівним відділом Бахмутської міської ради повідомлено, що документи з кадрових питань (особового складу) по фонду № 363 «КСП «Донбас» відсутні. На теперішній час, доступу до зазначених документів у працівників архівного відділу немає. У зв`язку з зазначеним, надати довідку про підтвердження факту трудової діяльності не має можливості.

Водночас, відповідно до п. 1 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника.

Відповідно до п. 2 Основних положень трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (п. 5 Основних Положень).

Згідно п. 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з причин, визнаних правлінням чи загальними зборами колгоспників поважними, адміністрація колгоспу вносила відповідні записи до трудової книжки.

В разі відсутності рішення правління колгоспу або загальних зборів колгоспників або правонаступника про зарахування певного року до стажу роботи, через невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві з поважної причини, обчислення страхового стажу проводиться за фактичною тривалістю в такому порядку: загальна кількість відпрацьованих людино-днів ділиться на 25, 4.

Наведені положення свідчать про те, що єдиною підставою для врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.

Проте, відповідно до ч. 1 та 2 ст. 56 Закону №1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Враховуючи зазначене, позивачем при зверненні до ГУ ПФУ у м.Києві із заявою про призначення пенсії за віком, для підтвердження трудового стажу за період перебування в членстві колгоспу, була надана трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_2 видана 05.05.1992 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно з записами якої, останній прийнятий в члени колгоспу «Донбас» 05.05.1992 року (запис №1 стор.2-3) та був звільнений з членів колгоспу відповідно до ст.38 КЗпП України, 20.02.1998 (запис №2 стор.2-3).

Суд вважає, що наявна трудова книжка колгоспника, дає можливість встановити характер роботи позивача в колгоспі та безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспі.

Крім цього, потрібно враховувати, що Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 по справі №754/14898/15-а дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

ЄСПЛ також наголошує на особливій важливості принципу "належного урядування", зокрема, у справі "Лелас проти Хорватії" (заява №55555/08) - держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків.

Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу" (пункт 74).

Разом із тим, на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків питань надання пенсії за віком) за формальні недоліки оформлення записів трудової книжки, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства.

Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 в справі № 687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Верховний Суд у своїх постановах від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі №423/1881/17, від 29.03.2019 року у справі №548/2056/16-а сформулював правові висновки про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Отже, за викладених обставин суд вважає, що рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 27.11.2023 року № 19 про відмову у призначенні пенсії за віком, прийнято без урахування усіх обставин, які мали значення для його прийняття.

Відповідно до п. 2 та п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини (ч. 4 ст. 6 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на наведене суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 27.11.2023 №19 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Згідно частини 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернення позивача, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При обранні суб`єкта владних повноважень, який після скасування рішення відповідача-1 має повторно розглядати питання призначення пенсії позивачеві, суд виходить з відсутності підстав для відступлення від визначеного законодавством порядку такого розгляду.

Так, відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктами 4.3, 4.10 того самого Порядку визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Застосування у Порядку формулювання орган, що призначає пенсію за місцем проживання та передача до цього органу пенсійної справи після призначення пенсії органом, що призначає пенсію говорить про те, що ці органи є різними. Не зважаючи на те, що статус цих органів у системі органів ПФУ збігається, вони виконують різні функції у спірних правовідносинах, що і покладено в основу принципу екстериторіальності.

З матеріалів справи вбачається, що органом, що призначає пенсію виступав відповідач-1, який після прийняття відповідного рішення передав електронну пенсійну справу позивача засобами програмного забезпечення до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання - до відповідача-2.

Відтак саме відповідач-1 уповноважений законодавством приймати рішення про призначення пенсії за заявою позивача. Невиправдане перекладення такого обов`язку на інший орган ПФУ становитиме порушення принципу екстериторіальності, тобто відокремлення органу, що призначає пенсію від органу, який її виплачує.

Зважаючи на це, позовні вимоги до відповідача-2 не підлягають задоволенню, а належним способом відновлення порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 27.11.2023 №19 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди трудової діяльності з 05.05.1992 року по 20.02.1998 року на підставі відомостей, що містяться в трудовій книжці НОМЕР_2 виданій 05.05.1992 року.

На підставі викладеного, зважаючи на наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову в частині, а відповідачем-1 доводи позовної заяви не були спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог немайнового характеру, судовий збір підлягає стягненню з відповідача-1, внаслідок неправильних дій якого виник даний спір, у розмірі 484,48 грн. (50% від сплаченої суми судового збору) на користь позивача, оскільки останнім при зверненні до суду з даним адміністративним позовом сплачено судовий збір в сумі 968,96 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 27.11.2023 №19.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10 ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 : АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 ) про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди трудової діяльності з 05.05.1992 року по 20.02.1998 року на підставі відомостей, що містяться в трудовій книжці НОМЕР_2 виданій 05.05.1992 року.

У задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 : АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484,48 грн.

Повний текст судового рішення складено та підписано 02 травня року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Бєломєстнов О.Ю.