Справа № 160/3600/24
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2024 року Справа № 160/3600/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
07 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 ), щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 (зміна прізвища ОСОБА_2 на ОСОБА_1 ), РНОКПП НОМЕР_3 , додаткової винагороди в розмірі 113 333 (сто тринадцять тисяч триста тридцять три гривні 33 копійки) за безпосередню участь у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії у період з 09.04.2022 року до 31.05.2022 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (зміна прізвища ОСОБА_2 на ОСОБА_1 ), РНОКПП НОМЕР_3 , додаткову винагороду в розмірі 113 333 (сто тринадцять тисяч триста тридцять три гривні 33 копійки), за безпосередню участь у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії у період з 09.04.2022 року до 31.05.2022 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він брав безпосередню участь у бойових діях в загальній кількості протягом 53 днів. Постановою № 168 від 28.02.2022 передбачено його право, як особи, яка брала безпосередню участь у бойових діях (у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії) та, перебувала безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, на додаткову винагороду. Проте, відповідач протиправно не виплатив позивачу додаткову виногороду за період часу з 09 квітня 2022 до 31 травня 2022 року включно. Вказав, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, загальний розмір невиплаченої додаткової винагороди за період безпосередньої участі у бойових діях (у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії) за період з з 09 квітня 2022 до 31 травня 2022 року складає 113 333,33 грн. Позивач вважає, що відповідачем порушено його права, як військовослужбовця.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
20.02.2024 року від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що для виплати додаткової винагороди необхідно надати довідку про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах. На момент звернення позивача до суду з позовною заявою, на адресу НОМЕР_4 окремої бригади (військової частини НОМЕР_1 ) довідка стосовно позивача, згідно з додатком з №1 або № 2 Окремого доручення, про участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, не надходила.
Відповідач вважає, що надані матеріали у позовній заяві не є такими, що підтверджують факт участі позивача у бойових діях та не надають можливості для командування військової частини юридично оформити виплату та належно підтвердити участь позивача у бойових діях або заходах, що вимагається керівними документами, а сам факт перебування позивача у відрядженні не свідчить про безпосередню участь позивача у бойових діях. Отже, право на отримання додаткової винагороди не є доведеним фактом.
20.03.2024 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що Кабінетом Міністрів України Постановою № 168 від 28.02.2022 року повною мірою врегульоване питання порядку нарахування і виплати військовослужбовцям грошового забезпечення (додаткової винагороди), приписи якої не містять посилання на довідку за формою, встановленою Окремим дорученням Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 року. На думку позивача, посилання відповідача на телеграму Міністра оборонні України № НР 248/1298 від 18.04.2022 року, як нормативно-правовий акт, що має юридичну силу та обов`язковий для виконання, є безпідставним.
Зауважено, що розмір та порядок нарахування і виплати додаткової винагороди врегульовано саме Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 року. Окреме доручення Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 року не є нормативно-правовим актом, зареєстрованим у встановленому законодавцем порядку, а Телеграма Міністра оборони України № НР 248/1298 від 25.03.2022 року є засобом передачі інформації та не може встановлювати, змінювати, припиняти (скасовувати) загальні правила регулювання однотипних правовідносин. Отже, на думку позивача, є очевидним неправомірність перекладання тягаря доказування участі у Заходах на військовослужбовця.
Окремо зауважено, що чинним на момент виникнення спору законодавством не передбачена обов`язковість цієї довідки для підтвердження участі військовослужбовця у бойових діях ( ОСОБА_3 ).
25.03.2024 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач посилається на відсутність правових підстав, визначених діючим законодавством, для визнання протиправною бездіяльності військової частини, оскільки відсутні необхідні для оформлення виплати документи по теперішній час.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом з матеріалів справи встановлено, що 11.03.2022 року ОСОБА_1 (державна реєстрація зміни імені ОСОБА_2 на ОСОБА_1 -згідно із свідоцтвом від 09.08.2023р. серія НОМЕР_5 ) за загальною мобілізацією на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року був призваний до військової частини НОМЕР_6 , що підтверджується військовим квитком, витягом з наказу командира НОМЕР_4 окремої бригади по стройовій частині № 21 від 11.03.2022 року, довідкою № 5/12-246 від 21.03.2022 року та довідкою № 6/12-54 від 12.01.2023 року.
Відповідно до витягу з наказу № 56 від 09.04.2022 року та посвідчення про відрядження № 86 від 08.04.2022 року, ОСОБА_1 , було відряджено до м. Курахове Донецької області для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації.
Згідно із зазначеним наказом та посвідченням про відрядження, позивач 09.04.2022 року прибув до м. Курахове Донецької області для виконання бойового завдання.
31.05.2022 року відповідно до витягу з наказу № 121 від 31.05.2022 року та витягу з наказу № 117 від 31.05.2022 року, позивач вибув із складу сил та засобів оперативно-тактичного угрупування «Схід», які залучались та брали безпосередню участь в угрупуванні об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації.
31.05.2022 року командир 35 тактичної групи звернувся з рапортом до командира НОМЕР_4 окремої бригади, в якому просив дати вказівку на виплату додаткової винагороди у розмірі 1000000 грн. за період, зокрема, з 09.04.2022 по 30.04.2022 року та з 01.05.2022 по 31.05.2022, у зв`язку з тим, що особовий склад військовослужбовців, зокрема, ОСОБА_4 , приймав участь у бойових діях (забезпечення здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі та стримання збройної агресії).
Згідно з наказом № 88 від 22 квітня 2022 року, наказом № 160 від 14 червня 2022 року та відповідно до листа від 23.06.2022 року № 9/13-859, у спірному періоді позивачу було нараховано та виплачено додаткову винагороду з розрахунку 30 000 гривень на місяць, на загальну суму 60 000 гривень (квітень і травень 2022 року).
Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати додаткової винагороди в розмірі 113 333 (сто тринадцять тисяч триста тридцять три гривні 33 копійки) за безпосередню участь в бойових діях за період з 09.04.2022 року до 31.05.2022, що стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 3 Закону №2232-XII).
В силу статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з пунктом першого статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до пунктів другого, третього статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова КМУ №704), яка набрала чинності з 01.03.2018.
Пунктом 2 Постанови КМУ №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 3 Постанови КМУ №704 передбачено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Пунктом 8 Постанови КМУ №704 установлено, що умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.
Згідно з пунктом 2 розділу I Порядку №260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Пунктом 8 розділу I Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується:
- щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;
- одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).
Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.
Згідно з положеннями пункту 14 розділу I Порядку №260, грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, постановлено: ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб; військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Надалі дія воєнного стану в Україні продовжувалася згідно з Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022 від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023, від 01.05.2023 №254/2023, від 26.07.2023 №451/2023, від 06.11.2023 №734/2023. Указом Президента України від 05.02.2024 №49/2024 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, тобто, останній діє на момент розгляду цієї справи.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 (далі Постанова №168).
Абзацом першим пункту 1 Постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
Постанова №168 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачала у разі безпосередньої участі військовослужбовців Збройних Сил у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів військовослужбовцями права на отримання збільшеної до 100 000,00 грн додаткової винагороди, пропорційно часу участі у таких діях та заходах. За інші періоди несення служби військовослужбовці Збройних Сил передбачала отримання додаткової винагороду в розмірі 30 000,00 гривень.

У контексті наведеного відслідковується, що сам факт виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби (несення військової служби), без виконання умов визначених Постановою №168, не покладає на відповідача обов`язок видавати наказ про нарахування та виплату позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн.

За таких обставин, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях є достатньою підставою для нарахування такому військовослужбовцю додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн.

Щодо аргументів відповідача про те, що у матеріалах справи відсутні документальні підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, суд вказує на таке.

Відповідач посилається на телеграму Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022 абзацом 3 пункту 3 якого встановлювалось, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

1. бойовий наказ (бойове розпорядження);

2. журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

3. рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

4. довідка командира військової частини, до якої відряджений військовослужбовець, про підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або заходах. (у разі переходу у підпорядкування іншої військової частини чи угруповання військ(сил)).

Відповідно до пунктів 2, 3, 4, 10 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.022 року №912/з/29 на період дії військового стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах: 100000 грн. військовослужбовцям, які беруть безпосередньо участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах). Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець. Керівникам органів військового управління, штабів угрупувань військ (сил), штабів тактичних груп, командирам військових частин (установ, навчальних закладів), що входять до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляти органи військового управління , військові частини (установи, навчальні заклади) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною у додатку №1 цього доручення. У разі, якщо військовослужбовці були відряджені до військових частин (установ), що входять до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оброни держави з однієї військової частини, то безпосередню участь у бойових діях цих військовослужбовців може підтверджуватися однією довідкою з відображенням в ній термінів безпосередньої участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця за формою, наведеною в додатку №2 до цього доручення. Підготовку проектів наказів для здійснення виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, покласти на підрозділи, що відповідають за облік особового складу.

Як вбачається з тексту довідок, зазначених у додатках №1 та №2 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 року №912 /з/29, довідки складаються на підставі бойового наказу (бойового розпорядження) (або бойового донесення або журналу бойових дій) командира військової частини; рапорту командира про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях.

Аналізуючи обставини справи та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає, що ані постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, ані Окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 року №912/з/29, не встановлено обов`язку військовослужбовця надавати довідки про безпосередню участь у бойових діях. Суд звертає увагу на те, що Окремим дорученням зобов`язано керівників органів військового управління, штабів угрупувань військ (сил), штабів тактичних груп, командирам військових частин (установ, навчальних закладів), що входять до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляти органи військового управління, військові частини (установи, навчальні заклади) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць.

Разом з тим, заперечуючи проти позову, представник відповідача наголошує на не наданні належним чином складеної довідки командира військової частини, до якої відряджений військовослужбовець, про підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або заходах (у разі переходу у підпорядкування іншої військової частини чи угруповання військ(сил)).

Проте такі доводи свідчать про те, що відповідач перекладає на позивача тягар надання доказів - довідки та інших документів, оформлення яких не належить до повноважень позивача та не передбачено законодавством.

Суд зазначає, що у матеріалах справи міститься копія рапорту командира НОМЕР_7 тактичної групи від 31.05.2022 року, яким підтверджено, що військовослужбовці НОМЕР_7 тактичної групи, зокрема, позивач, дійсно брали безпосередню участь у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії в період з 09.04.2022 року по 30.04.2022 року та з 01.05.2022 по 31.05 2022.

При цьому, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого законом покладено обов`язок доведення правомірності своїх дій у спірних правовідносинах, не доведено жодним доказом, що рапорт містить інформацію, яка не відповідає дійсності.

Таким чином, суд вважає, що зазначений рапорт командира є належним та достовірним доказом того, що позивач у періоди часу з 09.04.2022 року по 31.05.2022 року забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення).

Відповідно, позивач набув право на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що позивачем надано суду належні докази на підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії у спірний період, а отже, у відповідача були відсутні правові підстави щодо бездіяльності стосовно нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі до 100000,00 грн. за забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 за спірний період.

Суд звертає увагу, що згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання. Відсутність бюджетних коштів також не може бути причиною невиконання державою взятих на себе зобов`язань.

Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

За наведених обставин, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, враховуючи заявлені вимоги, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за безпосередню участь у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії у період з 09.04.2022 року до 31.05.2022 року та та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за період часу з 09.04.2022 року до 31.05.2022 в розрахунку на місяць пропорційно часу участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням виплачених сум.

Водночас, суд наголошує, що проведення розрахунків, визначення конкретної суми нарахування та виплати, належить до виключної компетенції відповідача (роботодавця), тобто є дискреційними повноваженнями. У спірних правовідносинах суд не вправі підміняти повноваження Військової частини в частині визначення суми, які підлягають виплаті. Отже, в цій частині позовних вимог суд відмовляє.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

У зв`язку із звільненням позивача на підставі п. 13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за безпосередню участь у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії у період з 09.04.2022 року до 31.05.2022 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за період часу з 09.04.2022 року до 31.05.2022 в розрахунку на місяць пропорційно часу участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Розподіл судових витрат у справі не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник