Справа № 400/14727/23
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2024-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/14727/23

Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т.О. Дата і місце ухвалення: 23.02.2024р., м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2024 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2023 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 09 листопада 2023 року №ПШ018681.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що спірною постановою його незаконно притягнуто до відповідальності за порушення ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у вигляді застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17 000,00 грн., оскільки на момент проведення рейдової перевірки посвідчення водія ОСОБА_1 відповідної категорії було чинним в силу пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022р. №184 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами». Також, позивач зазначав, що на момент перевірки ФОП ОСОБА_1 не був автомобільним перевізником у розумінні ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт». В акті перевірки автомобільним перевізником зазначено ФОП ОСОБА_2 згідно товарно-транспортної накладної від 19.09.2023р. №01999. Посилався позивач і на те, що спірна постанова винесена та підписана неналежною особою в розумінні п.27 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою КМУ №1567 від 08.11.2006р.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 018681 від 09.11.2023р.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ФОП ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1073,60 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 1000,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Державна служба України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 23.02.2024р. з ухваленням по справі нового судового рішення - про відмову в задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що при вирішенні спору суд першої інстанції необґрунтовано виходив з того, що інформація про позивача, як автомобільного перевізника, не була зазначена в товарно-транспортній накладній від 19.09.2023р. №01999, згідно якої перевізником є ФОП ОСОБА_2 . Судом не враховано, що особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію про автомобільного перевізника. Проте, позивачем, ні під час проведення рейдової перевірки, а ні під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт не надано жодного доказу в підтвердження того, що транспортний засіб, власником якого є ОСОБА_1 , було передано в користування іншому перевізнику. В наданій інспекторам товарно-транспортній накладній в графі «автомобільний перевізник» зазначено «ФОП ОСОБА_2 » без вказівки коду платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України, податкового номеру чи РНОКПП, що не дозволяє ідентифікувати суб`єкта правопорушення.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є власником транспортного засобу DAF CF 85.410, номерний знак НОМЕР_3 , та напівпричепу WIELTON, номерний знак НОМЕР_4 .

20.09.2023р. старшим державним інспектором відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області Лаптій С.О. на а/д М-15 «Одеса-Рені», км 12+125 проведено рейдову перевірку транспортного засобу DAF CF 85.410, номерний знак НОМЕР_3 , з напівпричепом WIELTON, номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_1 , за наслідками чого складено акт перевірки №017361 від 20.09.2023р.

Встановлено порушення ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 вказаного Закону, а саме: на момент перевірки відсутнє посвідчення водія відповідної категорії, термін дії попереднього посвідчення закінчився 05.08.2023р.

В графі «пояснення водія про причини порушення» водій ОСОБА_1 зазначив, що посвідчення на переоформленні.

Акт перевірки №017361 від 20.09.2023р. направлено до відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області.

16.10.2023р. відділ державного нагляду (контролю) в Миколаївській області надіслав ФОП ОСОБА_1 запрошення на розгляд 26.10.2023р. справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане запрошення ОСОБА_1 отримав 19.10.2023р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

На розгляд справи ОСОБА_1 не з`явився.

09.11.2023р. відділом державного нагляду (контролю) в Миколаївській області винесено постанову №ПШ018681 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачене абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000,00 грн.

Копію вказаної постанови направлено відповідачем на адресу позивача листом від 10.11.2023р. та отримано останнім 20.11.2023р.

Не погоджуючись з правомірністю постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 09.11.2023р. №ПШ018681 ФОП ОСОБА_1 оскаржив її в судовому порядку.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов та скасовуючи спірну постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу, виходив з того, що положення статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовуються виключно до автомобільного перевізника, яким у даному випадку згідно відомостей ТТН від 19.09.2023р. №01999 є ФОП ОСОБА_2 . За висновками суду, неправильне визначення Укртрансбезпекою дійсного автомобільного перевізника та застосування адміністративної відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт до особи, яка не здійснювала спірного автомобільного перевезення, є самостійною підставою для висновку про протиправність спірної постанови та її скасування. Також, суд першої інстанції зазначив, що посвідчення водія ОСОБА_1 , в силу п.1 постанови КМУ №184 від 03.03.2022р., є дійсним та склад правопорушення, незалежно в того, хто є перевізником в спірних правовідносинах, відсутній.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.12 ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі Закон №2344-III) державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Частинами 14, 17 статті 6 Закону №2344-III передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт. визначено Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою КМУ №1567 від 08.11.2006р. (далі Порядок №1567).

Пунктом 2 Порядку №1567 визначено, що рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Пунктом 14 Порядку №1567 обумовлено, що рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Пунктом 15 Порядку №1567 обумовлено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених ст.ст.39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Згідно частин 1 та 2 статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, відповідальність за вказаною нормою несуть автомобільні перевізники.

Згідно ст.1 Закону №2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

У постанові від 14 грудня 2023 року у справі №140/6000/22 Верховний Суд зазначив, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону №2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу. У тій самій постанові зазначено також, що першочерговим є належне установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, та в кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять інформацію щодо предмета перевірки, зокрема про автомобільного перевізника.

Сторонами у справі не заперечується, що під час проведення рейдової перевірки транспортного засобу DAF CF 85.410, номерний знак НОМЕР_3 , з напівпричепом WIELTON, номерний знак НОМЕР_4 , водієм ОСОБА_1 надано посадовій особі Уктрансбезпеки товарно-транспортну накладну від 19.09.2023р. №01999, згідно якої перевізником є ФОП ОСОБА_2 .

Про вказану обставину зазначено, також, в акті перевірки №017361 від 20.09.2023р.

У постанові від 22.02.2024р. по справі №520/4486/23 Верховний Суд зазначив, що відомості щодо перевізника зазначаються в товарно-транспортній накладній, яка надається працівникам Укртрансбезпеки для перевірки, оскільки під час руху основним документом, який надає відомості про автомобільного перевізника і про перевезення вантажу, є товарно-транспортна накладна, яка використовується для внутрішніх перевезень в межах України.

Таким чином, під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт у фахівців відповідача була наявна інформація щодо автомобільного перевізника.

Що ж до посилань апелянта на те, що позивачем, як власником транспортного засобу, не надано жодного доказу в підтвердження того, що транспортний засіб було передано в користування іншому перевізнику, у даному випадку ФОП ОСОБА_2 , то колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06.07.2023р. по справі №560/514/22.

Зокрема, у вказаній постанові Верховний Суд погодився з доводами Укртрансбезпеки про те, що автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах. При цьому, суд зазначив, що на місці здійснення габаритно-вагового контролю водій повинен пред`явити ті документи, які від нього вимагаються (стаття 48 Закону №2344-III). Колегія суддів не заперечує того, що під час такого контролю можуть виникати ситуації, коли обсяг (перелік) наданих документів недостатній для встановлення всіх обставин, які мають значення для настання відповідальності, передбаченої статтею 60 Закону №2344-III. Але й адміністративно-господарський штраф (відповідно до статті 60 Закону № 2344-III) накладається не на місці габаритно-вагового контролю. Для цього призначається розгляд справи, під час якого посадова особа територіального органу Укртрансбезпеки має з`ясувати, зокрема, особу порушника, адже видається очевидним, що автомобільний перевізник не може встановлюватися на основі самих лише слів водія транспортного засобу, які зафіксовані в акті проведення перевірки (додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом).

На важливості такого етапу процедури реалізації повноважень Укртрансбезпеки з притягнення суб`єктів господарської діяльності до відповідальності, передбаченої частиною першою статті 60 Закону №2344-III, як розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт по суті з метою з`ясування дійсних обставин вчинення правопорушення, встановлення належної винної особи (автомобільного перевізника) та притягнення її до відповідальності у випадку винних дій/бездіяльності, наголошував Верховний Суд у постанові від 07.12.2023р. у справі №620/18215/21.

Таким чином, відповідач під час належного розгляду по суті справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт зобов`язаний був установити особу автомобільного перевізника, яка має нести відповідальність за абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», чого не здійснив.

Посадова особа контролюючого органу, застосовуючи до позивача адміністративно-господарський штраф за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, не встановила правовий статус ФОП ОСОБА_2 , відомості про якого, як автомобільного перевізника, зазначені в наданій водієм товарно-транспортній накладній, не запросила його на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, обмежившись застосуванням адміністративної відповідальності до власника транспортного засобу.

Колегія суддів враховує, що встановлення належного перевізника при вирішенні питання про накладення адміністративно-господарського штрафу є повноваженням саме посадових осіб Укртрансбезпеки, на яку, в силу положень частини другої статті 77 КАС України, покладено обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих нею рішень.

Крім цього, колегія суддів враховує, що підставою для висновку про порушення ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» стало пред`явлення водієм транспортного засобу ОСОБА_1 посвідчення водія серії НОМЕР_5 , термін дії якого закінчився 05.08.2023р.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідачем не враховано положень п.1 постанови КМУ №184 від 03.03.2022р., яким установлено, що у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану особа допускається до керування транспортними засобами за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився.

З вказаного слідує, що посвідчення водія серії НОМЕР_5 є дійсним та склад правопорушення, відповідальність за яке наступає за абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», незалежно в того, хто є перевізником в спірних правовідносинах, відсутній.

Апеляційна скарга Державної служби України з безпеки на транспорті не містить будь-яких обґрунтувань щодо помилковості висновків суду першої інстанції у відповідній частині.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Державної служби України з безпеки на транспорті не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про задоволення позову ФОП ОСОБА_1 , а тому підстав для задоволення скарги відповідача колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 07 травня 2024 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук