Справа № 400/2599/24
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2024-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2024 р. № 400/2599/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачівГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54008, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, просп. Соборний, 158Б, м. Запоріжжя, Запорізький район, Запорізька область, 69005,

провизнання протиправним та скасування рішення від 08.02.2024 № 53; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

21 березня 2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про:

визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 08.02.2024 № 53;

зарахування позивачу страхових стаж відповідно до архівної довідки Трудового архіву Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 30.11.2023 № П-242/06-04 та довідок про заробітну плату від 26.02.2024 № П-42/06-04, від 14.02.2024 № П-37/06-04/1, від 14.02.2024 № П-37/06-04/2, та провести призначення позивачу пенсії, повернувшись до розгляду заяви від 02.02.2024 № 494 із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 21.03.1979 по 22.10.1981 та з 07.12.1983 по 12.07.1991 відповідно до довідки Трудового архіву Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 30.11.2023 № П-242/06-04, а Головному управлінню Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити її виплату.

Позов обґрунтував позивач тим, що у 60-річному віці він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою від 02.02.2024 про призначення йому пенсії за віком, за результатами розгляду якої прийнято рішення від 08.02.2024 № 53 про відмову у призначені йому пенсії за віком. На його переконання, вказане рішення є протиправним, оскільки відповідно до нього йому не зараховано страховий стаж за періоди його роботи, зазначені в архівній довідці від 30.11.2023 № П-242/06-04, на тій підставі, що прізвище позивача в ній не відповідає його прізвищу в його паспорті громадянина України.

У відзиві на позовну заяву від 10.04.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та у відзиві на позовну заяву від 25.04.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області заперечили проти позову і просили в його задоволенні відмовити повністю. Відзиви умотивовані тим, що до страхового стажу позивача не підлягають зарахуванню періоди роботи, вказані в архівних довідках від 30.11.2023 № П-242/06-04 і від 18.01.2024 № В-40/24.03-01, оскільки зазначене у них прізвище не відповідає паспортним даним позивача.

27.03.2024 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до статті 263 КАС України (без виклику сторін у судове засідання). В якості відповідача суд залучив лише Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

11.04.2024 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області надійшло клопотання про залучення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в якості співвідповідповідача у даній справі. Клопотання обґрунтовано тим, що рішення про відмову у призначенні йому пенсії було прийнято саме Головним управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, а не Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 залучено до участі у справі як співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та розпочато розгляд справи спочатку.

Розглянувши заяви по суті, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Згідно із записами №№ 2, 3, 5, 6 трудової книжки позивача НОМЕР_1 він працював у радгоспі «Первомайський» трактористом з 01.04.1979 по 01.11.1981 та з 07.12.1983 по 12.07.1991.

В архівній довідці Трудового архіву Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 30.11.2023 № П-242/06-04 зазначено, що в книгах наказів радгоспу «Первомайський» є відомості про підтвердження факту роботи про переведення ОСОБА_2 (так в документах на мові оригіналу) трактористом з 21.03.1979, звільнення ОСОБА_3 (так в документах на мові оригіналу) з 22.10.1981, про прийняття на роботу трактористом ОСОБА_3 (так в документах на мові оригіналу) з 07.12.1983 та звільнення ОСОБА_1 (так в документах на мові оригіналу, ім`я та по батькові не розшифровано) з12.07.1991.

Відповідно до архівних довідок Трудового архіву Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 14.02.2024 № П-37/06-04/1 і від 26.02.2024 № П-42/06-04 ОСОБА_4 ) отримував заробітну плату в радгоспі «Первомайський» з березня 1979 року по жовтень 1981 року та із січня 1984 року по липень 1991 року.

02.02.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком.

У зв`язку з тим, що призначення / перерахунок пенсії здійснюється за екстериторіальним принципом, вищенаведена заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 08.02.2024 № 53 позивачу було відмовлено у призначені пенсії за віком на тій підставі, що у нього відсутній необхідний страховий стаж роботи, передбачений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме: його страховий стаж становить 20 років 05 місяців 18 дні при необхідному страховому стажу не менше 30 років. До страхового стажу позивача не зараховано, зокрема, «архівну довідку №П-242/06-04 від 30.11.2023р. про періоди роботи в радгоспі «Первомайський», оскільки прізвище ОСОБА_5 не відповідає паспортним даним заявника.»

Вважаючи вищезазначене рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом. Так, позивач переконаний, що такими діями органів Пенсійного фонду України порушено його право на призначення та отримання пенсії за віком.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». (далі Закон № 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Абзацом тридцять шостим статті 1 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування.

Згідно з абзацом першим пункту 1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV цей Закон набирав чинності з 01.01.2004.

Тому страховий стаж обчислюється за період роботи:

до 31.12.2003 на підставі документів і в порядку, визначених законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV, тобто Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

після 01.01.2004 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Отже, періоди роботи позивача до 31.12.2003 можуть бути зараховані до страхового стажу лише на підставі документів і в порядку, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з частиною першою статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пунктом «а» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Отже, періоди роботи позивача з 21.03.1979 по 22.10.1981 та з 07.12.1983 по 12.07.1991 згідно зі статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» можуть бути зараховані до страхового (трудового) стажу на підставі документів, що їх підтверджують.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відтак у разі наявності трудової книжки страховий стаж за періоди роботи до 31.12.2003 встановлюється на підставі відповідних записів у ній.

Згідно із записами №№ 2, 3, 5, 6 трудової книжки позивача НОМЕР_1 він працював у радгоспі «Первомайський» трактористом з 01.04.1979 по 01.11.1981 та з 07.12.1983 по 12.07.1991.

Водночас в архівній довідці Трудового архіву Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 30.11.2023 № П-242/06-04 зазначено, що в книгах наказів радгоспу «Первомайський» є відомості про підтвердження факту роботи про переведення ОСОБА_2 (так в документах на мові оригіналу) трактористом з 21.03.1979, звільнення ОСОБА_3 (так в документах на мові оригіналу) з 22.10.1981, про прийняття на роботу трактористом ОСОБА_3 (так в документах на мові оригіналу) з 07.12.1983 та звільнення ОСОБА_1 (так в документах на мові оригіналу, ім`я та по батькові не розшифровано) з12.07.1991.

Таким чином, вказані у вищенаведеній довідці період роботи трактористом в радгоспі «Первомайський» з 07.12.1983 по 12.07.1991 ОСОБА_6 ) повністю співпадає із записами №№ 5 і 6 трудової книжки позивача, а за період з 21.03.1979 по 22.10.1981 частково (згідно із записами №№ 2 і 3 трудової книжки позивача з 01.04.1979 по 01.11.1981).

Оскільки основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, суд прийшов до висновку, що позивач працював трактористом в радгоспі «Первомайський» з 01.04.1979 по 01.11.1981 та з 07.12.1983 по 12.07.1991.

Поряд з цим, суд відхилив аргументи відповідачів про те, що у довідці Трудового архіву Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 30.11.2023 № П-242/06-04 прізвище позивача не співпадає з його паспортними даними, оскільки в цій довідці зазначено як прізвище « ОСОБА_5 », так і « ОСОБА_7 » (як у паспорті громадянина України). Зі змісту цієї довідки також слідує, що документи, на підставі яких її видано, були складені російською мовою, в якій слово « ОСОБА_5 » і « ОСОБА_7 » читається однаково.

З огляду на вищенаведене, суд прийшов до висновку, що рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії від 08.02.2024 № 53 є протиправним.

Щодо позовних вимог про призначення та виплати позивачу пенсії за віком з суд зазначає наступне.

Згідно зі статтю 58 Закону № 1058 пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Тобто Пенсійний фонд України має виключну компетенцію в питання призначення (перерахунку) пенсії.

Як наслідок, суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсії громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача. Повноваженнями на прийняття рішень з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії та визначення підстав, за яких призначається (перераховується) пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні (перерахунку) наділені виключно органи Пенсійного фонду України.

Крім цього, з наявних у матеріалах справи не можливо достовірно встановити, чи матиме право позивач на призначення пенсії за віком у випадку зарахування до його страхового стажу періодів його роботи з 01.04.1979 по 01.11.1981 та з 07.12.1983 по 12.07.1991

Тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Частиною другою статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Такі повноваження суду щодо визначення меж розгляду адміністративної справи є субсидіарними, не можуть змінювати предмет спору, а лише стосуються обсягу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду від 07.02.2020 у справі № 826/11086/18).

У постанові Верховного Суду 25.03.2020 у справі № 752/18396/16-а сформульована правова позиція, що принцип диспозитивності в адміністративному процесі має своє специфічне змістове наповнення, пов`язане з публічно-правовим характером адміністративного позову та активною участю суду в процесі розгляду адміністративних справ, тому адміністративний суд може та зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (пункт 64 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява № 40450/04).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (пункт 95 рішення ЄСПЛ у справі «Аксой проти Туреччини» від 18.12.1996 (заява № 21987/93).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (пункт 101 рішення ЄСПЛ у справі «Джорджевич проти Хорватії» від 24.07.2012 (заява № 41526/10); пункти 36-40 рішення ЄСПЛ у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» від 06.11.1980 (заява № 7654/76). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Отже, рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

У позовній заяві позивач просить зарахувати до його страхового стажу період роботи з 21.03.1979 по 22.10.1981 на підставі довідок Трудового архіву Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

Однак, як вище суд встановив, до його страхового стажу підлягає зарахуванню відповідно до даних трудової книжки період з 01.04.1979 по 01.11.1981.

Поряд з цим, задоволенню не підлягають позовні вимоги щодо призначення та виплати позивачу пенсії за віком.

Тому суд прийшов до висновку, про необхідність виходу за межі позовних вимог шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області:

зарахувати позивачу до його страхового стажу період його роботи трактористом в радгоспі «Первомайський» з 01.04.1979 по 01.11.1981.

повторно розглянути відповідну заяву позивача від 02.02.2024 з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні суду.

Відтак, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина третя статті 139 КАС України).

Платіжною інструкцією від 12.03.2024 підтверджується понесення позивачкою судових витрат у розмірі 1211,20 грн на сплату судового збору за подачу адміністративного позову. Оскільки позовні вимоги задоволено до двох відповідачів, тому за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: по 605,60 грн (?1211,20 : 2 = ?605,60).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54020; код за ) і Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, 158Б, м. Запоріжжя, Запорізький район, Запорізька область, 69005; ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 08.02.2024 № 53.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54020; ):

зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) періоди його роботи в радгоспі «Первомайський» з 01.04.1979 по 01.11.1981 та з 07.12.1983 по 12.07.1991.

повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) про призначення пенсії за віком від 02.02.2024 з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні суду.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54020; код за ) судовий збір у розмірі 605 (Шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, 158Б, м. Запоріжжя, Запорізький район, Запорізька область, 69005; ) судовий збір у розмірі 605 (Шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

8. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

9. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 02 травня 2024 року