Справа № 280/1670/24
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2024-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року Справа № 280/1670/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПГІ НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вулиця Зодчих, 22, м.Вінниця, Вінницька область, 21005, )

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління ПФУ у Вінницькій області № 04 від 11.12.2023 про відмову в перерахунку пенсії за віком;

зобов`язати Головне управління ПФУ у Вінницькій області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з моменту звернення (07.12.2023), із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 01.01.1984 по 31.01.1992 згідно трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 , з врахуванням виплачених сум.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що звернувся із заявою про проведення перерахунку, на підтвердження стажу роботи до заяви було додано індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) та трудову книжку НОМЕР_2 від 08.02.1984. Проте, рішенням Головного управління ПФУ у Вінницькій області № 04 від 11.12.2023 позивачу було відмовлено в проведенні перерахунку пенсії через порушення вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників при заповненні трудової книжки та відсутність інших документів, підтверджуючих окремі періоди роботи. Вказує, що в рішенні про відмову в проведенні перерахунку відповідачем зазначено, що в трудовій книжці, наданій заявником, наявні записи щодо прийняття на роботу з 08.02.1984 в колгосп «Шлях Комунізму» і звільнення з КСП «Таврія» з 02.01.1996, зазначені відомості щодо прийнятого колгоспом річного мінімуму та виконання річного мінімуму не завірені порічно печатками, а також відсутні відомості, на підставі чого внесено записи (документ, його дата та номер) в 1988-1995 роках). Документів про реорганізацію (перейменування) колгоспу «Шлях Комунізму» не надано. Інших документів, підтверджуючих період роботи в колгоспі, заявником не надано. Також вказує, що у відповіді ГУ ПФУ в Запорізькій області додатково було повідомлено, що до загального стажу не було зараховано період роботи в колгоспі «Шлях комунізму» з 08.02.1984 по 31.01.1992 згідно трудової книжки НОМЕР_2 у зв`язку з тим, що зазначені відомості щодо фактичної кількості нарахованих трудоднів за кожен рік не завірені щорічно печатками, а також відомості, на підставі чого внесено записи (документ, його дата та номер) в 1988-1992 роках. Вважає, що відповідачем безпідставно не було зараховано до загального трудового стажу вищевказаний період роботи у повному обсязі, оскільки факт роботи протягом цього періоду підтверджується трудовою книжкою колгоспника. На підставі чого, просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач позовну заяву не визнав, у відзиві від 15.04.2024 вх. № 17505 посилається на те, що у трудовій книжці, наданій заявником наявні записи щодо прийняття на роботу з 08.02.1984 в колгосп «Шлях Комунізму» і звільнення з КГСП «Таврія» з 02.01.1996. Зазначені відомості щодо прийнятого колгоспом річного мінімуму та виконання річного мінімуму не засвідчено печатками, а також відсутні відомості, на підставі чого внесено записи (документ, його дата та номер) в 1988- 1995. Документів про реорганізацію колгоспу «Шлях Комунізму» не надано. Вказує також, що за результатами розгляду заяви до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно записів трудової книжки колгоспника без номера дата заповнення 20.02.1985 року, оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58, а саме: на титульній сторінці не зазначено відомості про дату народження. Додатково повідомлено, що заявнику рекомендовано надати довідку про кількість встановленого мінімуму та відпрацьованих вихододнів в колгоспі "Шлях до комунізму'" та історична довідка про перейменування колгоспу. Вказує, що зарахування спірних періодів трудової діяльності до страхового стажу можливе лише за умови дотримання вимог, що передбачені Порядком №637 насамперед у випадку ліквідації підприємства, установи, організації, у якій працювала особа, що має своє документальне підтвердження. Враховуючи наведене, вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийняте правомірне та обґрунтоване рішення про відмову у перерахунку пенсії, оскільки трудова книжка заповнена з порушенням вимог інструкції №58. Просить відмовити у позові.

Ухвалою суду від 26.02.2023 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/1670/24. Призначено розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 призначено пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI.

ОСОБА_1 07.12.2023 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії, надавши індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) та трудову книжку НОМЕР_2 від 08.02.1984.

Рішенням Головного управління ПФУ у Вінницькій області № 04 від 11.12.2023 було відмовлено в проведенні перерахунку пенсії з посиланням на порушення вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників при заповненні трудової книжки та відсутність інших документів, підтверджуючих окремі періоди роботи. Вказано також, що в трудовій книжці, наданій заявником, наявні записи щодо прийняття на роботу з 08.02.1984 в колгосп «Шлях Комунізму» і звільнення з КГС11 «Таврія» з 02.01.1996 р. Зазначені відомості щодо прийнятого колгоспом річного мінімуму та виконання річного мінімуму не завірені порічно печатками, а також відсутні відомості, на підставі чого внесено записи (документ, його дата та номер) в 1988-1995 роках). Документів про реорганізацію (перейменування) колгоспу «Шлях Комунізму» не надано. Інших документів, підтверджуючих період роботи в колгоспі, заявником не надано.

Листом Головного управління ПФУ в Запорізькій області від 19.01.2024 повідомлено також, що до загального стажу не зараховано період, роботи в колгоспі "Шлях комунізму" з 08.02.1984 року по 31.01.1992 року згідно трудової книжки НОМЕР_2 , у зв`язку з тим, що зазначені відомості щодо встановленої норми мінімуму трудової участі у сільському господарстві та фактичної кількості нарахованих трудоднів за кожен рік не завірені щорічн- печатками, а також відомості, на підставі чого внесено записи (документ, йог дата та номер) в 1988-1992 роках.

Позивач не погодившись з рішенням відповідача, з вимогою вчинити певні дії, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788-XII) та від 09.07.2003 року № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до положень ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону № 1058-IV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Закону № 1058-IV.

Так, згідно з ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю (ч. 2 ст. 56 Закону № 1788-XII).

Статтею 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету міністрів України № 637 від 12.08.1993 року затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній" (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Також згідно із ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. А необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Подібний висновок відображений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 року у справі № 588/647/17.

Суд звертає увагу на тому, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому їх не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірних періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Так, згідно записів трудової книжки колгоспника трудової книжки колгоспника від 08.02.1984 серії НОМЕР_2 , позивача з 01.01.1984 призначено на роботу трактористом в мех. загін Колгоспу «Шлях до комунізму», 01.02.1992 переведено в члени КСП «Таврія» трактористом, 02.01.1996 виведено з членів КСП «Таврія» за власним бажанням.

При цьому, згідно тієї ж трудової книжки, з 1984 по 1995 роки позивач виконував мінімум трудової участі в громадському господарстві, записи містять посилання на підстави їх внесення, а також підписи уповноваженої особи та печатку.

Однак, у спірному рішенні відповідач послався на те, що в трудовій книжці наявні записи, щодо прийняття на роботу з 08.02.1984 в колгосп «Шлях Комунізму» і звільнення з КГСП «Таврія» з 02.01.1996 та зазначені відомості, щодо прийнятого колгоспом річного мінімуму та виконання річного мінімуму не завірені порічно печатками, а також відсутні відомості, на підставі чого внесено записи (документ, його дата та номер) 1988-1995 роках.

Суд зазначає, що відповідно до положень Інструкції по порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, яка затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, трудова книжка заповнюється адміністрацією підприємства.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 162, чинної в період заповнення трудової книжки позивача, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.11 Інструкції №162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалась трудова книжка.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.2 Інструкції №58 встановлено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем кваліфікований робітник, молодший спеціаліст, бакалавр, спеціаліст та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Отже, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємства, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням таких періодів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 у справі № 654/890/17 та у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та наявність у ній печатки підприємства, і не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Отже, відсутність печаток за кожен рік роботи не може бути підставою неврахування відповідних періодів роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії, оскільки позивач не може відповідати за правильність оформлення документів і відповідність дотримання вимог законодавства на підприємстві.

Крім того суд зазначає, що позивач не може нести негативні наслідки у зв`язку із неправильним заповненням роботодавцем трудової книжки.

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Суд зауважує, що трудова книжка колгоспника НОМЕР_2 від 08.02.1984 містить відповідні записи про роботу позивача та про виконання річного мінімуму.

За викладених обставин, суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 11.12.2023 № 04 прийняте без урахування усіх обставин, які мали значення для їх прийняття, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

За приписамист.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписамист.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

При цьому, суд зазначає, що у Висновку №11 від 18.12.2008 року Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень викладено наступні висновки:

Усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою й простою мовою - це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення й викласти його у зрозумілому стилі, доступному для всіх.

Кожен суддя може обрати власний стиль та побудову документа або використовувати типові зразки, якщо такі існують.

В справі East/West Alliance Limited проти України (№ 19336/04) ЄСПЛ вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією небезпідставної скарги та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 353/265/17 та від 04 травня 2022 року у справі № 805/5133/18-а.

Крім того, суд враховує, що відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд звертає увагу, що у спірному рішенні не вказано конкретного періоду роботи позивача, який не враховано до страхового стажу, є лише покликання на записи про роботу позивача з 08.02.1984 по 02.01.1996 та 1988-1995 роки. При цьому, позивач у прохальній частині позову просить зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.01.1984 по 31.01.1992.

Відповідно до ст. 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд дійшов висновку про те, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 11.12.2023 № 04 про відмову у перерахунку пенсії; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести з 07.12.2023 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 01.01.1984 року по 31.01.1992, згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 08.02.1984, з урахуванням виплачених сум.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із викладеним, судові витрати у розмірі 1211,20 грн. на оплату судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вулиця Зодчих, 22, м.Вінниця, Вінницька область, 21005, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 11.12.2023 № 04 про відмову у перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести з 07.12.2023 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 01.01.1984 року по 31.01.1992, згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 08.02.1984, з урахуванням виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Рішення у повному обсязі складено та підписано 07.05.2024.

Суддя Л.Я. Максименко