Справа № 380/2/23
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2024-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 380/2/23 Суддя (судді) першої інстанції: Головенко О.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Кобаля М.І., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Фідобанк", ліквідація якого здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства "Фідобанк", ліквідація якого здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним та скасування постанови державного виконавця,

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство "Фідобанк", ліквідація якого здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 22.04.2021.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 09.03.2023 справу передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представником відповідача було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги позивача.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчуком К.П. за результатами розгляду заяви про примусове виконання виконавчого листа № 1.380.2019.001275, виданого 04.02.2021 Львівським окружним адміністративним судом, про зобов`язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Білої Ірини Володимирівни подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію про ОСОБА_1., як вкладника Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», якому необхідно здійснити виплату відшкодування за договором банківського вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.03.2021 (ВП № НОМЕР_3).

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука К.П. від 01.03.2021 у межах виконавчого провадження НОМЕР_1 визначено стягнути з боржника - уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Білої Ірини Володимирівни виконавчий збір у розмірі 24000,00 грн.

Постановою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 22.04.2021 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 про стягнення з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Фідобанк» виконавчого збору у розмірі 24000,00 грн.

Позивач зазначає про те, що при відкритті виконавчого провадження № НОМЕР_2, на виконання ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зазначив боржником уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ФІДОБАНК» з кодом , проте підтвердженням того, що уповноважена особа у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 не є боржником є те, що відсутня інформація у виконавчому документі та в Автоматизованій системі виконавчих проваджень про дату народження уповноваженої особи, відсутня інформація у виконавчому документі та в Автоматизованій системі виконавчих проваджень про реєстраційний номер облікової картки платника податків уповноваженої особи, наявна інформація у виконавчому документі та в Автоматизованій системі виконавчих проваджень про ідентифікаційний код юридичної особи 14351016 - код ЄДРПОУ ПАТ «ФІДОБАНК».

Не погоджуючись із оскаржуваною постановою про відкриття виконавчого провадження, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 2 червня 2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, як постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

У силу ч.ч. 1 та 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до п. 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання та є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження, адже одночасно з відкриттям виконавчого провадження, він повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору, що є обов`язком державного виконавця.

При цьому, у разі закінчення виконавчого провадження, зокрема, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом), постанова про стягнення виконавчого збору реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», у тому числі шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору.

Пункти 3, 4 ч. 1, п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», також покладають на державного виконавця обов`язок перевірки наявності у виконавчому документі та зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження для фізичних осіб - реєстраційного номера облікової картки платника податків, для юридичних осіб - код у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 2 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України за № 512/5 від 02.04.2012 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), при перевірці відповідності виконавчого документа вимогам пунктів 3, 4 частини першої статті 4 Закону, виконавець враховує таке: повне найменування для юридичних осіб повинно містити інформацію про організаційно-правову форму такої особи відповідно до вимог чинного законодавства; ім`я фізичної особи (яка є громадянином України) складається з її прізвища, власного імені та по батькові.

На виконання ст. ст. 97, 99 ЦК України, п. 1 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня початку ліквідаційної процедури щодо банку, у випадку делегування повноважень, уповноважена особа здійснює повноваження органу управління банку.

Уповноважена особа Фонду поєднує у собі ряд функцій, у тому числі публічних та приватноправових. У адміністративних спорах Уповноважена особа Фонду виступає стороною провадження саме як суб`єкт владних повноважень. Однак, усі дії Уповноваженої особи Фонду, у тому числі і публічні, спрямовані на здійснення процедури виведення з ринку/ліквідації банку.

Оплата витрат, пов`язаних із здійсненням ліквідації, у відповідності до положень ч. 2 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», проводиться за рахунок банку в межах кошторису витрат.

Тобто, Уповноважена особа Фонду, діючи як суб`єкт владних повноважень, використовує для реалізації покладених на неї функцій та завдань фінансовий інструмент підконтрольного банку.

Боржником у виконавчому провадженні, у відповідності до абз, 2 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Суд зазначає, що боржником за вказаним виконавчим документом є Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Фідобанк». Уповноважена особа фонду на ліквідацію банку призначається Фондом гарантування вкладів фізичних осіб для здійснення повноважень спрямованих на ліквідацію банку та здійснення представництва його інтересів.

Беручи до уваги, що боржником за виконавчим документом є Уповноважена особа ФГВФО, а не сам банк, у державного виконавця були відсутні законні підстави для винесення постанови про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання чи закінчення виконавчого провадження у відповідності до вимог пунктів 4 та 19 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач наголошує на тому, що державний виконавець мав повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 4, 11 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», адже Національним банком України прийнято постанову про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУАТ «Фідобанк», виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення про початок процедури ліквідації банку та делегування повноважень ліквідатора банку.

Згідно приписів п. 4, 11 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, боржником у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 є Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Біла І.В., тобто, посадова особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (фізична особа), яка уповноважена Фондом здійснювати процедуру управління з ліквідації юридичної особи, а не юридична особа банк.

Як вже зазначалось вище, виконавчий документ підлягає поверненню без прийняття до виконання чи виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Таким чином, у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду щодо саме боржника, яким є банк, не може здійснюватися, а відкрите виконавче провадження підлягає закінченню з підстав, визначених пунктом 4 частини першої статті 39 Закону № 1404-VІІІ.

Водночас, відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», під банком розуміється юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноваженою особою Фонду є працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Тож, виходячи з положень спеціального законодавства, суд зазначає, що уповноважена особа в певних випадках діє по суті від імені держави (Фонду), в інших випадках, що стосується діяльності банку під час ліквідації, як посадова особа банку, його представник.

Відтак, «банк» та «уповноважена особа Фонду» є різними суб`єктами правовідносин в системі гарантування вкладів фізичних осіб, а тому вказані особи не можуть ототожнюватись як одна особа.

Беручи до уваги, що в межах виконавчого провадження боржником є саме Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не банк, з огляду на що, п. 4, 11 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» не розповсюджуються на особу, яка здійснює функції з управління ліквідації банку, натомість, вказані норми підлягають застосуванню виключно у тому випадку, коли боржником за виконавчими провадженнями є саме банк, тобто, юридична особа, у якого рішенням Національного банку України відкликано банківську ліцензію, у зв`язку із чим доводи позовної заяви в цій частині є необґрунтованими та не беруться судом до уваги.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що постанова Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 22.04.2021 є законною, відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» а тому відсутні правові підстави для її скасування.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Фідобанк", ліквідація якого здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя М.І.Кобаль

суддя В.В.Файдюк