Справа № 340/7607/23
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2024-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 травня 2024 року м. Дніпросправа № 340/7607/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу управління Служби безпеки України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2023 року (суддя Хилько Л.І.) в справі № 340/7607/23 за позовом ОСОБА_1 до управління Служби безпеки України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до управління Служби безпеки України в Кіровоградській області (далі управління СБ України) про визнання протиправними дій з відмови у нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку з 10 жовтня 2018 року по 18 червня 2023 року, зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку з 10 жовтня 2018 року по 18 червня 2023 року; визнання протиправними дій з відмови у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 09 квітня 2012 року по день фактичної виплати індексації 18 червня 2023 року, зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 09 квітня 2012 року по день фактичної виплати індексації 18 червня 2023 року.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2023 року позов задоволено частково, визнано протиправними дії Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області щодо відмови у нарахуванні та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку з 10 жовтня 2018 року по 18 червня 2023 року; зобов`язано Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з 10 жовтня 2018 року по 18 червня 2023 року; визнано протиправними дії Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області щодо відмови у нарахуванні та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 09 квітня 2012 року по травень 2023 року; зобов`язано Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 09 квітня 2012 року по травень 2023 року; в задоволені решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Вважає, що спірні правовідносини не регулюються нормами КЗпП стосовно виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стосовно виплати компенсації втрати частини доходів вказує, що компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуде при виплаті доходу.

На виконання рішень Кіровоградського окружного адміністративного суду у справах №№ 340/3605/20, 340/3705/22 позивачу виплачено індексацію грошового забезпечення в сумі 87 776,77 грн.

Враховуючи, що визначені рішеннями суду суми індексації виплачено без порушення термінів, нарахування та виплата компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушення терміну виплати є безпідставними.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив військову службу в УСБУ в Кіровоградській області в період з 09 квітня 2012 року по 10 жовтня 2018 року.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року по справі №340/3605/20 зобов`язано Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди з 09 квітня 2012 року по 01 вересня 2014 року та з 01 жовтня 2014 року по 10 жовтня 2018 року.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року по справі №340/3605/20 в частині задоволених позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за періоди з 09.04.2012 року по 01.09.2014 року та з 01.03.2018 року по 10.10.2018 року та зобов`язання Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди з 09.04.2012 року по 01.09.2014 року та з 01.03.2018 року по 10.10.2018 року скасовано, та в цій частині заявлених вимог прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року по справі №340/3605/20 залишено без змін.

На виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року по справі №340/3605/20 ОСОБА_1 виплачено індексацію грошового забезпечення в сумі 25803,27 гривень.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року № 340/3705/22 зобов`язано Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01 жовтня 2014 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.

У день розрахунку (18 червня 2023 року) позивачу не нараховано середній заробіток за час затримки розрахунку та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати.

17 липня 2023 року позивач звернувся із заявою до відповідача про здійснення вказаних виплат.

Листом від 01 серпня 2023 року відповідач повідомив позивача, що норми КЗпП не поширюються на військовослужбовців, а отже підстави для зазначених виплат відсутні.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена статтею 117 КЗпП України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові).

Також суд першої інстанції вважав, позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини грошового забезпечення за період з 09 квітня 2012 року по травень 2023 року (по місяць, що передує місяцю виплати), а не по 18 червня 2023 року, як просить позивач.

Приведене стало підставою для часткового задоволення позову.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Службі безпеки України з 09 квітня 2012 року по 10 жовтня 2018 року.

На виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року у справі №340/3605/20 позивачу виплачено індексацію грошового забезпечення в сумі 25803,27 грн.

На виконання рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року в справі № 340/3705/22 позивачу 18 червня 2023 року виплачено індексацію грошового забезпечення в сумі 87 776,77 грн.

Суд зауважує, що індексація грошового забезпечення нараховувалась та виплачувалась за судовими рішення за період з 01 жовтня 2014 року по 28 лютого 2018 року.

Позивач 17 липня 2023 року звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення.

Листом від 01 серпня 2023 року відповідач повідомив позивача, що норми КЗпП не поширюються на військовослужбовців, а отже підстави для зазначених виплат відсутні.

Спірним під час апеляційного перегляду є питання права особи на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати доходу.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІІ), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з частиною третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19 липня 2022 року, викладено в новій редакції статті 116 та 117 КЗпП України.

Так, статті 116 КЗпП має наступну редакцію: «При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.».

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Стаття 117 КЗпП в редакції Закону № 2352-ІХ має таку редакцію:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.».

Отже, оскільки індексація грошового забезпечення, на яку мав право позивач, відноситься до належних звільненому сум, та у разі її невиплати така індексація повинна бути виплачена у день звільнення позивача з військової служби. Факт не виплати такої суми в установлений строк є підставою для застосування наслідків, які передбачені статтею 117 КЗпП України.

В цьому випадку фактичний розрахунок з позивачем проведено відповідачем 18 червня 2023 року, тому є правильним зазначення судом першої інстанції, що відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні, при цьому таким періодом є період з 10 жовтня 2018 року (день звільнення) по 18 червня 2023 року (день розрахунку).

Суд звертає увагу, що позивачем задоволено позовні вимоги в цій частині у спосіб, про який просив позивач, тобто зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, тому судом першої інстанції на визначався розмір такого середнього грошового забезпечення.

Крім того, суд звертає увагу, що апелянтом не зазначалось у суді першій інстанції, як й не зазначається в апеляційній скарзі, про необхідність застосування до спірних в цій справі правовідносин строків звернення до суду, зокрема, строків, встановлених статтею 117 КЗпП в редакції Закону № 2352-ІХ. Апелянтом не вказується в апеляційній скарзі про необхідність застосування до спірних правовідносин цих приписів КЗпП.

Частинами першою та другою статті 308 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини третьої статті 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі;

5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні;

6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи, що в цьому випадку відсутні підстави, передбачені частиною третьою статті 317 КАС України, для обов`язкового скасування судового рішення, а апелянтом не зазначено таких доводів (обмеження строком шість місяців виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні), суд, здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, має погодити висновок суду першої інстанції про задоволення позову щодо зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 жовтня 2018 року (день звільнення) по 18 червня 2023 року (день розрахунку).

Доводи апелянта стосовно нерозповсюдження на спірні правовідносини приписів КЗпП суд відхиляє, оскільки положення спеціального законодавства не врегульовують усіх питань, які можуть виникати при звільненні з військової служби, як-то відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, суд має застосовувати до спірних правовідносин окремі положення КЗпП (у тій частині, що не врегульована спеціальними для цих правовідносин нормами), що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, та правовій позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 30 січня 2019 року в справі № 806/2164/16.

Щодо вимог про виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати суд зазначає таке.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі Порядок № 159).

Статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Згідно зі статтею 3 Закону №2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).

За приписами статті 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пункти 1, 2 Порядку № 159 відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи був виплачений нарахований дохід, та чи виплачений він із порушенням строків, чи нараховувався і виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ та пункті 4 Порядку № 159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 55 Закону № 2262-XII, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).

Водночас, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з пунктом 2 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18 листопада 2014 року у справі №21-518а14, від 11 липня 2017 року у справі №21-2003а16, Верховним Судом у постановах від 06 лютого 2018 року у справі №681/423/15-а, від 20 лютого 2018 року у справі №522/5664/17, від 21 червня 2018 року у справі №523/1124/17, від 03 липня 2018 року у справі №521/940/17, від 05 жовтня 2018 року у справі №127/829/17, від 12 лютого 2019 року у справі №814/1428/18 та від 10 квітня 2019 року №686/13725/17.

Згідно з приписами частини першої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частинами другою та третьою статті 9 Закону №2011-ХІІ передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Кабінетом Міністрів України 30 серпня 2017 року прийнято постанову № 704, якою, зокрема затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Постановою №704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 2 цього нормативного документу установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно, у зв`язку з порушенням строків виплати доходу відповідач має здійснити нарахування позивачу компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за період з 09 квітня 2012 року по травень 2023 року.

Суд зауважує, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі грошового забезпечення, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер, а порушення строків виплати перерахованого розміру грошового забезпечення є підставою для нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів.

При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, тобто, чи самим підприємством, установою чи організацією добровільно або на виконання судового рішення.

Зважаючи на те, що несвоєчасна виплата позивачу перерахованого розміру грошового забезпечення відбулась з вини держави в особі відповідача, на якого покладено обов`язок нараховувати та виплачувати грошове забезпечення, є правильним висновок суду першої інстанції, що позивач має право на виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати доходу за період з 09 квітня 2012 року по травень 2023 року.

Доводи апелянта стосовно того, що компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуде при виплати доходу, суд відхиляє з підстав, викладених вище, та зазначає, що така позиція суду ґрунтується на висновках Верховного Суду в приведених вище справах, які враховуються судом відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України.

Доводи апелянта, що в цьому випадку відсутнє прострочення виплати присудженої рішенням суду суми грошового забезпечення, тому відсутні підстави для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів, суд відхиляє з тих підстав, що компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, тобто самим підприємством, установою чи організацією добровільно або на виконання судового рішення. Крім того, є доведеним судовим рішенням, що набрало законної сили, порушення строків виплати грошового забезпечення у належному розмірі.

Судом також враховуються висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №826/8319/16, за якими положення Закону №2050-III та Порядку №159 право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати не ставлять у залежність від порядку виплати доходу - у добровільному чи судовому порядку. Компенсація за порушення строків виплати виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата) особи (працівника) з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат.

Крім того, у постанові від 29 квітня 2020 року №420/2093/16-а Верховним Судом зроблено висновок, що компенсація, передбачена Законом №2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу, а не виконання рішення суду.

Суд вважає за необхідне зауважити, що у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 02 квітня 2024 року в справі № 560/8194/20 судова палата відступити від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 червня 2021 року, 17 листопада 2021 року, 27 липня 2022 року, 11 травня 2023 року (справи №№ 240/186/20, 460/4188/20, 460/783/20, 460/786/20 відповідно) про застосування строків звернення до суду з адміністративним позовом у правовідносинах щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати відповідно до Закону № 2050-ІІІ та сформулювала такі висновки:

а) у спорах цієї категорії справ суди повинні застосовувати шестимісячний строк звернення до суду з позовом, визначений частиною першою статті 122 КАС України, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів;

б) нарахування і виплата компенсації втрати частини доходів у випадку порушення строку їх виплати зокрема і пенсії, проводиться у чітко визначений Законом № 2050-ІІІ строк - у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Тому особі, права якої порушені невиконанням обов`язку нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати, достовірно відомо про час та розмір виплаченої заборгованості. При цьому така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про розмір належної до виплати компенсації, порядок її нарахування і підстави виплати/невиплати;

в) з першого дня наступного місяця після отримання заборгованості з виплати пенсії за попередні періоди особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів і з цього дня починається перебіг шестимісячного строку звернення з позовом до суду. Звернення до суду з позовом про нарахування і виплату компенсації втрати частини доходів після закінчення цього строку є підставою, передбаченою пунктом 8 частини першої статті 240, для залишення позовної заяви без розгляду;

г) отримання листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на заяву не змінює час, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить про час, коли особа почала вчиняти активні дії щодо реалізації свого права на отримання компенсації у позасудовому чи судовому порядку. Відповідно з вказаної дати не може розпочинатись відлік строку звернення з позовом до суду.

Разом з тим, апелянтом не зазначалось у суді першій інстанції, як й не зазначається в апеляційній скарзі, про необхідність застосування до спірних в цій справі правовідносин строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 122 КАС України, тому з огляду на межі перегляду судом апеляційної інстанції, встановлені статтею 308 КАС України, та відсутність в цій справі підстав для обов`язкового скасування рішення, про що зазначено вище, суд не може застосувати до спірних в цій справі правовідносин приведені висновки Верховного Суду.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Служби безпеки України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2023 року в справі № 340/7607/23 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2023 року в справі № 340/7607/23 за позовом ОСОБА_1 до управління Служби безпеки України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 07 травня 2024 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 07 травня 2024 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов