Справа № 524/28/24
Суддя: Андрієць Д. Д.
Дата ухвалення: 2024-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 524/28/24
Провадження № 2-а/524/43/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., розглянувши у письмовому провадженні в м.Кременчуці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Інспектора 4 роти БПП в м. Бориспіль Карпенко Інни Олександрівни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №276420 від 14.12.2023 та закриття провадження по справі, ухвалив таке рішення.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 14.12.2023 відносно нього була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №276420 за ч.1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП за те, що він, керуючи транспортним засобом, здійснив зупинку ближче 30 метрів від дорожнього знаку 5.45.1 "Пункт зупинки автобуса" та не мав права керування тз відповідної категорії, чим порушив п. 15.9 е, п. 2.1 а ПДР України.

Вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню оскільки інспектору було пред`явлено міжнародне посвідчення водія категорії «В», що надавало ОСОБА_1 керувати транспортним засобом. Посилаючись на положення Конвенції про дорожній рух від 8 листопада 1968 року, просив постанову скасувати, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

В своєму відзиві відповідач Департамент патрульної поліції зазначила, що на відеозаписі було зафіксовано, що ОСОБА_1 представився водієм транспортного засобу та не заперечував факт зупинки транспортного засобу із порушенням вимог дорожнього знаку 5.45.1 "Пункт зупинки автобуса". Просила врахувати, що відповідно до постанови КМУ №340 від 08.05.1993 особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Вказала, що громадяни України, які постійно проживають на території України, мають право на керування транспортним засобом лише на підставі національного посвідчення водія.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

14.12.2023 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП.

В постанові серії БАВ №276420 зазначено, що 15.10.2023 о 14:44 водій, керуючи транспортним засобом, здійснив зупинку ближче 30 метрів від дорожнього знаку 5.45.1 "Пункт зупинки автобуса" та не мав права керування тз відповідної категорії, чим порушив п. 15.9 е, п. 2.1 а ПДР України.

НОРМАТИВНЕ ОБҐРУНТУВАННЯ

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 2.1 а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306(далі - ПДР України) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

В п.15.9 е ПДР України визначено, що зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В ч.3 ст.286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

ОЦІНКА СУДУ

В своєму позові ОСОБА_1 факт зупинки транспортного засобу із порушенням вимог п. 15.9 е ПДР України не заперечував.

Фактично спір між сторонами виник з приводу наявності у позивача права на керування транспортним засобом.

На підтвердження своїх доводів позивач надав суду копію міжнародного посвідчення водія, виданого в Грузії та послався на положення Конвенції про дорожній рух від 8 листопада 1968 року.

Разом із тим, суд враховує те, що відповідно до абзацу першого пункту 2, абзацу першого пункту 30 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340 особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, або у разі наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту.

Отже, наведені положення свідчать про те, що громадяни України, які постійно проживають на території України допускаються до керування транспортними засобами на підставі національного посвідчення водія України.

В свою чергу міжнародне посвідчення водія видається на підставі національного.

З матеріалів справи вбачається, що з 25.11.2009 ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання на території України та документований паспортом громадянина України.

Однак, в порушення вимог Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами національне посвідчення водія України позивач не отримував, що не заперечувалось ним, ані на місці зупинки транспортного засобу, ані під час розгляду справи.

Суд враховує те, що відповідно до змісту Конвенції про дорожній рух від 8 листопада 1968 року Україна визнає міжнародне посвідчення водія. Однак, в Конвенції про дорожній рух від 8 листопада 1968 року визначено, що воно має бути пред`явлено одночасно із відповідним національним посвідченням водія, дійсним на своїй території для керування транспортним засобом.

Проаналізувавши наведе, суд вважає, що на момент зупинки транспортного засобу позивач не мав права керування транспортним засобом на території України.

З цих підстав, суд відмовляє у задоволенні позову.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 6, 10, 14, 241-246, 255, 286, 293 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Інспектора 4 роти БПП в м. Бориспіль Карпенко Інни Олександрівни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Діна АНДРІЄЦЬ