Справа № 200/1859/24
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2024-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2024 року Справа№200/1859/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання противним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

19 березня 2024 року з використанням засобів поштового зв`язку позивач, ОСОБА_1 , подав до суду адміністративний позов до відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення №03 від 21.02.2024 відповідача щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу роботи позивача, що дає право на отримання пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періодів роботи згідно із записами в дублікаті трудової книжки серії НОМЕР_1 з 06.09.1978 по 15.11.1979, з 09.02.1982 по 27.06.1988, з 05.04.1994 по 03.08.1995, з 04.08.1995 по 07.06.1996, та з 01.12.1996 по 02.06.1997 рік, та у призначені позивачу у пенсії за віком з 21.02.2024;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу роботи позивача, що дає право на отримання пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи згідно записів дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 з 06.09.78 по 15.11.1979, з 09.02.1982 по 27.06.1988, з 05.04.1994 по 03.08.1995, з 04.08.1995 по 07.06.1996, та з 01.12.1996 по 02.06.1997, та призначити позивачу пенсію за віком з 13.02.2024.

В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 зазначив, що 21 лютого 2024 року відповідач рішенням №03 відмовив йому у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки відсутній необхідний страховий стажу. Позивач вважає, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу спірні періоди роботи, оскільки в його дублікаті трудової книжки НОМЕР_1 від 24 грудня 1999 року, усі записи про спірні періоди роботи виконані відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало відзив на адміністративний позов, в якому позовні вимоги не визнало, просило відмовити в їх задоволенні в повному обсязі з огляду на таке. ОСОБА_1 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За результатами розгляду документів, доданих до заяви про призначення пенсії за віком, до страхового стажу не зараховані періоди роботи з 06.09.1978 по 15.11.1979, з 09.02.1982 по 27.06.1988, з 05.04.1994 по 03.08.1995, з 04.08.1995 по 07.06.1996 та з 01.12.1996 по 02.06.1997, оскільки записи про роботу внесені до дати видачі дублікату трудової книжки. Страховий стаж, на момент звернення, становив 26 років 05 місяців 27 днів. Враховуючи вище зазначене, 21 лютого 2024 року рішенням №03 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки останній не набув необхідного страхового стажу.

01 квітня 2024 року позивачу поновлений строк звернення до суду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

01 квітня 2024 року у відповідача витребувані докази.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

13 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

21 лютого 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області рішенням № 03 відмовило в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки ОСОБА_1 не набув необхідного страхового стажу.

Згідно з рішенням позивач надав наступні документи: паспорт, ідентифікаційний код, трудову книжку, довідку про зміну назви організації, військовий квиток.

Згідно з наданими документами та індивідуальними відомостями страховий стаж заявника на дату звернення становить 26 років 05 місяців 27 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком, відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До страхового стажу згідно з дублікатом трудової книжки від 24.12.1999 серії НОМЕР_1 не зараховані періоди роботи з 06.09.1978 по 15.11.1979, з 09.02.1982 по 27.06.1988, з 05.04.1994 по 03.08.1995, з 04.08.1995 по 07.06.1996 та з 01.12.1996 по 02.06.1997, оскільки записи про роботу внесені до дати видачі дублікату трудової книжки.

Первинні документи на підставі яких внесені записи не надані.

За наведених обставин, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення відмовити заявнику в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

В дублікаті трудової книжки НОМЕР_1 , яка видана на ім`я ОСОБА_1 24 грудня 1999 року, містяться наступні записи про роботу:

Середня школа №123

запис №1 - 06.09.1978 - призначений на посаду лаборанта в фіз. кабінет, наказ №52 від 06.09.78,

запис №2 - 15.11.1979 - звільнений у зв`язку з призовом до армії ст. 40 КЗпП УРСР, наказ №21 від 15.11.79,

запис №3 - Служба в Радянській Армії с 11.1979 по 11.1981,

Київський завод по технічному обслуговуванню та ремонту обчислюваної техніки

запис №4 -09.02.1982 - прийнятий на посаду електромеханіка цех №2, наказ №111/к від 08.02.82,

запис №5 - 27.06.1988 - звільнений за власним бажанням ст. 38 КЗпП України, наказ №138/к, від 27.06.88,

Підприємство Мікро-ЕОМ-сервіс

запис №6 - 04.07.1988 - зарахований у відділ №4 електромеханіком 9 розряду, наказ №254к від 27.06.88,

запис №7 - 01.04.1994 - звільнений за власним бажанням ст. 38 КЗпП України, наказ №18к від 01.04.94,

Кооператив «Маяк»

запис №8 - 05.04.1994 - прийнятий на роботу начальником електромеханіком дільниці, наказ №2/к від 05.04.94,

запис №9 - 03.08.1995 - звільнений за власним бажанням ст. 38 КЗпП України, наказ 3/к від 03.08.95,

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тархан ЛТД»

запис №10 - 04.08.1995 - прийнятий на роботу на посаду заступника директора РА «Тархан», наказ №7 від 04.08.1995

запис №11 - 07.06.1996 - звільнений за власним бажанням ст. 38 КЗпП України, наказ №24 від 07.06.1996,

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інкомсервіс»

запис №12 - 01.12.1996 - прийнятий на роботу на посаду менеджера ТОВ «Інкомсервіс», наказ №9-к від 01.12.1996,

запис №13 -02.06.1997 - звільнений за власним бажанням ст. 38 КЗпП України, наказ №6-к від 02.06.1997.

Згідно з формою РС-право страховий стаж ОСОБА_1 становить 26 років 5 місяців 27 днів і складається в з періодів роботи

16.11.1979 - 21.11.1981 - 2 роки 0 місяців 6 днів, військова служба строкова

04.07.1988 - 01.04.1994 - 5 років 8 місяців 28 днів,

01.03.1999 - 15.03.2000 - 1 рік 0 місяців 24 дні.

05 лютого 2024 року Колективним підприємством «Мікро-еом-сервіс» видана довідка №1 про ліквідацію і змінена назва підприємства «Мікро-еом-сервіс» на державне комунальне підприємство «Мікро-еом-сервіс».

12 лютого 2024 року Колективним підприємством «Мікро-еом-сервіс» видана довідка №2 про те, що ОСОБА_1 працював у відділі №4 електромеханіком 9 розряду з 04.07.1988 року (згідно наказу №254-к від 01.07.1988 року) і був звільнений за власним бажанням 01.04.1994 року (згідно наказу №18-к від 01.04.1994 року).

20 вересня 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_1 видана довідка №3695 про те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував в лавах Збройних сил з 16 листопада 1979 року по 21 листопада 1981 року, звільнений на підставі наказу МО СРСР №244 від 28.09.1981 року.

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Україна є […] правова держава (стаття 1 Конституції України) .

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (стаття 46 Конституції України).

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються

Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закону №1058-ІV).

Закон №1788-ХІІ був введений в дію з 01 січня 1992 року - в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01 квітня 1992 року - в повному обсязі.

01 січня 2004 року набув чинності Закон №1058-ІV.

Відповідно до статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: […] з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років […]. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: […] з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 років […].

Відповідно до частини 2 статі 24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Система персоніфікованого обліку була введена в дію 01 січня 2004 року на виконання Указу Президента України від 4 травня 1998 року №401 «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» згідно постанов Кабінету Міністрів України №1854 від 12 грудня 2002 року та №303 від 12 березня 2003 року.

Згідно з частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пунктами 109 та 117 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року №590, було передбачено, що навчання у вищих начальних закладах зараховується в стаж роботи, доказом стажу роботи може бути, зокрема, трудова книжка.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно з частиною 1 статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (далі - Інструкція №58), записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пунктів 1-2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

У пункті 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Позивач надав відповідачу дублікат трудової книжки від 24.12.1999 серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 .

Спірні періоди відповідно до дубліката трудової книжки від 24.12.1999 серії НОМЕР_1 не зараховані відповідачем до страхового стажу. В рішенні відповідача зазначено про те, що записи про роботу внесені до дати видачі дубліката трудової книжки, що суперечить п.2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яким передбачено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2, 5.3 розділу 5 Інструкції №58 особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом «Дублікат» в правому верхньому кутку першої сторінки.

Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження» і «Відомості про заохочення» при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ «Відомості про роботу» у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.

Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки. Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника.

Якщо з поданих документів видно, що працівник переводився на іншу постійну роботу на тому ж самому підприємстві, то про це робиться відповідний запис.

Після цього у графі 2 записується дата звільнення, а у графі 3 - причина звільнення, якщо у поданому працівником документі є такі дані.

У тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, у дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах.

У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують стаж його роботи, що передував влаштуванню на це підприємство.

В цілому погоджуючись із доводами відповідача про те, що дублікат трудової книжки видано 24.12.1999, тобто значно пізніше за перший запис в дублікаті трудової книжки (06.09.1978), однак суд наголошує на тому, що визначальним для вирішення цього спору є те, що інформація, зазначена в такому документі, є достатньою для встановлення періодів трудової діяльності позивача. При цьому будь-яких зауважень з боку відповідача щодо записів, зроблених в дублікаті трудової книжки, не висловлено.

Суд зазначає, що у дублікаті трудової книжки позивача від 24.12.1999 серії НОМЕР_1 дійсно наявні записи про роботу за спірний період, де позивач працював на різних посадах в різних установах. Дублікат трудової книжки містить відомості про дату прийняття і звільнення позивача з роботи, а також номер і дату видачі відповідних наказів.

Всі записи в трудовій книжці позивача виконані послідовно, не містять суперечливих відомостей про періоди страхового стажу та узгоджуються між собою.

Виявлені відповідачем недоліки в заповненні дубліката трудової книжки не є такими, що виключають можливість зарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу позивача.

Відповідач не ставить під сумнів достовірність записів, внесених до дубліката трудової книжки позивача, а вказує лише на окремі недоліки в її заповненні.

Водночас відповідачем не враховано, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідних періодів роботи до страхового стажу, оскільки визначальним для вирішення питання про призначення пенсії є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11.05.2022 у справі № 120/1089/19-а.

Таким чином, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Правовий висновок про те, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладений в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Отже, періоди роботи з 06 вересня 1978 року по 15 листопада 1979 року на посаді лаборанта в фіз. кабінет середньої школи №123, з 09 лютого 1982 року по 27 червня 1988 року на посаді електромеханіка цеху №2 Київського заводу по технічному обслуговуванню та ремонту обчислюваної техніки, з 05 квітня 1994 року по 03 серпня 1995 року на посаді електромеханіка 9 розряду відділу №4 Підприємства «Мікро-еом-сервіс», з 04 серпня 1995 року по 07 червня 1996 року на посаді заступника директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Тархан ЛТД», з 01 грудня 1996 року по 02 червня 1997 року на посаді менеджера Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкомсервіс», підлягали зарахуванню в страховий стаж позивача, оскільки в дублікаті трудової книжки НОМЕР_1 , яка видана на ім`я ОСОБА_1 24 грудня 1999 року, є відповідні записи і позивач не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

Разом з тим, вказані обставини не свідчить про порушення відповідачем прав позивача на пенсійне забезпечення та протиправність спірного рішення в цілому.

Як вже було зазначено, відповідно до статті 26 Закону №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: […] з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років […]. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: […] з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 років […]..

З наведеного можна дійти висновку, що у 2024 році право на пенсію виникає у особи, яка відповідає двом умовам: по-перше, її вік становить 60 роки, по-друге, її страховий стаж складає не менше 31 років.

Спірним рішенням встановлено, що на час звернення з заявою про призначення пенсії вік ОСОБА_1 становив 62 роки, а загальний страховий стаж (при необхідних не менше 31 роках) складає 26 років 5 місяців 27 днів.

Таким чином, за умови зарахування до страхового стажу, який обчислений відповідачем (26 років 5 місяців 27 днів), періодів роботи з 06 вересня 1978 року по 15 листопада 1979 року, з 09 лютого 1982 року по 27 червня 1988 року, з 05 квітня 1994 року по 03 серпня 1995 року, з 04 серпня 1995 року по 07 червня 1996 року, з 01 грудня 1996 року по 02 червня 1997 року страховий стаж позивача буде складати більше 31 року (а саме 36 років 9 місяців).

Отже, страховий стаж позивача встановлений статтею 26 Закону №1058-IV дає право ОСОБА_1 право на пенсію за віком.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Стаття 242 КАС України встановлює, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Зважаючи на те, що рішення ухвалено на користь позивача, судовий збір, сплачений ним, підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (статті 139 КАС України).

Керуючись статтями 2, 3-10, 20, 22, 25, 72-77, 90, 132, 133, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , тел. НОМЕР_3 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, код ЄРДПОУ 13486010, e-mail: ) задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову в призначенні пенсії за віком №03 від 21 лютого 2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , що дає право на отримання пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи згідно з записами в дублікаті трудової книжки серії НОМЕР_1 з 06.09.78 по 15.11.1979, з 09.02.1982 по 27.06.1988, з 05.04.1994 по 03.08.1995, з 04.08.1995 по 07.06.1996, та з 01.12.1996 по 02.06.1997, та призначити ОСОБА_1 з 13 лютого 2024 року пенсію за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211 (тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Повний текст рішення складено 01 травня 2024 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя А.І. Циганенко