Справа № 320/21057/23
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2024-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2024 року 320/21057/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Балаклицького А.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 21.12.2022 №28188-27052/0-02/8-2600/22 щодо відмови у перерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 , призначеної у зв`язку із втратою годувальника, виходячи із базового розміру пенсії 90% основного розміру грошового забезпечення ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок розміру пенсії ОСОБА_1 , призначеної у зв`язку із втратою годувальника, виходячи із базового розміру пенсії 90% основного розміру грошового забезпечення ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є пенсіонером, отримує пенсію по втраті годувальника ( ОСОБА_2 ) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.05.2021 року.

Позивач також звертає увагу, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.01.2022 № 640/25539/20 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок та виплатити ОСОБА_2 перераховану різницю недотриманої з 01.01.2016 року пенсії без врахування Постанови КМУ №1088 однією сумою виходячи в розмірі 90% згідно довідки №40320 від 22.03.2018 рокубез обмеження максимального розміру пенсії.

На звернення позивача, відповідачем не вчинено жодних дій щодо проведення перерахунку пенсії по втраті годувальника.

Невчинення відповідачем дій щодо перерахунку позивачу пенсії, останній вважає протиправним, а відновлення своїх порушених, свобод та інтересів поновленими лише шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії, включаючи вказані вище додаткові види грошового забезпечення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.06.2023 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідачем поданий відзив, у якому останній просить у задоволенні позову відмовити.

Відзив обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні і отримував пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Виплату пенсії йому припинено з 01.05.2021 у зв`язку зі смертю (дата смерті 03.04.2021).

Відповідач звертає увагу, що рішення судів у справах щодо пенсійного забезпечення, які набрали законної сили, виконуються добровільно органами Пенсійного фонду України в межах покладених судом зобов`язань, з урахуванням повноважень, наданих чинним законодавством.

На думку відповідача, оскільки рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.01.2022 у справі № 640/25539/20 за адміністративним позовом ОСОБА_2 не набрало законної сили на дату його смерті, підстави для виконання вказаного рішення суду у Головного управління були відсутні.

Також повідомляємо, що ОСОБА_1 згідно справи №640/25539/20 Окружного адміністративного суду міста Києва не була стороною провадження у вказаній справі.

Відповідачем подано копію пенсійної справи позивача.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує з 01.05.2021 пенсію по втраті годувальника ( ОСОБА_2 ), призначену згідно Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі по тексту Закон № 2262-ХІ).

Довідкою про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 21.03.2018 року №40575 виданої ОСОБА_2 заступником голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України в місті Києві, встановлено, що відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 та 11.11.2015 №988, розмір грошового забезпечення за нормами, чинними на 01.01.2016 за посадою на день звільнення усього становить 18 621,00 грн.

ОСОБА_2 звернувся з заявою №б/н від 21.06.2020 року до Головного управління Пенсійного фонду України, щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_2 з 01.01.2016 року виходячи з основного розміру призначеної йому пенсії 90% грошового забезпечення, без обмеження її максимального розміру та здійснити перерахунок пенсії відповідно до довідки № від 22.03.2018 року.

Листом від 29.07.2020 року Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві повідомило позивача про те, що із прийняттям Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ліквідаційною комісією ГУ МВС України в Київській області були направлені довідки для перерахунку пенсії з урахуванням грошового забезпечення, установленого для поліцейських. Зазначено що перерахунок пенсії ОСОБА_2 проводилась на підставі Постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 року №103 (далі - Постанова №103).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/25539/20 від 31.01.2022, визнано протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести з 01 січня 2016 року перерахунок пенсії в розмірі 90% згідно довідки №40320 від 22.03.2018 року та виплачувати пенсію ОСОБА_2 без обмеження максимального розміру пенсії відповідно до норм Закону України №900-VII «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23 грудня 2015 року, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45 із зазначенням в ній основних та додаткових видів грошового забезпечення станом на 01 січня 2016 року (тобто з дати виникнення права на перерахунок), Постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»; визнано протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок та виплатити ОСОБА_2 перераховану різницю недотриманої з 01.01.2016 року пенсії без врахування Постанови КМУ №1088 однією сумою.

ГУ ПФУ в м. Києві, за результатами розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії по втраті годувальника на підставі вказаного рішення, повідомило, що його пенсія перерахована та виплачується згідно з нормами чинного законодавства, а тому відсутні підстави для проведення її перерахунку.

Позивач, не погоджуючись з діями ГУ ПФУ в м. Києві, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до ст. 61 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (серед іншого) суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну.

Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Судом встановлено, що позивач є членом сім`ї (дружиною) померлого ОСОБА_2 , вказаний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб позивача серії НОМЕР_1 від 16.06.1977 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 05.04.2021 року, ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до рішення ГУ ПФУ в м. Києві позивачу з 01.05.2021 року призначено пенсію по втраті годувальника ОСОБА_2 .

Отже, позивачка має право на отримання недоотриманої пенсії її померлого чоловіка.

Як було встановлено вище, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/25539/20 від 31.01.2022, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести з 01 січня 2016 року перерахунок пенсії в розмірі 90% згідно довідки №40320 від 22.03.2018 року та виплачувати пенсію ОСОБА_2 без обмеження максимального розміру пенсії відповідно до норм Закону України №900-VII «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23 грудня 2015 року, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45 із зазначенням в ній основних та додаткових видів грошового забезпечення станом на 01 січня 2016 року (тобто з дати виникнення права на перерахунок), Постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок та виплатити ОСОБА_2 перераховану різницю недотриманої з 01.01.2016 року пенсії без врахування Постанови КМУ №1088 однією сумою.

У той же час, відповідачем було відмовлено позивачу у задоволені його заяви про перерахунок пенсії по втраті годувальника на підставі вказаного рішення, оскільки рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.01.2022 у справі № 640/25539/20 за адміністративним позовом ОСОБА_2 не набрало законної сили на дату його смерті, підстави для виконання вказаного рішення суду у Головного управління були відсутні.

Тобто, відповідач вважає, що у позивача немає права на отримання цих коштів, оскільки вони не є недоотриманою пенсією, адже не були нараховані за життя пенсіонера.

Суд не погоджується із такою позицією, оскільки рішенням суду було встановлено порушення Пенсійним фондом законного права ОСОБА_2 на отримання раніше призначеної пенсії 01.01.2016 р. в розмірі 90%суми грошового забезпечення без обмеження максимального розміру пенсії та без врахування Постанови КМУ №1088 однією сумою. Тобто, внаслідок протиправних дій відповідача, ОСОБА_2 не отримав вчасно пенсію у належному йому розмірі, внаслідок чого, був змушений звернутись до суду для поновлення своїх законних прав.

Таким чином, суд приходить до переконання, що вказаним рішенням суд встановив наявність порушеного права та відновив його шляхом зобов`язання нарахувати та виплатити саме не нараховану пенсію у належному розмірі з урахуванням виплачених сум. Право на ці виплати виникло задовго до смерті ОСОБА_2 .

За таких умов, суд вважає, що перерахунок та виплата пенсії встановлені рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва суду від 31.01.2022 у справі № 640/25539/20 є саме недоотриманою пенсією та підлягає нарахуванню і виплаті позивачеві, як члену сім`ї померлого пенсіонера у відповідності до ст. 61 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Крім того, аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми соціальних виплат (у даному випадку пенсії) передаються членам сім`ї спадкодавця, до того ж незалежно від того, чи виступають вони одночасно спадкоємцями після його смерті. При цьому, сумами пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, слід вважати і суми пенсії, які не були отримані пенсіонером за життя, внаслідок неправомірних дій органу Пенсійного фонду України, який не виконав у добровільному порядку судове рішення, яке набрало законної сили, і яким його (пенсійний орган) було зобов`язано провести нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії.

Вказаний правовий висновок відповідає викладеному у постанові Верховного Суду від 07.03.2019 року у справі №617/7748/12 (провадження №К/9901/42908/18).

З огляду на зазначене, суд критично ставиться до доводів відповідача про відсутність відповідних нарахувань за рішенням суду, адже це є сумлінним невиконанням ГУ ПФУ в м. Києві рішення суду, яке набрало законної сили.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішенням, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія А. 303-А; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у пункті 54 та тексті свого рішення у справі «Пічкур проти України» від 07 лютого 2014 року (заява № 10441/06) різниця в поводженні, є порушенням статі 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як також наголосив Європейський суд з прав людини в рішення від 26.06.2014 у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та № 71378/10), перша і найбільш важлива вимога ст. 1 Першого Протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання органів влади у право мирно володіти своїм майном має бути законним і переслідувати законну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання має бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має бути досягнуто «справедливого співвідношення» між інтересами суспільства і вимогами щодо захисту прав людини. Такий баланс не досягнутий, якщо особа чи особи у справі мали нести індивідуальні або додаткові обов`язки (див., серед багатьох інших органів влади, «Колишній король Греції та інші проти Греції» [GC], заяви № 25701/94, § § 79 і 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, із визнанням протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу сум недоотриманої пенсії після смерті її чоловіка із зобов`язанням нарахувати та виплатити ці суми на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, адже такий спосіб захисту порушеного права позивача за даних обставин є найбільш ефективним.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 21.12.2022 №28188-27052/0-02/8-2600/22 щодо відмови у перерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 , призначеної у зв`язку із втратою годувальника, виходячи із базового розміру пенсії 90% основного розміру грошового забезпечення ОСОБА_2 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату недоотриманої пенсії після смерті чоловіка ОСОБА_2 згідно рішення рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/25539/20 від 31.01.2022в розмірі 90 % від сум грошового забезпечення з 01.05.2021року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн, 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Балаклицький А. І.