Справа № 826/9938/17
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2024-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9938/17 Головуючий у 1-й інстанції: Перепелиця А.М.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шведа Е.Ю.,

за участю секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної служби України з питань праці на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 22.11.2023 за заявою ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці, третя особа - Головне управління Держпраці у Донецькій області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

В 2017 році ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ заступника голови Державної служби України з питань праці від 03.07.2017 №23-кт про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.05.2018 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2018 задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 ; скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.05.2018 та прийнято нову постанову, якою задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці, третя особа: Головне управління Держпраці у Донецькій області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі; визнано незаконним та скасовано наказ заступника голови Державної служби України з питань праці від 03.07.2017 №23-кт про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.08.2020 у справі №826/9938/17 касаційну скаргу Державної служби України з питань праці задоволено частково; постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2018 та рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.05.2018 у справі №826/9938/17 скасовано; справу №826/9938/17 направлено на новий судовий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.12.2021 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено: визнано незаконним та скасовано наказ Державної служби України з питань праці від 03.07.2017 №23-кт «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади заступника начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2022 апеляційну скаргу Державної служби України з питань праці залишено без задоволення, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2021 - без змін.

В подальшому, до Київського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла заява про роз`яснення судового рішення, в якій заявник просить роз`яснити рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.12.2021 у справі №826/9938/17 за позовом ОСОБА_1 (тепер - ОСОБА_1) до Державної служби України з питань праці про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі та в ухвалі роз`яснити відповідачу, Державній службі України з питань праці, що згідно з указаним рішенням суду ОСОБА_1 має бути поновлена на роботі з дня звільнення - з 03.07.2017.

Заява мотивована тим, що на виконання рішення суду у справі №826/9938/17 наказом від 04.07.2022 №522-к відповідача було поновлено позивача на роботі на посаді заступника начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області - з 21.06.2022. Не погоджуючись з вказаними вище діями, в частині зазначення 21.06.2022 як дати поновлення на посаді, позивач звернулася з відповідною заявою до Громадської ради при Комітеті Верховної Ради України з питань соціальної політики та захисту прав ветеранів. У відповідь на звернення голови Громадської ради вказаного комітету листом від 13.10.2022 голова Держпраці повідомив, що вважає рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 виконаним добровільно, оскільки в резолютивній частині рішення суду не вказано з якої дати її слід поновити на роботі, а тому Держпраці її поновило на роботі з 22.06.2022 (дата прийняття постанови апеляційним судом).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.11.2023 заяву ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці, третя особа: Головне управління Держпраці у Донецькій області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі - задоволено; роз`яснено Державній службі України з питань праці, що згідно з рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.12.2021 у справі №826/9938/17 ОСОБА_1 має бути поновлена на роботі з дня звільнення, а саме з 03.07.2017.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.11.2023 Державна служба України з питань праці подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про роз`яснення судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що зміст рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.12.2021 у справі №826/9938/17 необхідно роз`яснити в порядку, визначеному статтею 254 КАС України, з метою уникнення випадків неоднозначного розуміння змісту такого рішення.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, апелянт зазначає, що задовольняючи заяву позивача про роз`яснення судового рішення суд першої інстанції фактично змінив зміст прийнятого раніше рішення.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Згідно частини 1 статті 254 КАС України, за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

Дана норма передбачає підстави для роз`яснення судового рішення в судовому засіданні.

Отже, роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 800/203/17 зазначила наступне: «…Роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, це стосується випадків, коли судом недотримані вимоги ясності, визначеності рішення. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання.

Зрозумілість судового рішення полягає в логічному, чіткому, переконливому викладенні змісту рішення. Чіткість викладення передбачає, зокрема, що: терміни, вжиті у судовому рішенні, відповідають тому змісту, який вони мають за законодавством України; такі терміни чітко співвідповідають з поняттями, які вони позначають; текст правової норми, застосованої судом, відтворюється без перефразування і при цьому зрозуміло, де наводиться правова норма, а де суд дає своє тлумачення її змісту.

Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. При цьому суд, роз`яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення».

З огляду на зазначене, ч. 1 ст. 254 КАС України передбачає можливість роз`яснення судом ухваленого ним рішення з метою усунення такого недоліку, як незрозумілість судового рішення (наприклад, можливість неоднакового тлумачення висновків суду), що перешкоджає його належному виконанню.

Виходячи із системного тлумачення наведеної норми, роз`яснено може бути судове рішення, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки, високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини.

Так, механізм, визначений цією статтею, не може використовуватись, якщо хтось із осіб, які беруть участь у справі, не розуміє мотивації судового рішення. У разі незгоди з мотивацією судового рішення особи, які беруть участь у справі, можуть оскаржити це судове рішення в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

В ухвалі Верховного Суду України від 13 липня 2016 року (справа №21-452іп16) зазначено, що рішення суду може бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Тобто, роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі.

Таким чином, підставою для роз`яснення судового рішення як засобу усунення недоліків ухваленого судового акта є його неясність, невизначеність. Фактично роз`ясненням рішення є зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового акта, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше. При цьому, суд, роз`яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення. Тобто, процесуальна процедура роз`яснення судового акта виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення, навіть у разі подальшого виявлення судом правових помилок, допущених під час його ухвалення.

За роз`ясненням рішення суду можуть звертатися особи, які брали участь у справі, або державний виконавець у випадку, коли рішення є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію.

В заяві про роз`яснення рішення зазначається, що саме у резолютивній частині рішення є незрозумілим, в чому полягає незрозумілість рішення, які припускаються варіанти тлумачення рішення, як це впливає на його виконання.

Колегія суддів звертає увагу, що з аналізу резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.12.2021 у справі №826/9938/17 встановлено, що судом при прийняті відповідного рішення не було вказано з якої саме дати ОСОБА_1 має бути поновлена на роботі.

Частиною 1 ст. 235 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч.7 ст.235 КЗпП України).

Поновлення незаконно звільненого працівника на роботі відбувається шляхом видання відповідною посадовою особою розпорядчого документа про поновлення працівника на роботі з дати звільнення, оскільки наказом про поновлення на роботі анулюється наказ про звільнення працівника.

Крім вказаного, питання, пов`язане з фактом поновлення на роботі, вирішується відповідно до рішення суду: видається наказ про поновлення працівника на роботі та вносяться зміни до трудової книжки працівника відповідно до п.2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 №58, зокрема, визнається недійсним запис, зроблений відповідно до наказу, визнаного судом незаконним (наприклад, пишеться: «Запис за таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі»).

Недійсність запису про звільнення означає, що звільнення як такого юридично й не існувало взагалі.

Отже, з викладеного вище можна прийти до обґрунтованого висновку про те, що поновлення на попередній роботі відбувається не з дати винесення судом рішення про таке поновлення і не з дати набрання рішенням законної сили, а з дати звільнення працівника, яка, відповідно до цього рішення, визнається недійсною.

Крім того, вказана позиція була також викладена в листі Міністерства праці та соціальної політики України від 07.082007 №205/06/187-07 «Щодо порядку поновлення працівника на роботі», в якому чітко зазначено: на підставі рішення суду незаконно звільнений працівник поновлюється на роботі з дня звільнення.

Також, колегія суддів звертає увагу на висновки, викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 14.05.2020 у справі №591/4894/15-а в якій зробив наступний висновок: «Поновлення незаконно звільненого працівника на роботі відбувається шляхом видання відповідною посадовою особою розпорядчого документа про поновлення працівника на роботі з дати звільнення, оскільки наказом про поновлення на роботі анулюється наказ про звільнення працівника. Таким чином відсутність у оскаржуваних судових рішеннях дати, з якої позивач має бути поновлена на роботі на посаді, з якої була звільнена без законної підстави, не є підставою для їх скасування чи зміни».

Вищевикладене в сукупності дає можливість прийти до висновку про те, що відсутність у резолютивній частині дати поновлення позивача на займаній до незаконного звільнення посаді, не може впливати на виконання рішення суду, оскільки чинним законодавством чітко встановлено дату, з якої особу у разі встановлення незаконності звільнення має бути поновлено на посаді.

Згідно з п. 1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03) від 03.04.2008 вказано, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано п.1 ст.6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що поставлене позивачем питання у заяві про роз`яснення порядку виконання рішення суду охоплюється сферою застосування ст.254 КАС України, у зв`язку з чим, заява позивача підлягає задоволенню.

При цьому, колегія суддів зазначає, що у даній справі суд першої інстанції не здійснював вирішення спору по суті та не змінював уже прийняте рішення, а лише вирішив питання надання роз`яснення рішення суду, яким такий спір вже вирішено, що свідчить про безпідставність доводів апелянта в цій частині.

Щодо інших доводів апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 30. рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241-244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з питань праці - залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 22.11.2023 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Швед Е.Ю.

Повний текст постанови виготовлений 03.05.2024.