Справа № 200/7549/23
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року справа №200/7549/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Т., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Лозового Ігоря Олександровича на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року (повне судове рішення складено 06 березня 2024 року) у справі № 200/7549/23 (суддя в І інстанції Чекменьов Г.А.) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

26 грудня 2023 року представник позивача адвокат Лозовий Ігор Олександрович від імені ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив:

визнати протиправними дії щодо ненарахування та невиплати пенсії з 01 квітня 2016 року;

зобов`язати нарахувати та виплатити пенсію за віком з 01 квітня 2016 року та сплатити всю заборгованість;

звернути до негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць та зобов`язати подати звіт про виконання рішення суду.

У тексті позовної заяви представник позивача також просив поновити строк звернення з позовною заявою.

Ухвалою місцевого суду від 01 січня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Вказаною ухвалою також визначено, що питання дотримання строку звернення до суду буде розглянуто протягом розгляду справи з урахуванням наданих сторонами доказів, сторону позивача зобов`язано надати до суду докази звернення до органів Пенсійного фонду України з приводу поновлення виплати пенсії.

Відповідачем наданий відзив на позовну заяву, де зазначено, що за матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,) перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, як внутрішньо переміщена особа та отримувач пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону №1058.

Виплата пенсії ОСОБА_2 фактично проведена по 30.04.2016. З 01.05.2016 року виплата пенсії ОСОБА_2 автоматично призупинена на підставі обміну інформацією з органами соціального захисту населення.

Відповідачем зауважено, що заявлені позовні вимоги стосуються періоду з 01.05.2016 по теперішній час, тому, враховуючи день звернення до суду - 25.12.2023, такі вимоги виходять за межі шестимісячного строку, встановленого статтею 122 КАС України.

За даними ІКІС ПФУ: Підсистеми «Звернення» в період з 01.05.2016 по теперішній час ОСОБА_2 до органів Пенсійного фонду України за поновленням пенсії не зверталась, пенсія за період з 01.05.2016 по теперішній час Головним управлінням не нараховувалась.

При розгляді справи суд першої інстанції виявив, що подана у справі позовна заява не відповідає нормам статті 160 КАС України, оскільки, відповідно до частини 5 статті 160 КАС України, в позовній заяві, в тому числі, зазначаються місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Всупереч наведеним нормам, подана позовна заява не містить зазначення місця фактичного проживання чи перебування позивача, оскільки крім адреси реєстрації в тимчасово окупованому місті Донецьку інша адреса фактичного перебування позивача в позовній заяві не зазначена. До матеріалів справи додана довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10.08.2015 із зазначенням адреси у смт. Мангуші, яке на час звернення з позовом також відноситься до тимчасово окупованої території.

Зазначена у позовній заяві адреса електронної пошти позивача співпадає з адресою електронної пошти представника, що вказує на відсутність зазначення дійсної електронної адреси позивача.

Крім того, при вирішення питання дотримання строку звернення до суду було встановлено, що сторона позивача оспорює дії (бездіяльність) відповідача щодо ненарахування та невиплати щомісячних пенсійних виплат з травня 2016 року, зазначивши в тексті позовної заяви про можливість одночасного не застосування та поновлення строку звернення до адміністративного суду.

У позовній заяві з цього приводу представник позивача послався на зміст статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка застосування чи незастосування певного строку пов`язує з виною отримувача пенсії чи органу, що призначає і виплачує пенсію.

Проте, відомостей та доказів звернення позивача за отриманням пенсії у будь-якій формі представником позивача не надано, ухвалу судді від 01 січня 2024 року у зазначеній частині не виконано.

Тому, при вирішенні питання дотримання встановленого законом строку звернення з цим позовом, місцевий суд дійшов висновку, що позивачем не доведена наявність поважних причин пропуску такого строку, який за заявленими вимогами сплив після закінчення 2016 року, як і не наведено відомостей та доказів будь-яких звернень позивача до відповідача для отримання пенсії за спірний період, через що для вирішення питання застосування наслідків пропуску строку позивачу необхідно надати додаткові відомості.

Крім того, представником позивача не дотримані вимоги пункту 5 частини п`ятої статті 160 КАС України, відповідно до якої в позовній заяві зазначається виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

З наведених підстав ухвалою місцевого суду від 16 лютого 2024 року позовна заява ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишена без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду додаткових відомостей та доказів:

відомостей про місце фактичного проживання чи перебування позивача, поштового індексу, дійсної адреси електронної пошти за її наявності;

у разі перебування позивача на тимчасово окупованій території - копію договору про надання правової допомоги із зазначенням дати, місця та способу його укладення;

відомостей про спосіб отримання пенсії позивачем до квітня 2016 року (поштовим переказом, поштовою доставкою, зарахуванням на картковий рахунок тощо);

відомостей та доказів звернення позивача до органів Пенсійного фонду для отримання пенсії за спірний період.

27 лютого 2024 представником позивача направлені до суду додаткові пояснення у справі, які містять доводи про незастосування строку до спірних правовідносин, аналогічні тим, що викладені у тексті позовної заяви.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року позовну заяву залишено без розгляду.

За висновком місцевого суду, вимоги ухвали суду від 16 лютого 2024 року представником позивача не виконані.

Зокрема, представником позивача заявлено про місце фактичного проживання позивача у сел. Мангуш всупереч відомостям позовної заяви та без зазначення фактичної адреси та поштового індексу.

Представником позивача не повідомлена дійсна адреса електронної пошти позивача чи зазначення про її відсутність.

Враховуючи, що як м. Донецьк, так і сел. Мангуш знаходяться на тимчасово окупованій території, для з`ясування можливості звернення позивача до органів Пенсійного фонду, в тому числі за допомогою електронних засобів зв`язку, запитана судом інформація про спосіб укладення договору про надання правничої допомоги з адвокатом, останнім залишена без відповіді з посиланням на наявність ордеру адвоката.

Щодо способу отримання пенсії до квітня 2016 року представником позивача повідомлено про її перерахування на банківську картку без будь-яких доказів цього, за відсутності зазначення назви банківської установи, строку дії картки тощо.

Жодних відомостей та доказів звернення позивача до органів Пенсійного фонду для отримання пенсії за спірний період представником позивача не надано.

З приводу зазначеного апеляційний суд виходить з наступного.

Представник позивача зазначав, що діюча електронна адреса - адреса представника - адвоката Лозового І.О. e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2 , що не заборонено Кодексом адміністративного судочинства. Крім того, позивач 1936 року народження та не має відповідних навичок для роботи з комп`ютером, за для чого й найняла адвоката для надання правничої допомоги.

Колегія суддів вважає, що ця обставина не є такою, що дозволяє стверджувати про наявність недоліків, що унеможливлюють прийняття позовної заяви.

На даний час позивач вимушена знаходитись на тимчасово окупованій території, що не позбавляє її права на отримання пенсійних виплат, навіть у випадку відсутності статусу внутрішньо переміщеної особи (у м. Мангуш, яке на даний час є також окупованим.) Про право на отримання пенсії позивачами, які знаходяться на окупованих територіях, навіть у разі відсутності внутрішньо переміщеної особи неодноразово висловлювався Верховний Суд. При цьому, питання наявності права на отримання пенсійних виплат, як внутрішньо переміщеної особи має бути вирішено під час розгляду справи по суті вимог, а не на стадії відкриття провадження у справі. Теж стосується і посилання суду першої інстанції на ненадання відомостей щодо банку та банківської карти (відсутність зазначення назви банківської установи, строку дії картки тощо, як вказано судом), однак в рамках даної справи позивачем не заявляються вимоги щодо нарахування пенсії на відповідний рахунок у банку, спірним є питання поновлення нарахування та виплати пенсії (спір про право, а не спосіб виконання).

Щодо подання позовної заяви представником - адвокатом, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 59 Кодексу адміністративного судочинства України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з документів, в т.ч. ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Ордера адвоката достатньо для представництва, КАС України не вимагає надання договору про надання правової допомоги, його копії або витягу разом із ордером.

Надмірний формалізм при прийнятті позову або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 9901/736/18.

Посилання представника позивача на безумовне незастосування строків у спірних правовідносинах суд першої інстанції відхилив, оскільки для правильного застосування статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на яку посилається представник, необхідно встановити обставини, чи мав можливість пенсійний орган доставити призначену пенсію, чи вжив позивач заходів для отримання призначеної пенсії тощо. Саме для встановлення вказаних обставин позовна заява повинна відповідати вимогам статті 160 КАС України та містити відповідну інформацію, підтверджену належними та допустимими доказами.

Стосовно строків звернення до адміністративного суду відповідно до вимог статті 122 КАС України суд першої інстанції керувався правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19:

« 21 … на думку Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

22. Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

23. Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, згідно із частиною третьою якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

24. Верховний Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

25. Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

26. Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

27. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

28. Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав зазначає, що загальне правило щодо необхідності вчинення особою активних дій з метою призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший чи з`ясування видів та розміру складових, які враховані при розрахунку пенсії шляхом подання відповідних заяв визначено Законом № 1058-IV (зокрема, статті 44, 45) та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

29. Так, згідно із статтями 42, 44, 45 Закону № 1058-IV призначення, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється територіальним органом ПФУ за заявою особи, яка має право на призначення, перерахунок, перехід з одного виду пенсії на інший чи поновлення відповідної пенсії.

30. Зокрема згідно із пунктом 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

32. При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

33. Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

34. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

35. Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

36. Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав наголошує на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

37. Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

40. Щодо посилання позивача в позовній заяві на положення статті 87 Закону № 1788-ХІІ та статті 46 Закону № 1058-IV, то таке є безпідставним, оскільки за змістом наведених норм строк давності не застосовується лише до вимог щодо нарахованих пенсій, в спірних же правовідносинах суми пенсії не були нараховані пенсійним органом.

41. До того ж, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а дійшла висновку, що норми, зокрема статі 87 Закону № 1788-ХІ та статті 46 Закону № 1058-ІV (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:

1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;

2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

42. З урахуванням наведеного, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.»

З такими висновками місцевого суду не може погодитись судова колегія апеляційного суду.

У справі, яка розглядається, спір виник у зв`язку із незгодою позивача з діями відповідача щодо припинення виплати пенсії з 2016 року.

Стаття 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачає, що:

1. Нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

2. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Необхідними умовами застосування наведеної норми адміністративними судами є:

1) факт нарахування сум пенсій за минулий час, що підтверджується відповідними доказами;

2) доведеність вини пенсійного органу - наявність протиправних дій або протиправної бездіяльності, наслідками яких є невиплата сум пенсій.

Практика застосування правових норм щодо строків звернення до адміністративного суду передбачала їх застосування за умови, коли право позивача на отримання спірних сум пенсій відповідачем визнано не було, що і стало підставою звернення до суду (постанова Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року у справі № 21- 329а13).

У даному випадку (як і у випадку всіх внутрішньо переміщених осіб пенсіонерів) пенсійний орган не оспорює самого права на пенсію, спірною є процедура її отримання, проведення додаткових перевірок тощо, відтак, до спірних правовідносин необхідно застосувати спеціальну норму, а саме ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Аналогічну позицію щодо застосування строків звернення до суду у справах цієї категорії викладено в постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі № 573/1759/17 (К/9901/3564/18) та у постанові від 03 травня 2018 року в зразковій справі Верховного Суду № 805/402/18-а.

Так само, 20.05.2020 у справі № 815/1226/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що статті 99, 100 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) не підлягають застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку поновленням виплати раніше призначених (нарахованих) пенсій громадянам України, які проживають за її межами, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009.

Зважаючи на те, що не проведення виплати пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком, та на підставі ст. 46 Закону № 1058-ІV зобов`язав відповідача провести поновлення та виплату пенсії за віком з 07.10.2009 в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції помилково прийнято ухвалу про залишення без розгляду позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача Лозового Ігоря Олександровича - задовольнити.

Скасувати ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року, а справу № 200/7549/23 повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Повне судове рішення - 07 травня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук