Справа № 461/10174/23
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 461/10174/23 пров. № А/857/3312/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Матковської З. М.,

з участю секретаря судового засідання Єршової Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційні скарги ОСОБА_1 та Львівської митниці на додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 лютого 2024 року у справі №461/10174/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про скасування постанови,-

суддя в 1-й інстанції Стрельбицький В. В.,

дата ухвалення додаткового рішення 01 лютого 2024 року,

місце ухвалення додаткового рішення м. Львів,

дата складання повного тексту додаткового рішення 01 лютого 2024 року,

в с т а н о в и в:

Адвокат Свірський Т. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся у суд з позовом до відповідача - Львівської митниці, в якому просив скасувати постанову у справі про порушення митних правил від 14 листопада 2023 року №1398/20900/23, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.2 ст.471 Митного кодексу України, а справу направити на новий розгляд до Львівської митниці.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16 січня 2024 року позов задоволено. Скасовано постанову Львівської митниці у справі про порушення митних правил №1398/20900/23 від 14 листопада 2023 року, згідно з якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.2 ст.471 МК України. Матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил за ч.2 ст.471 МК України надіслано на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи) - Львівської митниці.

Адвокат Свірський Т. В. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі у справі № 461/10174/23 та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 гривень.

Від відповідача надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких останній просить у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити, оскільки така є безпідставною та необгрунтованою.

Додатковим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01 лютого 2024 року заяву представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з Львівської митниці Державної фіскальної служби за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.

Не погоджуючись з прийнятим додатковим рішенням, сторони подали апеляційні скарги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає про те, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач не заявляв клопотань щодо зменшення витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю у відповідності до положень частин 6 та 7 статті 134 КУпАП, а тому підстави для такого зменшення були відсутні, оскільки процесуальним законом суд не наділено правом зменшувати розмір витрат на правничу допомогу з власної ініціативи. Вказує, що подане відповідачем заперечення на клопотання (заяву) не може вважатись клопотанням про зменшення суми судових витрат у розумінні частин 6 та 7 статті 134 КУпАП, оскільки дане заперечення не містить розумних обґрунтувань щодо неспівмірності заявленої суми, а також відповідач просить у ньому не зменшити суму, а повністю відмовити у її стягненні. Просить змінити додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 лютого 2024 року у цій справі, збільшивши суму витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню із відповідача, до заявлених 12000,00 гривень.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу необхідно залишити без розгляду, оскільки розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, однак в матеріалах доступних у системі «Електронний суд» вищевказана заява відсутня. Щодо наданих адвокатом послуг, зокрема, щодо наданої послуги адвокатом - підготовки позовної заяви, то відповідач вказує, що заявлена до відшкодування вартість наданої позивачу послуги є значно завищеною та неспівмірною зі складністю справи та підлягає зменшенню; дана категорія справи не є складною та не відповідає такому високому розміру гонорару. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Звертає увагу, що наведена адвокатом позивача у позовній заяві позиція є універсальною, висновки щодо застосування норм права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин фактично є витягами норм законодавства на яке посилається позивач у позовній заяві та може бути використана й у інших справах практично без внесення змін до відповідних процесуальних документів. Позовна заява містить всього 5 сторінок тексту 2 з яких це реквізити сторін, а «тіло» позову містить відступи подекуди більші за абзаци. Тому сума гонорару такий позов дуже завищена. Також зауважує, що розмір витрат на надання правової консультації та участі в судових засіданнях також нічим не обґрунтовані. Крім того, вказує, що до матеріалів справи не додано документу про оплату послуг, і цей факт позивач не заперечує. За наведених обставин, вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та ціною позову. Просить скасувати додаткове судове рішення та прийняти нове судове рішенням, яким у задоволенні заяви представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити повністю.

Відзиви на апеляційні скарги сторонами подані не були. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача (апелянта) Сліпенко С. В. у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у своїй апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване додаткове судове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити. Разом з тим, не погодився з доводами апеляційної скарги позивача, просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі та позивача, згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності позивача та його представника за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, а апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково з таких підстав.

Задовольняючи частково заяву про розподіл судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи, досліджених та підготовлених доказів, обсягу нормативно-правових актів, використаних адвокатом не є співмірною з обсягом цих послуг та з розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу, а тому наявні достатні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, між адвокатом Свірським Тарасом Володимировичем та позивачем ОСОБА_1 укладено договір про надання правової (правничої) допомоги від 31 серпня 2023 року. У подальшому між сторонами даного договору 01 грудня 2023 року була укладена додаткова угода. Зазначені договір та угода обумовили порядок та умови надання правової допомоги адвокатом позивачу, а також визначили істотні умови правовідносин сторін.

Згідно з Актом надання отримання послуг від 18 січня 2024 року за вищевказаним договором адвокатом були надані наступні послуги правової допомоги за вказаною вартістю:

-надання правової консультації щодо доцільності та правових наслідків оскарження постанови у справі про порушення митних правил 1000 грн;

-підготовка та складення позовної заяви 8000 грн;

-участь у двох судових засіданнях 3000 грн;

Усього вартість таких послуг оцінена у 12000 грн.

Відповідно до ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

П.1 ч.3 ст.132 КАС України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з положеннями ч.7, 9 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ст.30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Колегія суддів зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Крім того, на підтвердження здійсненної правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися в акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження підстав факту понесення та розміру витрат, пов`язаних з розглядом справи, представник позивача надав суду копії таких документів: Договір про надання правничої допомоги від 31 серпня 2023 року; додаткову угоду до Договору про надання правничої допомоги від 01 грудня 2023 року; акт надання -отримання послуг від 18 січня 2024 року (а.с.166-175, том 1).

Зі змісту акту надання -отримання послуг від 18 січня 2024 року вбачається, що адвокатом надано такі послуги: надання правової консультації щодо доцільності та правових наслідків оскарження постанови у справі про порушення митних правил 1000 грн; підготовка та складення позовної заяви 8000 грн; участь у двох судових засіданнях 3000 грн. Загальна вартість наданих послуг встановлена у фіксованому розмірі та складає 12000,00 грн (а.с.174, том 1).

У доводах апеляційної скарги відповідач зазначає, що наведена адвокатом позивача у позовній заяві позиція є універсальною, висновки щодо застосування норм права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин фактично є витягами норм законодавства на яке посилається позивач у позовній заяві та може бути використана й у інших справах практично без внесення змін до відповідних процесуальних документів, тому заявлена сума у розмірі 8000 грн за підготовку та написання позовної заяви є завищеною.

Колегія суддів зазначає, що зі змісту акту здачі приймання наданих послуг вбачається, що такий не містить вказівки та обґрунтування часу, витраченого адвокатом на надані послуги правової допомоги, тому заявлений до відшкодування за рахунок відповідача розмір витрат на правову допомогу в сумі 12000 грн не підтверджується належними доказами та є завищеним.

При цьому, щодо доводів відповідача про те, що до матеріалів справи не додано документу про оплату послуг, тобто фактичної оплати послуг про надання правничої допомоги не було, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів не приймає такі до уваги, оскільки витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, що узгоджується із рішенням ЄСПЛ «Бєлоусов проти України», за яким навіть несплата адвокатського гонорару, обумовленого договірними зобов`язаннями, свідчить про те, що витрати за таким гонораром є «фактично понесеними».

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20, від 13 грудня 2023 року у справі №160/17139/20.

Крім того, при вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою, колегія суддів враховує, що участь адвоката у двох судових засіданнях з визначеною вартістю 3000,00 грн, разом з тим, зі змісту протоколів судового засідання (а.с.138-140, 146-147, том 1) вбачається, що сумарна кількість витраченого часу адвоката на два судових засідання складає 21 хв, а тому, на думку колегії суддів, розмір вказаних витрат є завищеним.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат, тому, на думку колегії суддів, судом першої інстанції було правильно проаналізовано долучені документи про надання правової допомоги та надано їм правову оцінку.

Колегія суддів не приймає до уваги та вважає безпідставними доводи позивача про те, що подане відповідачем заперечення на клопотання (заяву) не може вважатись клопотанням про зменшення суми судових витрат у розумінні частин 6 та 7 статті 134 КУпАП, оскільки з аналізу змісту поданого клопотання вбачається, що таке і є заявою про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи щодо витрат на професійну правничу допомогу у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, ступеня складності предмета спору, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг необхідно зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, проте стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача вказані витрати у розмірі 2000,00 грн, оскільки такий розмір буде відповідати принципу співмірності та розумності у спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги відповідача колегія суддів вважає частково підставними щодо визначення розміру, проте щодо відсутності підстав для стягнення таких, колегія суддів вважає, що такі не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Доводи позивача колегія суддів відхиляє виходячи з наведених вище мотивів.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку про зміну додаткового судового рішення у частині визначення суми стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.

Керуючись ст.132, 134, 139, 143, 242, 252, 268, 271, 272, 286, 315, 316, 317, 321, 325 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Львівської митниці задовольнити частково.

Додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 лютого 2024 року у справі №461/10174/23 змінити, виклавши абзац 3 резолютивної частини додаткового рішення у наступній редакції:

Стягнути з Львівської митниці Державної митної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

У решті додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 лютого 2024 року у справі №461/10174/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 01 травня 2024 року.