Справа № 420/31333/23
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2024-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2022 року №19 ТВО ОСОБА_2 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ;

визнати незаконною відмову командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 в звільненні військовослужбовця ОСОБА_1 оформленою листом №2/5454 від 18.10.2023 року;

зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 про звільнення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 06 грудня 2004 року він працює на посаді вчителя математики та інформатики з повним тижневим навантаженням (1,5 ставки) в Яковлівському ОЗЗСО Степанівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, у тому, на підставі абз.3 ч.2 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації. Однак, незважаючи на це, 25.02.2022р. начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 видано наказ №44, яким солдата ОСОБА_1 направлено на проходження військової служби під час проведення загальної мобілізації до складу військової частини НОМЕР_1 , а наказом військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2022р. №19 позивача зараховано до списків особового складу військової частини. При цьому, позивач стверджує, що він повідомляв посадових осіб відповідачів про те, що він є вчителем, офіційно працевлаштований за основним місцем роботи на 1,5 ставки.

Також позивач з посиланням на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.07.2023 року у справі №420/5725/23 вказує, що наказ №44скасовано та що він звернувся до керівника в/ч НОМЕР_1 з рапортом про звільнення, за результатами якого йому надано лист №2/5454 від 18.10.2023 року з відмовою у задоволенні рапорту про звільнення.

Таку відмову відповідача та наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2022 року №19 позивач вважає протиправними.

До суду від представника відповідача 27.03.2024 року за вх №12321/24 надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2024 року у справі №420/5725/23 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.07.2023 року скасовано та залишено позов без розгляду.

Також представником відповідача у відзиві вказано, що позивач прибув до військової частини з повним пакетом необхідних документів (про що, зокрема, свідчить відповідний запис у військовому квитку солдата ОСОБА_1 ), був зарахований на підставі чинного на той час наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , та того ж для приступив до виконання обов`язків за посадою. Наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2022 №19 є саме таким індивідуальним актом, і не має зворотної дії у часі.

Ухвалою суду від 20.11.2023 року відкрито провадження та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Як зазначив позивач у позовній заяві та не заперечується відповідачем, ОСОБА_1 з 06.12.2004 року працює в Яковлівському опорному закладі загальної середньої освіти Степанівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області на посаді вчителя математики та інформатики.

24 лютого 2022 року Президентом України, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, підписано Указ №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України №2102-IX від 24.02.2022р., а також Указ №69/2022 «Про загальну мобілізацію», затверджений Законом України від 03.03.2022р. №2105-IX.

Начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 25.02.2022 року видано наказ №44 «Про проведення призову резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час проведення мобілізації», відповідно до якого наказано направити 25.02.2022 року для проходження військової служби під час проведення загальної мобілізації нижчепойменованих резервістів та військовозобов`язаних запасу до складу військової частини НОМЕР_1 , в тому числі і солдата ОСОБА_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.02.2022 року №19 солдата ОСОБА_1 , призваного військовою частиною НОМЕР_1 на посаду стрільця 2-го стрілецького відділення 1-го стрілецького взводу 1-ої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , з 25 лютого 2022 року зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення і вказано вважати таким, що з 25 лютого 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2730 гривень на місяць (4 тарифний розряд), шпк «солдат», ВОС-100915А. Вказано виплачувати надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% до посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років та щомісячну премію у розмірі 247%. Станом на 25 лютого 2022 року вислуга років становить 03 років 02 місяців 00 днів.

Не погоджуючись з правомірністю наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.02.2022р. №44, а також командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.02.2022р. №19, ОСОБА_1 оскаржив їх в судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року у справі №420/5725/23: позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 №44 від 25.02.2022р. в частині призову за мобілізацією солдата ОСОБА_1 ; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

16.10.2023 рок позивачем було подано рапорт, адресований начальнику військової частини НОМЕР_1 (вхід. №4/8069), в якому просив звільнити його з військової служби у зв`язку із скасуванням наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 №44 від 25.02.2022 року, та додав до рапорту копії рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року у справі №420/5725/23 та ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2023 року.

У відповідь на вказаний рапорт військовою частиною НОМЕР_1 позивачу 18.10.2023 року надано відповідь у формі листа №2/5454, в якому зазначено, що: «…Однак, у рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 18.07.2023 по справі № 420/5725/23 (с.5) суд зазначає, що командування військової частини НОМЕР_1 не здійснювало призов солдата ОСОБА_1 на військову службу по мобілізації, а наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2022 № 19 був прийнятий на підставі наказу Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25.02.2022 № 44, який станом на 25.02.2022 був чинним, тому наведеним наказом жодним чином не порушено права солдата ОСОБА_1 .

Відповідно до Інструкції з організації обліку особового складу в Збройних силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 26 травня 2014 року № 333 (діяв станом на 25.02.2022), зарахування до списків військової частини прибулого особового складу є іменні списки команд, приписи та документи, що посвідчують особу військовослужбовця. Відтак, командування військової частини НОМЕР_1 не могло відмовити в зарахуванні солдата ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини.

… Оскільки за всіма наведеними вище ознаками наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.02.2022 № 19 є актом індивідуальної дії, тобто актом одноразового застосування, станом на час вирішення справи, такий наказ вичерпав свою дію внаслідок зарахування солдата ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 . Оскільки цей наказ вже реалізований, його скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів солдата ОСОБА_1 .

Виходячи із зазначеного вище, не вбачається підстав для виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 , та задоволення рапорту від 16.10.2023 (вх. № 4/8069)».

Не погоджуючись з такою відповіддю військової частини НОМЕР_1 та з її наказом від 25.02.2022 № 19, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

В силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено такі види військової служби:

строкова військова служба;

військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;

військова служба за контрактом осіб рядового складу;

військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;

військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти;

військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Пунктом 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 передбачено, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.

У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

За приписами статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до частин 3, 5 статті 22 Закону №3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до абзацу третього частини 2 статті 23 Закону №3543-XII (в редакції, чинній на дату видачі оскаржуваного наказу) призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають вчене звання та/або науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки.

Таким чином, виходячи зі змісту абзацу третього частини 2 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та частини 8 статті 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Частиною 3 статті 23 Закону №3543-XII встановлено, що особи, зазначені в абзацах четвертому - восьмому частини другої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою.

Так, позивач вважає, що оскільки він як вчитель математики закладу загальної середньої освіти зі ставкою 1,5 не підлягав призову, та що оскільки рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року у справі №420/5725/23 скасовано наказ Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №44 від 25.02.2022 року, відтак наказ відповідача від 25.02.2022 року №19 є протиправним та підлягає скасуванню, та відповідач зобов`язаний був звільнити його від військової служби.

Щодо правомірності наказу військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2022 року №19 суд зазначає, що не погоджується з доводами позивача.

Так, по-перше постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2024 року у справі №420/5725/23: апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задоволено частково; рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року скасовано; позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів залишено без розгляду.

По-друге, у зазначеній постанові суду апеляційної інстанції судом встановлено, що: «Що ж до вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2022р. №19 про зарахування його до списків особового складу військової частини, то суд першої інстанції зазначив, що командування військової частини не здійснювало призову позивача на військову службу по мобілізації, а наказ №19 від 25.02.2022р. видало на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.02.2022р. №44, який станом на 25.02.2022р. був чинним».

Отже, зважаючи на те, що наказ військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2022 року №19 був прийнятий на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.02.2022 року №44 (що позивачем не заперечується), оскільки наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.02.2022 року №44 не скасований та є чинним, відтак позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

У свою чергу, щодо вимог позивача в частині визнання незаконною відмову командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 в звільненні військовослужбовця ОСОБА_1 оформленою листом №2/5454 від 18.10.2023 року суд зазначає, що на час звернення позивача із рапортом про звільнення рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року у справі №420/5725/23 було чинним та набрало законної сили.

Тобто, підстава для звільнення позивача, яка вказана в рапорті про звільнення, хоча і була чинною на час звернення позивача із рапортом до відповідача, проте на час розгляду даної справи відсутня.

Також, щодо того, чи є скасування наказу про мобілізацію підставою для звільнення позивача з військової служби слід зазначити, що відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийнятий) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Тобто, індивідуально-правовий акт, як результат правозастосування, адресований конкретному суб`єкту, є формально обов`язковими для персоніфікованої (чітко визначеної) особи, містить індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів, розрахований на врегулювання лише конкретної ситуації, а тому його юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Тому такі акти не можуть мати зворотної дії в часі.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 №2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що "… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію".

У пункті 5 рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 №9-рп/2008 у справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акта індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

Враховуючи вищенаведене наказ в частині призову по мобілізації ОСОБА_1 є актом індивідуальної дії, тобто актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію після його реалізації, в даному випадку - після мобілізації позивача та направлення його для проходження військової служби.

В той же час після реалізації наказу про мобілізацію виникли вже нові правовідносини з приводу проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом №2232-ХІІ та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008. Цими актами законодавства не передбачено звільнення з військової служби шляхом скасування наказу про призов, оскільки цей наказ вже реалізований, а тому його скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби, не відновить початковий стан і не призведе до бажаного позивачем результату, який він переслідує у цьому позовному провадженні.

У питанні скасування акту індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, Верховний Суд має сталу та послідовну позицію, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (зокрема, таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12.05.2021 у справі №9901/286/19, від 08.09.2021 у справі №816/228/17, Касаційний адміністративний суд у рішеннях від 14.07.2021 у справі №9901/96/21, від 27.10.2022 у справі №П/9901/97/21).

Отже, скасування, після його реалізації та вичерпання своєї дії, оспореного позивачем акту індивідуальної дії щодо призову на військову службу, призведе до порушення стабільності усталених публічно-правових відносин та принципу правової визначеності.

Крім того, Законом України Про військовий обов`язок та військову службу у частині 4 статті 26 визначено вичерпний перелік підстав для звільнення військовослужбовців які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, серед яких така підстава як скасування наказу про мобілізацію не наведена.

Відтак, на підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо визнання незаконною відмову командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 в звільненні військовослужбовця ОСОБА_1 оформленою листом №2/5454 від 18.10.2023 року та зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 про звільнення задоволенню не підлягають.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає що позов підлягає задоволенню не підлягає.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Суддя П.П.Марин

.