Справа № 460/7981/23
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2024-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 травня 2024 року м. Рівне №460/7981/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача щодо зарахування до страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періодів проходження військової служби та навчання;

зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугою років та відповідно на виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та виплатити грошову допомогу: період навчання в Львівському медичному училищі з 01.09.1978 по 04.07.1981; період праці на посаді фельдшера-лаборанта клінічної лабораторії КНП ЛОР "Львівському онкологічному регіональному лікувально-діагностичному центрі з 05.08.1981 по 27.10.1981; період навчання в Тернопільському державному медичному інституті з 01.09.1984 по 27.06.1990; проходження строкової військової служби з 11.11.1981 по 18.10.1983; проходження інтернатури в Здолбунівській районній лікарні з 01.08.1990 по 01.08.1991.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що позивачу було відмовлено у зарахуванні до страхового стажу, що дає право на призначення та виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періодів проходження військової служби та навчання. Позивач стверджує, що належними доказами підтверджено, що з 05.08.1981 по 27.10.1981 він працював на посаді фельдшера-лаборанта клінічної лабораторії та був звільнений з роботи у зв`язку з призовом для проходження служби в армії. Військовий квиток, виданий на його ім`я підтверджує, що в період військової служби він обіймав посади курсанта з 11.1981 по 04.1982, фельдшера-начальника аптеки з 05.1982 по 09.1982, санінструктора з 10.09.1982 по 10.1983. Окрім цього, дипломом Тернопільського державного медичного інституту підтверджується, на думку позивача, навчання його з 01.09.1984 по 27.06.1990 за спеціальністю лікувальна справа, період якого теж підлягає зарахуванню до стажу для призначення пенсії за вислугу років. Позивач, вважає протиправною поведінку відповідача щодо не зарахування спірних періодів трудової діяльності до стажу, який дає право на призначення та виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з огляду на що, просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

23.05.2024 через підсистему «Електронний суд» від Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області надійшов відзив на позовну заяву, однак доводи зазначені у ньому не враховуються судом під час ухвалення рішення, з огляду на те, що відзив поданий поза межами строку, встановленого судом, для подання відповідачем відзиву на позов.

ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою суду від 31.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ ПРАВОВІДНОСИН.

Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 60 річного віку набув право на призначення пенсії за віком на умовах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з чим 17.01.2023 подав відповідачу відповідну заяву.

Із розрахунку страхового стажу від 21.03.2023 (Форма РС-право) за пенсійнною справою № 30, вбачається, що періоди роботи з 05.08.1981 по 27.10.1981, з 01.08.1990 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 30.09.2022 та з 01.10.2022 по 31.12.2022 зараховані як робота на посадах працівників охорони здоров`я із відміткою «посади із пост. 909». Періоди зайнятості: з 01.09.1978 по 04.07.1981 «навчання у навчальному закладі»; з 11.11.1981 по 18.10.1983 «строкова військова служба»; з 01.09.1984 по 27.06.1990 «навчання у вищому навчальному закладі» зараховані виключно до загального страхового стажу для визначення права та розрахунку пенсії за віком.

Після призначення позивачу пенсії за віком з 25.12.2022, позивач звернувся до відповідача із заявою щодо зарахування до страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періодів проходження військової служби та навчання.

Листом відповідача від 03.03.2023 № 7405-4437/Ш-02/8-1700/23 позивача повідомлено, що Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги та її виплати затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 1191 від 23.11.2011, за змістом якого до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909. Страховий стаж, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати враховується в календарному обчисленні.

Відповідач також вказав, що зарахування до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, та, відповідно, на виплату грошової , охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою № 909 відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону, періоду проходження строкової військової служби на навчання законодавством не передбачено. З урахуванням наведеного, відповідач вказав на відсутність у позивача права на призначення та виплати позивачу грошової допомоги, передбаченої пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з тим, що у нього немає 35 років страхового стажу на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років. Періоди навчання та строкової військової служби, за повідомленням Пенсійного органу, зараховані до загального страхового стажу позивача для обчислення пенсії за віком.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною першою статті 28 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачу вперше призначено пенсію за віком з 25.12.2022.

Спірним у даній справі є виключно право позивача на отримання грошової допомоги яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення згідно з положеннями пункту 7-1 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За правилами пункту 7-1 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

З аналізу розрахунку страхового стажу від 21.03.2023 Форма РС-право за пенсійною справою № 30, здійсненого Пенсійним органом, судом встановлено, що періоди роботи позивача з 05.08.1981 по 27.10.1981, з 01.08.1990 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 30.09.2022 та з 01.10.2022 по 31.12.2022 зараховані до його вислуги років як робота на посадах працівників охорони здоров`я. Періоди зайнятості: з 01.09.1978 по 04.07.1981 «навчання у навчальному закладі»; з 11.11.1981 по 18.10.1983 «строкова військова служба»; з 01.09.1984 по 27.06.1990 «навчання у вищому навчальному закладі» зараховані виключно до загального страхового стажу для визначення права та розрахунку пенсії за віком.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 (далі - Порядок № 1191).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Згідно пункту 5 Порядку № 1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

За приписами пункту 6 Порядку № 1191 для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону № 1058-IV.

Пунктом 7 Порядку № 1191 встановлено, що виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах і вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 02.08.2019 по справі № 724/579/17, від 20.02.2019 по справі № 462/5636/16-а, від 19.03.2019 по справі № 466/5637/17.

Відповідач не заперечує, що станом на дату призначення позивачу пенсії за віком він не отримував будь-якої пенсії та працював в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", обмежуючись виключно доводами відсутності страхового стажу не менше 35 років на зазначених посадах.

Суд враховує, що пунктом «е» статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі Перелік № 909).

Відповідач стверджує, що навчання у Львівському медичному училищі, строкова військова служба та навчання у Тернопільському державному медичному інституті відсутнє в Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Відтак, вказані періоди до вислуги років зарахуванню не підлягають.

Оцінюючи вказані доводи суд зазначає, що згідно з пунктом 8 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Дипломом серії НОМЕР_1 , виданим 04.07.1981 ОСОБА_1 підтверджується, що він в 1978 вступив до Львівського медичного училища та в 1981 році закінчив повний курс названого училища по спеціальності фельдшерсько-лаборантській. Рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 04.07.1981 присвоєно кваліфікацію фельдшера-лаборанта.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про професійну (професійно - технічну) освіту» час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховуються до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Частиною третьою статті 56 Закону № 1788-XII встановлено, що в стаж роботи зараховується також: д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

При призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону № 1788-XII провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 стверджується, що позивач 05.08.1981 (впродовж трьох місяців після закінчення медичного училища 04.07.1981) працевлаштувався у Львівський облонкодиспансер на посаду фельдшера-лаборанта клінічної лабораторії, робота на які зарахована відповідачем до вислуги років як медичному працівнику (запис № 1 здійснений на підставі наказу № 149 від 05.08.1981).

Зважаючи на це, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не зарахував до вислуги років, як спеціального стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, періоду навчання ОСОБА_1 у Львівському медичному училищі з 01.09.1978 по 04.07.1981.

Стосовно періоду навчання з 01.096.1984 по 27.06.1990, суд зауважує, що дипломом серії НОМЕР_3 , виданим 27.06.1990 ОСОБА_1 підтверджується, що він в 1984 році вступив до Тернопільського державного медичного інституту та в 1990 році закінчив повний курс названого інституту по спеціальності лікувальна справа. Рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 27.06.1990 присвоєно кваліфікацію лікаря.

Так, відповідно до статті 55 Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про народну освіту» (чинного в період навчання позивача у Тернопільського державного медичного інституту), інститути були віднесені до вищих навчальних закладів, тобто, інститути не були закладами професійної (професійно-технічної) освіти, а тому період навчання в них не може прирівнюватись до набуття спеціального стажу працівника охорони здоров`я, який надає право на пенсію за вислугу років.

Аналогічний висновок щодо застосування вказаних норм права висловив Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 643/11758/16-а. Так, Верховний Суд дійшов висновку, що вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред`являють особливі вікові, освітні, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

Оскільки позивач у спірний період часу навчався не у професійно-технічному навчальному закладі, а можливість зарахування часу навчання до трудового стажу, що дає право на пільги, передбачена лише щодо професійно-технічних навчальних закладів (стаття 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» від 10.02.1998 № 103/98-ВР), то відповідач правомірно не зарахував до спеціального стажу вислуги років позивача за час його навчання.

Вказаний висновок суду узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 676/5212/17.

Зважаючи на викладене, в задоволенні позовних вимог в частині зарахування до вислуги років позивача періоду його навчання у Тернопільському державному медичному інституті з 01.09.1984 по 27.06.1990 слід відмовити.

Оцінюючи правомірність поведінки Пенсійного органу щодо не зарахування до вислуги років позивача періоду його строкової військової служби, суд враховує наступне.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 637 для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС. Військова служба у складі діючої армії в період бойових дій, в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, зараховується до стажу роботи на підставі довідок територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, які видаються в порядку, що визначається Міноборони (додаток № 2).

Судом досліджено військовий квиток позивача серії ВЧ № НОМЕР_4 від 03.12.1990 та встановлено, що ОСОБА_1 в період з 11.11.1981 по 18.10.1983 проходив строкову військову службу в Збройних Силах України на посадах: 11.1981 04.1982 курсант; 05.1982 09.1982 фельдшер-начальник аптеки; 10.09.1982 10.1983 санінструктор.

Відповідно до статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХП "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-ХІІ визначено такі види військової служби:

строкова військова служба;

військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;

військова служба за контрактом осіб рядового складу;

військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;

військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);

військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалась за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.11.2018 у справі № 348/2384/16-а, від 18.06.2020 у справі № 676/3013/17.

Згідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка; за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами; у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків; за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Записами трудової книжки позивача підтверджується, що станом на дату призову позивача на строкову військову службу в жовтні 1981 року позивач працював на посаді фельдшера-лаборанта клінічної лабораторії, робота на якій зарахована відповідачем до вислуги років ОСОБА_1 як працівника сфери охорони здоров`я. Запис № 2 трудової книжки свідчить, що з 27.10.1981 його звільнено з роботи у зв`язку з призовом на службу в ряди армії.

Відтак, до вислуги років позивача, окрім роботи на посадах в сфері охорони здоров`я, були підстави для зарахування пенсійним органом також і періоду проходження строкової військової служби з 11.11.1981 по 18.10.1983.

При цьому, суд вважає необґрунтованими та не доведеними доводи позивача щодо протиправності поведінки відповідача, яка полягає у не зарахуванні до його вислуги років як спеціального стажу періоду роботи з 05.08.1981 по 27.10.1981 та проходження інтернатури з 01.08.1990 по 01.08.1991, позаяк відповідно до розрахунку стажу, доданого позивачем до позовної заяви, відповідачем вказані періоди зараховані до спеціального стажу як медичного працівника.

Як було зазначено судом, відповідно до пункту 7-1 Розділу Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону № 1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Тобто, обов`язок відповідача виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій, встановлений наведеною нормою закону, при призначенні особі пенсії.

Відповідно, відсутність виконання такого обов`язку на користь позивача є свідченням вчинення відповідачем протиправної бездіяльності. У листі від 03.03.2023 № 7405-4437/Ш-02/8-1700/23 відповідачем наведені лише підстави вчинення такої бездіяльності.

Натомість судом під час розгляду справи частково встановлено вчинення відповідачем протиправної бездіяльності щодо не зарахування до спеціального стажу, що дає право на виплату грошової допомоги у розмірі їх десяти місячних пенсій періоду навчання у Львівському медичному училищі та проходження строкової військової служби, однак вимог щодо визнання такої бездіяльності протиправною позивачем у позові не заявлено.

Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб`єктів владних повноважень.

Верховний Суд у постанові від 11.10.2023 у справі № 160/9500/21 зазначив, що суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: - лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; - повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; - вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

В даному випадку, вихід за межі позовних вимог та визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не зарахування до спеціального стажу, що дає право на виплату одноразової грошової допомоги передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV періоду навчання позивача у медичному училищі та проходження строкової військової служби, пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява, та забезпечить повний захист прав позивача.

Відтак, з метою ефективного захисту порушеного права позивача на належний розмір пенсії, суд, на підставі статті 9 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не зарахування до спеціального стажу, який дає право на виплату одноразової грошової допомоги передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV періоду навчання позивача у Львівському медичному училищі з 01.09.1978 по 04.07.1981 та строкової військової служби з 11.11.1981 по 18.10.1983.

З метою відновлення порушених прав та інтересів позивача, враховуючи заявлені позовні вимоги та дискреційні повноваження Пенсійного органу, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугою років та відповідно виплату грошової допомоги, періоду навчання позивача у Львівському медичному училищі з 01.09.1978 по 04.07.1981 та строкової військової служби з 11.11.1981 по 18.10.1983 та повторно розглянути подані ОСОБА_1 документи для вирішення питання про виплату йому передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Відповідно до частини першої, другої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, в ході судового розгляду адміністративної справи відповідачі не виконали процесуального обов`язку доказування та не підтвердили правомірності своїх дій, натомість позивачем частково доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а тому позов належить задовольнити частково.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до частини четвертої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Так, за подання даного адміністративного позову сплачено судовий збір в сумі 1073,60 грн, відтак за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області слід стягнути на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 536,80 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не зарахування до спеціального стажу ОСОБА_1 , який дає право на виплату одноразової грошової допомоги передбаченої п. 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV періоду навчання у Львівському медичному училищі з 01.09.1978 по 04.07.1981 та строкової військової служби з 11.11.1981 по 18.10.1983.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненської області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугою років та відповідно виплату грошової допомоги, періоду навчання у Львівському медичному училищі з 01.09.1978 по 04.07.1981 та строкової військової служби з 11.11.1981 по 18.10.1983.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути подані ОСОБА_1 документи для вирішення питання про виплату йому передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір в сумі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість грн 80 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 07 травня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя О.В. Поліщук