Справа № 320/12420/23
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2024-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2024 року № 320/12420/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Державної податкової служби України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича, про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась Державна податкова служба України (далі позивач, ДПС України) з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі відповідач), за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича, в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо нерозгляду листа ДПС України від 09.03.2023 №3058/5/99-00-05-01-03-05;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 21.03.2023 ВП №70774466 про накладення штрафу у розмірі 10 200 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протиправність дій відповідача полягає у відсутності належного реагування державного виконавця на лист ДПС України від 09.03.2023 №3058/5/99-00-05-01-03-05 про поважність причин невиконання рішення суду та, в подальшому, винесенню постанови про накладення штрафу. Тобто, не зважаючи на поданий ДПС України лист, в якому детально зазначено про обставини, які ускладнюють виконання рішення, державним виконавцем постановлено накласти на позивача штраф за невиконання рішення суду без поважних причин.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду прийнято адміністративну справу до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву.

Представник позивача підтримав позовні вимоги повністю та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та зазначив, що позивач фактично оскаржує не дії державного виконавця, а зазначає про свою незгоду з судовим рішенням від 08.12.2022 у справі №640/29110/21 про заміну боржника у виконавчих листах з Державної фіскальної служби України на Державну податкову службу України. Оскільки позивач не зазначив обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, відповідач вважає, що постанова про накладення штрафу винесена правомірно, а тому задоволенні позову слід відмовити.

На виконання вимог ухвали суду від 24.07.2023 відповідачем надано копію матеріалів виконавчого провадження №70774466.

В ході судового засідання суд перейшов до розгляду справи по суті в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. від 23.01.2023 відкрито виконавче провадження №70774466 з примусового виконання виконавчого листа № 640/29110/21 від 20.10.2022, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва, про зобов`язання Державної фіскальної служби України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25.09.2021 по день ухвалення цього рішення відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Вказаною постановою надано боржнику 10 денний строк впродовж якого боржнику необхідно виконати рішення суду.

Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем винесено постанови від 23.01.2023 про стягнення виконавчого збору та стягнення витрат на проведення виконавчих дій.

Постановою державного виконавця від 22.02.2023 відповідно до статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», за невиконання рішення суду без поважних причин накладено на боржника Державну податкову службу України штраф у розмірі 5100 грн.

ДПС України направлено державному виконавцю лист від 09.03.2023 №3058/5/99-00-05-01-03-05, в якому пояснив, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.12.2022 замінено боржника у виконавчих листах від 20.10.2022, виданих в адміністративній справі № 640/29110/21, а саме Державну фіскальну службу України на Державну податкову службу України. Оскільки обов`язок ДПС щодо виконання судового рішення по справі № 640/29110/21 виник внаслідок здійснення процесуального правонаступництва та не був пов`язаний з фактом існування трудових відносин між стягувачем та боржником, у ДПС України наявні обставини, що унеможливлюють виконання судового рішення саме в частині нарахування та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Враховуючи викладене, ДПС України просила державного виконавця звернутися до суду із заявою про встановлення або зміну способу або порядку виконання судового рішення та зупинити/відкласти вчинення виконавчих дій.

Постановою державного виконавця від 21.03.2023 відповідно до статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», за невиконання рішення суду без поважних причин накладено на боржника Державну податкову службу України штраф у розмірі 10200 грн.

Вважаючи дії відповідача що неналежного розгляду листа від 09.03.2023 протиправними та, як наслідок, протиправною постанову про накладення штрафу від 21.03.2023, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Частиною першою статті 1 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частиною першою статті 13 Закону №1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 15 Закону №1404-VIII передбачено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 статті 18 Закону №1404-VІІІ встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, а також здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом, в тому числі накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження та згідно із частиною шостою цієї статті за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Статтею 63 Закону №1404-VІІІ врегульовано порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Згідно з частиною першою цієї статті за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Частинами другою та третьою статті 63 Закону №1404-VІІІ передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Частиною першою статті 75 Закону №1404-VІІІ встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (частина друга статті 75 Закону №1404-VІІІ).

Аналізуючи наведені положення законодавства потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.02.2022 у справі №640/29110/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення позивача на посаді, адміністративний позов задоволено частково та вирішено:

стягнути з Державної фіскальної служби на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2017 у справі № 826/16293/16, а саме: за період з 17.05.2017 по 23.06.2021 включно, у розмірі 300520 (триста тисяч п`ятсот двадцять) гривень 74 копійки без урахування обов`язкових податків та зборів;

визнати протиправним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки Голови, Голови Комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України Александрова А. "Про звільнення ОСОБА_1 " від 24.09.2021 № 1347-о;

поновити ОСОБА_1 з 27.09.2021 на посаді, що є рівнозначною посаді головного державного ревізора-інспектора відділу планування та координації контрольно-перевірочної роботи управління планування та інформаційного забезпечення Департаменту податкового та митного аудиту Державної фіскальної служби України;

зобов`язати Державну фіскальну службу України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25.09.2021 по день ухвалення цього рішення відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100;

у задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У зв`язку з набранням рішенням суду законної сили 10.03.2022 судом видано виконавчі листи 20.10.2022.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.12.2022 замінено боржника у виконавчих листах від 20.10.2022 в адміністративній справі №640/29110/21 - Державну фіскальну службу України на Державну податкову службу України.

З матеріалів справи вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження № №70774466 з примусового виконання виконавчого листа № 640/29110/21 винесена 23.01.2023 та надіслана стягувачу та боржнику (позивачу) в той же день. Вказаною постановою надано боржнику 10 денний строк впродовж якого необхідно виконати рішення суду.

Згідно матеріалів виконавчого провадження, за невиконання рішення суду без поважних причин відповідно до статей 63, 75 Закону №1404-VІІІ державним виконавцем 22.02.2023 прийнято постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100 грн.

Тобто, доказів виконання або доказів невиконання з поважних причин рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.02.2022 по справі №640/29110/21 в частині зобов`язання Державної фіскальної служби України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25.09.2021 по день ухвалення цього рішення відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, позивачем до відділу примусового виконання рішень не було надано.

В той час, після отримання постанови про накладення штрафу від 22.02.2023 Державна податкова служба України надіслано державному виконавцю лист від 09.03.2023 №3058/5/99-00-05-01-03-05, в якому зазначив, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.12.2022 замінено боржника у виконавчих листах від 20.10.2022, виданих в адміністративній справі № 640/29110/21, а саме Державну фіскальну службу України на Державну податкову службу України. Оскільки обов`язок ДПС щодо виконання судового рішення по справі № 640/29110/21 виник внаслідок здійснення процесуального правонаступництва та не був пов`язаний з фактом існування трудових відносин між стягувачем та боржником, у ДПС України наявні обставини, що унеможливлюють виконання судового рішення саме в частині нарахування та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Враховуючи викладене, ДПС України просила державного виконавця звернутися до суду із заявою про встановлення або зміну способу або порядку виконання судового рішення та зупинити/відкласти вчинення виконавчих дій.

В обґрунтування позову ДПС України зазначив, що ним здійснено всі можливі дії щодо виконання рішення суду у справі № 640/29110/21 та посилається на протиправність дій відповідача, які полягають у відсутності належного реагування державного виконавця на лист ДПС України від 09.03.2023 №3058/5/99-00-05-01-03-05 та подальшому винесенню постанови про накладення штрафу.

За приписами частини третьої статті 33 Закону №1404-VІІІ за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Отже, підставою для звернення до суду із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення повинно бути наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не повідомлено державного виконавця про існування причин та обставин, що дійсно унеможливлювали виконання судового рішення.

У своєму листі від 09.03.2023 №3058/5/99-00-05-01-03-05 ДПС України зазначила лише про незгоду з ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.12.2022 про заміну боржника у виконавчих листах від 20.10.2022. При цьому, не надавши державному виконавцю докази оскарження вказаної ухвали та/або не повідомивши про обставини, які істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим.

На підставі викладеного, суд погоджується з доводами відповідача про відсутність у нього підстав для звернення із заявою щодо встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення у відповідності до ч.3 статті 33 Закону №1404-VІІІ, з огляду на відсутність відповідних обставин.

Варто зазначити, що поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Тобто, правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання боржником судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

Поважними причинами невиконання боржником рішення можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений виконавцем строк та повинні бути підтверджені належними доказами.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Для зупинення виконання судових рішень, яке допускається як виняток, повинні бути вагомі причини.

Згідно частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

В даному випадку, відповідно до виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.10.2022 у справі № 640/29110/21, на підставі якого відкрито виконавче провадження №70774466, боржником визначено саме Державну податкову службу України.

Постанова про відкриття вказаного виконавчого провадження отримана позивачем, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

При цьому, позивачем не надано до суду доказів звернення із заявою про роз`яснення виконання судового рішення чи інших заяв в порядку виконання рішення суду.

Суд зазначає, що у даному випадку позивачем оскаржується постанова про накладення штрафу за повторне невиконання рішення боржником без поважних причин.

При цьому, докази оскарження та скасування постанови про накладення штрафу від 22.02.2023 ВП №70774466 у матеріалах справи відсутні.

Після отримання цієї постанови, окрім листа від 09.03.2023 №3058/5/99-00-05-01-03-05, інших доказів виконання рішення суду позивачем державному виконавцю станом на час винесення постанови про накладення штрафу від 21.03.2023 не було надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у відповідача були достатні підстави для прийняття 21.03.2023 постанови про накладення на позивача штрафу у подвійному розмірі відповідно до статей 63, 75 Закону №1404-VІІІ.

Лише 11.04.2023 позивач надіслав державному виконавцю листа №4606/5/99-00-05-01-03-05, в якому зазначив про звернення до суду із заявою про роз`яснення судового рішення та із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення. Однак, вказані дії позивачем вчинено лише через три місяці після відкриття виконавчого провадження. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази прийняття судом вказаних заяв до розгляду та постановлення судових рішень.

Враховуючи недоведення позивачем існування причин та обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, суд не вбачає достатніх правових підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо нерозгляду листа ДПС України від 09.03.2023 №3058/5/99-00-05-01-03-05 та скасування постанови від 21.03.2023 про накладення штрафу.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, позивачем не доведено правомірність та обґрунтованість тих обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

За таких обставин, проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні адміністративного позову Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ) до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, буд.13, ), за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича (01001, м. Київ, вул. архітектора Городецького, 13), про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови, - відмовити.

2. Рішення суду відповідно до ч. 1 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Відповідно до ч. 6 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та у порядку, передбаченому ст.ст. 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Марич Є.В.