Справа № 461/3376/24
Суддя: Кротова О. Б.
Дата ухвалення: 2024-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №461/3376/24
Провадження №2-а/461/114/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2024 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кротової О.Б.,

секретар судового засідання Ігнат Т.І.,

за участі:

представника позивача Шияна М.М. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради в особі Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Львівської міської ради про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в :

19.04.2024 до Галицького районного суду м. Львова надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шиян М.М., до Виконавчого комітету Львівської міської ради в особі Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Львівської міської ради, в якому позивач просить: визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення №449 від 05.09.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.92 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 27.03.2024 відкрито провадження у справі №380/4809/24 за позовом Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії. 12.04.2024 під час ознайомлення із матеріалами цієї позовної заяви, сторона позивача дізналася про наявність постанови про адміністративне правопорушення №449 від 05.09.2023. Вказана постанова обґрунтована тим, що позивач вчинила адміністративне правопорушення: змінивши фасадне вікно на балконне із встановленням балкону; замуроване вікно зі сторони двору; вибите вікно з боку двору у пам`ятці культурної спадщини ( АДРЕСА_1 ) без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини, що є порушенням вимог законодавства про охорону культурної спадщини, передбаченим ст.92 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У зв`язку з цим на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення в розмірі 1700 грн., що є еквівалентом 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Сторона позивача вважає постанову незаконною, оскільки її було винесено за відсутності позивача, вона не була повідомлена про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, на засідання комісії позивача не було запрошено, тому вона не мала змоги якимось чином заперечити чи спростовувати доводи відповідача при прийнятті постанови, була позбавлена можливості надати докази на підтвердження своєї невинуватості. Також постанова не містить жодних посилань на належні та допустимі докази здійснення саме позивачем зазначених у постанові змін у пам`ятці культурної спадщини. Позивач придбала квартиру АДРЕСА_2 за договором купівлі-продажу від 12.11.2016, зареєстрованому в реєстрі за №1903. Зміни які зазначені у оскаржуваній постанові були зроблені під час ремонту минулим власником квартири ще у 2013 році, до того моменту, коли право власності на житлове приміщення перейшло до позивача, що підтверджується наявними даними на сервісі Google Maps за листопад 2011 року, де балкон відсутній, та за травень 2015 року, де балкон вже наявний, а також, показами свідка. При винесені оскаржуваної постанови адміністративною комісією не були з`ясовані зазначені обставини, які свідчать про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.92 КУпАП. Враховуючи викладені вище обставини, сторона позивача вважає, що постанова про адміністративне правопорушення №449 від 05.09.2023 є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23.04.2024, поновлено ОСОБА_1 строк на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення №449 від 05.09.2023, позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.

Представник відповідача Виконавчого комітету Львівської міської ради в особі Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Львівської міської ради у судове засідання не з`явився, належим чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, відзиву на позовну заяву не подав.

У судовому засіданні представник позивача Шиян М.М. (в режимі відеоконференції) позовну заяву підтримав, просив задоволити таку в повному обсязі, надав пояснення аналогічні фабулі адміністративного позову.

Заслухавши пояснення представника позивача, покази свідка, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з таких підстав.

За умовами ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Судом встановлено, що згідно постанови Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Львівської міської ради №449 від 05.09.2023, ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення: замінено фасадне вікно на балконне із встановленням балкону; замуровано вікно зі сторони двору; вибито вікно з боку двору у пам`ятці культурної спадщини ( АДРЕСА_1 ) без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини, що є порушенням вимог законодавства про охорону культурної спадщини, передбаченим ст.92 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.288 КУпАП постанову адміністративної комісії може бути оскаржено у виконавчий комітет (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) відповідної ради або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 КУпАП, визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ст.92 КУпАП передбачено відповідальність за порушення вимог законодавства про охорону культурної спадщини: ухилення від підписання охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини; порушення режиму використання пам`ятки культурної спадщини; порушення режиму історико-культурного заповідника чи історико-культурної заповідної території; проведення ремонтних, реставраційних, реабілітаційних робіт на пам`ятці культурної спадщини, зміна призначення пам`ятки культурної спадщини, її частин та елементів, здійснення написів, позначок на ній, на її території та в її охоронній зоні без письмового дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини; ухилення від передачі в установленому порядку знайдених під час археологічних розвідок, розкопок рухомих предметів, пов`язаних з нерухомими об`єктами культурної спадщини, на постійне зберігання до музеїв (державних фондосховищ), у яких зберігаються музейні предмети і музейні колекції, що є державною власністю і належать до державної частини Музейного фонду України.

Відповідно до cт.1 Закону України «Про охорону культурної спадщини», пам`ятка культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Згідно ч.4 ст.24 Закону України «Про охорону культурної спадщини», забороняється змінювати призначення пам`ятки, її частин та елементів, робити написи, позначки на ній, на її території та в її охоронній зоні без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Суд зауважує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

З викладеного слідує, що окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві та відповідно до ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Зазначене узгоджується з постановою Верховного Суду від 26.04.2018 у справі № 338/1/17.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї (п.1 ст.32), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 45 рішення у справі Бочаров проти України від 17.06.2011; п. 75 рішення у справі Огороднік проти України від 05.05.2015; п. 52 рішення у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013).

Позивач ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позовні вимоги, заперечила факт порушення нею вимог законодавства про охорону культурної спадщини, покликаючись на те, що зміни які зазначені у оскаржуваній постанові були зроблені під час ремонту минулим власником квартири ще у 2013 році, до того моменту, коли право власності на житлове приміщення перейшло до позивача.

Так, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №374754565 від 17.04.2024, ОСОБА_1 набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 , 12.11.2016 на підставі договору купівлі-продажу серії 1903 від 12.11.2016.

Окрім цього, на обґрунтування своїх вимог, позивач долучила до позовної заяви скріншоти з сайту Google Maps, з яких встановлено, що у жовтні 2011 році у квартирі АДРЕСА_2 , балкон відсутній, а у травні 2015 року балкон вже наявний.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , повідомив, що працює двірником ЛКП «Господар», обслуговує будинок АДРЕСА_3 , з 1991 року прибирає. Зазначив, що в 2013 році у вказаному будинку міняли вікна, поставили білі пластикові вікна, клали бруківку.

Разом з тим, в спростування доводів позивача, відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.92 КУпАП, а саме щодо порушення останнньою вимог законодавства про охорону культурної спадщини, що є порушенням вимог ст.251 КУпАП.

Так, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення.

Суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Водночас, будь-яких інших доказів, окрім оскаржуваної постанови №449 від 05.09.2023, щодо того, що позивач порушила вимоги законодавства про охорону культурної спадщини та які б спростовували твердження позивача, зокрема, пояснень свідків, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - кінозйомки, відеозапису, тощо, відповідачем не надано.

Враховуючи, що відповідач в судове засідання не прибув, заперечень та будь-яких достовірних доказів на їх підтвердження, в разі їх наявності, суду не надав, а тому, суд приходить до висновку про невиконання обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення, що покладений на нього ст.77 КАС України.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З вищенаведеної норми права вбачається вичерпний перелік повноважень суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. При цьому вказана процесуальна норма права є спеціальною по відношенню до ст.245 КАС України.

Враховуючи заявлені позовні вимоги та вищевказані приписи ч.3 ст.286 КАС України, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити, скасувати постанову Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Львівської міської ради у справі про адміністративне правопорушення №449 від 05.09.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.92 КУпАП, та закрити провадження у справі.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір у сумі 605,60 грн, що підтверджується відповідною квитанцією.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, враховуючи, що позов підлягає задоволенню та зазначені вище норми КАС України, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Львівської міської ради підлягає стягненню судовий збір в сумі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст.6, 9, 72-77, 241-246, 286, 295, 297 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

позов задоволити.

Постанову Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Львівської міської ради у справі про адміністративне правопорушення №449 від 05.09.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.92 КУпАП - скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.92 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 605,60 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

представник позивача: Шиян Микола Миколайович, АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , номер телефону: НОМЕР_3 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

відповідач: Виконавчий комітет Львівської міської ради в особі Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Львівської міської ради, 79008, м. Львів, пл. Ринок, 1, , номер телефону: .

Суддя О.Б. Кротова