Справа № 320/32284/23
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2024-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2024 року м.Київ № 320/32284/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Служби безпеки України, у якому просить суд:

- зобов`язати Службу безпеки України виключити 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 зі складу службових приміщень СБУ для забезпечення ОСОБА_1 та його сім`ї вказаною квартирою як постійним житлом та реалізації ветерана військової служби та учасника бойових дій та його неповнолітньої дитини права на житло, яке передбачене Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод;

- визнати за ОСОБА_1 право на виключення 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 зі складу службових приміщень СБУ для забезпечення ОСОБА_1 та його сім`ю вказаною квартирою як постійним житлом;

- зобов`язати Службу безпеки України направити відповідне клопотання (рішення) з належно оформленими документами до Голосіївської РДА у м. Києві про виключення 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 зі складу службових приміщень СБУ для забезпечення мене та моєї сім`ї вказаною квартирою як постійним житлом;

- зобов`язати Службу безпеки України скасувати рішення Житлово-побутової комісії Центрального управління СБУ (протокол № 11) від 10 березня 2020 року в частині відмови у виключенні 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 зі складу службових приміщень СБУ.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідачем проігноровані права ОСОБА_1 на забезпечення його житлом як військовослужбовця, учасника АТО, проігноровано право на забезпечення житлом його неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якого визначено з батьком, відповідно до Розпорядження Голосіївської РДА в м. Києві від 19.12.20108. Позивач зазначив, що має всі правової та законні підстави для виключення 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 зі складу службових приміщень СБУ.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 , подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення ЖПК ЦУ щодо відмови позивачу у задоволені рапорту щодо виключення трикімнатної квартири АДРЕСА_2 зі складу службових житлових приміщень СБ України на склад сім`ї 5 осіб (він, син, дочка, мати, батько) враховано:

- перебування позивача на квартирному обліку в ІДУ СБУ складом сім`ї особи (він та син);

- відсутність у позивача, як наукового співробітника, права на додаткову жилу площу, оскільки він не здійснює наукову діяльність в СБУ в порядку, встановленому нормативно-правовими актами Служби безпеки України;

- факт приватизації позивачем та його матір`ю - ОСОБА_3 двокімнатної квартири АДРЕСА_3 , яку він отримав від Служби безпеки України у 2001 році;

- факт одержання колишньою дружиною позивача, ОСОБА_4 та їх спільною дитиною ОСОБА_5 у 2006 році двокімнатної квартири АДРЕСА_4 з державного житлового фонду;

- факт належності колишній дружині позивача, ОСОБА_4 , на момент надання позивачу вищезазначеного службового житла, на праві власності (свідоцтва про право власності від 20.02.2012) чотирикімнатної квартири АДРЕСА_5 , яка на підставі договору дарування від 08.12.2012 в подальшому була відчужена на користь її матері, ОСОБА_6 ;

- факт належності на праві власності (договір купівлі-продажу від 22.03.2019) дочці позивача, ОСОБА_5 двокімнатної квартири АДРЕСА_6 .

Зважаючи на викладене, правові підстави для надання позивачу та членам його сім`ї квартири АДРЕСА_1 для постійного проживання шляхом виключення зі складу службових на даний час відсутні, а рішення Житлово- побутової комісії Центрального управління СБУ (протокол №11) від 10.03.2020 в частині відмови у виключенні вищезазначеної квартири зі складу службових приміщень СБУ є обґрунтованим та законним.

Відповідач вказує, що службовий статус вказаної квартири жодним чином не обмежує можливість реалізації позивачем свого конституційного права на отримання постійного житла, оскільки, в силу вимог абзацу четвертого частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зазначене право позивач вже реалізував, отримавши в 2001 році від Служби безпеки України двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

Також позивач подав клопотання про залишення позову без розгляду з огляду на пропущення позивачем строку, визначеного ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Проте, суд відмовляє у задоволенні клопотання, оскільки питання щодо поновлення строку було вирішено судом при відкритті провадження у справі.

Позивач, не погоджуючись з позицією відповідача, викладеною у відзиві на позовну заяву, подав відповідь на відзив, у якій зазначив про те, що відповідач також безпідставно ігнорує та не враховує його вислугу на військовій службі в СБУ, яка складає 29 років 10 місяців 06 днів на час звільнення, статус учасника бойових дій, статус ветерана військової служби, та не враховує, що позивач є науковим працівником. Також відповідно до чинного законодавства України він належить до категорії осіб, які не можуть бути виселені зі службових приміщень без надання іншого жилого приміщення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , позивач), проходив військову службу в органах Служби безпеки України з 18.07.1994 по 10.11.2020 на різних посадах. Є ветераном військової служби (посвідчення НОМЕР_1 від 11.11.2020) та учасником бойових дій (посвідчення НОМЕР_2 від 31.10.2016).

З 19 травня 2009 року позивача та членів його сім`ї складом 6 осіб ( ОСОБА_1 , його: дружина, донька, син, мати та батько) було зараховано на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов в Національній академії (далі НА) СБУ до загальної черги.

У 2012 році, перебуваючи на військовій службі на посаді директора Навчально-наукового інституту контррозвідувальної діяльності НА СБ України ОСОБА_1 та членам його сім`ї розпорядженням № 452 Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 2 липня 2012 року «Про службові житлові приміщення» (пункт 2.6) було надано службову 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 . На підставі вищезазначеного розпорядження відповідно до рішення ЖПК НА СБУ від 21.03.2012 (протокол № 27) ОСОБА_1 був виданий ордер № 016257 від 4 липня 2012 року на право зайняття службового приміщення. На час звернення до Київського окружного адміністративного суду у вказаній квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_1 , його неповнолітній син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батько - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та його мати - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як свідчать матеріали справи, у 2013 році ОСОБА_1 входив до переліку осіб щодо яких проводилась перевірка Київською прокуратурою з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Центрального регіону України щодо дотримання службовими особами НА СБУ вимог житлового законодавства України й, зокрема, правомірності виділення службового житла співробітникам НА. За результатами вказаної перевірки порушень вимог житлового законодавства України під час виділення НА СБУ службового житла та підстав для вжиття прокурорського реагування не встановлено (лист від 21.11.2013 №6-3504 вих. 13).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07.04.2004 у справі № 752/10994/13-ц за позовом НА СБУ до ОСОБА_1 про визнання недійсним ордеру на службове приміщення та виселення без надання іншого житлового приміщення в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.06.2014 в справі №22-ц/796/7847/2014 апеляційну скаргу НА СБУ на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07.04.2004 у справі № 752/10994/13-ц залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.07.2014 провадженням №6-29582ск-14 у відкритті касаційного провадження НА СБУ було відмовлено та залишено попередні судові рішення без змін.

В 2012, 2015 та 2017 роках ОСОБА_1 не одноразово звертався до Житлово-побутової комісії Центрального управління СБУ щодо виключення виділеної йому та членам його сім`ї службової 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 зі складу службових приміщень СБУ та надання в постійне користування, а також зняття його та членів його сім`ї з квартирного обліку. Будь яких рішень про розгляд таких звернень ОСОБА_1 не отримав.

У липні 2017 року ОСОБА_1 був написаний черговий рапорт на ім`я заступника Голови СБ України - Голови ЖПК ЦУ СБУ з проханням надати його сім`ї службову 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 для постійного проживання шляхом виключення її зі складу службових, з подальшим зняттям позивача та членів його сім`ї з квартирного обліку в ЦУ СБУ. Даний рапорт був підтриманий Т.в.о. Начальника Головного управління «К» СБУ і завізований заступником Голови СБ України - Головою ЖПК ЦУ СБУ. У подальшому вищезазначений погоджений рапорт був направлений Начальнику ДГЗ СБ України з метою розгляду питання щодо виключення зі складу службового житла квартири за адресою АДРЕСА_7 та зняття позивача з квартирного обліку в ЦУ СБУ.

У жовтні 2018 року житлово-побутовою комісією ГУБКОЗ СБУ була проведена перевірка житлових умов за адресою АДРЕСА_7 .

За результатом даної перевірки було складено акт обстеження житлових умов, в якому встановлено факт проживання ОСОБА_1 разом з сім`єю у приміщенні та не виявлено ознак нецільового використання службового житла. Також у своєму висновку житлово-побутова комісія підтримала клопотання (рапорт) позивача про виключення квартири зі складу службового житла та надання в постійне користування.

У жовтні 2018 року Першим заступником начальника Головного управління «К» СБУ було направлено додаткові матеріали Начальнику ДГЗ СБУ для їх долучення до квартирної справи ОСОБА_1 та врахуванні при прийнятті рішення щодо виключення займаної позивачем та його сім`єю службової квартири АДРЕСА_8 зі складу службових та надання у постійне користування.

10 березня 2020 року на засіданні Житлово-побутової комісії Центрального управління СБУ (протокол № 11) розглянуто рапорт ОСОБА_1 (вх. ДГЗ від 24.07.2017 № 5095) щодо виключення 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 зі складу службових приміщень СБУ та відмовлено у його задоволенні.

ОСОБА_1 та його сина залишено на квартирному обліку у Центральному управлінні СБУ складом сім`ї дві особи з 19.05.2009 у загальній черзі. Батьків та доньку знято з квартирного обліку у зв`язку із самостійним поліпшенням житлових умов.

Позивач вважає вказане рішення протиправним, прийнятим з порушенням принципу заборони суперечливої поведінки, що і зумовило останнього на звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична і юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 47 Житлового кодексу України (далі - ЖК) та абзацу першого пункту 53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР (затверджені постановою Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 11.12.1984 № 470; далі - Правила обліку), жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті (у м. Києві жилі приміщення надаються громадянам у межах 13,65 м2 м жилої площі, але не більше однієї кімнати на одну особу і не менш, як 9 м2 жилої площі відповідно до пункту 3 постанови виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів та Президії київської міської ради профспілок «Про порядок застосування у м. Києві «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» від 15.07.1985 № 582).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 12 Закону військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Частиною 8 ст. 12 Закону визначено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, у разі звільнення з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, а також звільнені з військової служби особи, які стали особами з інвалідністю I чи II групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, мають право на безплатне одержання у приватну власність жилого приміщення, яке вони займають у будинках державного житлового фонду.

Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року № 1081 визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, посади в яких комплектуються військово-службовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі військові частини) після звільнення (далі військовослужбовці) та членів їх сімей.

Пунктом 3 вказаного Порядку визначено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством.

Пунктами 7-9 вказаного Порядку передбачено, що військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності у них за місцем проходження служби житла для постійного проживання забезпечуються службовими житловими приміщеннями. Житлове приміщення включається до числа службового згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженого з квартирно-експлуатаційним органом. До числа службового може бути включене тільки вільне житлове приміщення. Під службові житлові приміщення виділяються окремі квартири.

Згідно п. 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень. Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Відповідно до Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081, та з метою встановлення єдиного порядку прийняття на квартирний облік військовослужбовців Служби безпеки України, розподілу та надання їм житлових приміщень, наказом Служби безпеки України № 792 від 06.11.2007 року було затверджено Інструкцію про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень.

Вказаною Інструкцією визначено порядок організації забезпечення та надання житлових приміщень військовослужбовцям - особам офіцерського (у тому числі тим, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Служби безпеки України (далі - СБ України), а також особам, звільненим з військової служби в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у СБ України після звільнення (далі - співробітники) та членам їх сімей, включаючи членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли, пропали безвісти під час проходження військової служби, які перебувають на обліку осіб та потребують поліпшення житлових умов (далі - члени їх сімей).

Згідно п. 1.2. Інструкції, державні службовці, службовці та працівники, які проходять службу (працюють) у СБ України, забезпечуються житловими приміщеннями відповідно до вимог чинного законодавства.

Пунктом 4.3 Інструкції передбачено: співробітникам, які мають вислугу 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Забезпечення за рахунок СБ України співробітників та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту на будівництво (купівлю) житла в установленому порядку.

Якщо у співробітника після отримання ним житла для постійного проживання повторно виникли підстави для поліпшення житлових умов, йому надається додаткове житлове приміщення з урахуванням наявної житлової площі або після передачі СБ України раніше наданого йому житла.

Відповідно до п. 5.11 Інструкції, при наданні службових житлових приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за 9 років, крім подружжя, а також особами, які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим вони не можуть проживати в одній кімнаті з членами сім`ї.

Службові житлові приміщення надаються у межах не менше рівня середньої забезпеченості громадян житловою площею в даному населеному пункті, визначеному в установленому порядку, але не більше 13,65 квадратного метра житлової площі на одну особу.

Службове житлове приміщення може бути надано з перевищенням вищевказаного максимального розміру, якщо воно становить одну кімнату (однокімнатну квартиру).

Відповідно до п. 5.20 Інструкції житлове приміщення виключається з числа службового у випадках:

- якщо в Центральному управлінні, органі, закладі, установі СБ України, штабі Антитерористичного центру при СБ України СБ України відпала потреба в його використанні;

- якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень.

Рішення про виключення з числа службових житлових приміщень приймається керівниками відповідних органів, закладів та установ СБ України на підставі пропозицій житлово-побутової комісії та за погодженням з житлово-побутовою комісією Центрального управління СБ України, що затверджується заступником Голови СБ України, до функціональних обов`язків якого належить координація господарського забезпечення, з наданням необхідних документів для його вивчення (пункт 5.12. Інструкції).

Пунктом 5.21 Інструкції передбачено, що за бажанням співробітника або особи, звільненої з військової служби в СБ України, що перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та проживає у службовому житловому приміщенні, це житлове приміщення може бути надано для постійного проживання шляхом виключення його з числа службових у випадках, якщо ця особа:

а) має вислугу на військовій службі 20 років і більше;

б) звільнена з військової служби за вислугою років, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, унаслідок інвалідності, захворювання, отриманого при виконанні обов`язків військової служби;

в) перебувала на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року № 1865-IV "Про внесення змін до статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і належить до категорії осіб, які не можуть бути виселені зі службових приміщень без надання іншого житлового приміщення.

При цьому, при прийнятті відповідного рішення в обов`язковому порядку з`ясовуються підстави для поліпшення житлових умов військовослужбовця та членів його сім`ї у вигляді одержання ними житла для постійного проживання.

Так, при наданні жилої площі поряд із нормами жилої площі, встановленими законодавством (ст. 47 ЖК; п. 53 Правил обліку; п. З постанови виконкому Київської міської Ради народних депутатів та президії Київської міської ради профспілок від 15.07.1985 № 582), слід враховувати жилу площу у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.

Якщо житлові чеки були використані при приватизації державного житлового фонду, вони також враховуються при наданні жилої площі з урахуванням норм статті 48 ЖК УРСР та реалізації права кожного громадянина України приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (ч.5 ст. 5 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду).

Як убачається з матеріалів справи, з 19 травня 2009 року позивача та членів його сім`ї складом 6 осіб ( ОСОБА_1 , його: дружина, донька, син, мати та батько) було зараховано на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов в Національній академії (далі НА) СБУ до загальної черги.

Вказаним складом сім`ї зареєстрований у службовій трикімнатній квартирі АДРЕСА_2 .

Під час проходження військової служби в СБУ позивач забезпечувався житлом для постійного проживання, а саме: у 2001 році двокімнатною квартирою АДРЕСА_9 . Зазначена квартира надавалася ОСОБА_1 на склад сім`ї три особи: він, дружина ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_8 , 2000 р.н.

11.04.2003 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано, а відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25.09.2003 (справа №2-2586) за позовом ОСОБА_1 його дружину та дочку визнано такими, що втратили право користування зазначеною квартирою та знято з реєстраційного обліку.

У подальшому вказана квартира була приватизована ОСОБА_1 і його матір`ю, ОСОБА_3 у рівних частках. Так, згідно з даними Держреєстру ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 06.12.2004, виданого Головним управлінням житлового забезпечення, належала 1/2 частина двокімнатної квартири АДРЕСА_10 . Вказана частина квартири на підставі договору дарування від 24.11.2012 була відчужена позивачем на користь матері, ОСОБА_3 ..

Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (далі - Держреєстр) (копія інформаційної довідки від 06.03.2020 № 203238133) матері ОСОБА_1 , ОСОБА_3 належать:

- квартира АДРЕСА_11 (договір купівлі-продажу від 07.08.2014);

- однокімнатна квартира АДРЕСА_12 (свідоцтво про право власності від 04.08.2015);

- трикімнатна квартира АДРЕСА_13 (свідоцтво про право власності від 24.09.2015) - в розумінні приписів статей 60, 63 Сімейного кодексу України зазначені квартири належать батькам ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та її чоловіку - ОСОБА_7 , на праві спільної сумісної власності;

належала двокімнатна квартира АДРЕСА_10 (свідоцтва про право власності від 06.12.2004, договір дарування від 24.11.2012). Вказана квартира на підставі договору купівлі-продажу від 25.10.2013 відчужена на користь третьої особи.

Згідно з відомостями Держреєстру (копія інформаційної довідки від 06.03.2020 № 203236713 додається) дочці ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2019 належить двокімнатна квартира АДРЕСА_6 .

Як зазначає у відзиві на позовну заяву відповідач, даний факт слугував прийняттю рішення Житлово-побутової комісії Центрального управління Служби безпеки України (далі - ЖПК ЦУ) від 10.03.2020 (протокол №11), яким батьків ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_9 та дочку ОСОБА_10 на підставі пункту 1 статті 40 Житлового кодексу УРСР та пункту 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР від 11.12.1984 № 470 (у зв`язку із самостійним поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення) знято з квартирного обліку у Центральному управлінні СБ України. Вважати ОСОБА_1 перебуваючим на квартирному обліку у Центральному управлінні СБ України складом сім`ї дві особи (він, син) з 19.05.2009 - у загальній черзі.

Суд зазначає, що позивачем вже використано право на реалізацію приватизації житла у 2004 році шляхом приватизації 1/2 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_10 , яка йому була надана під час проходження військової служби в СБУ у 2001 році як житло для постійного користування.

Тобто, позивачем використано своє право та приватизовано 16.85 кв. м.

При цьому, згідно чинного законодавства позивач має право на отримання житлової площі на сина у розмірі 13.65 кв.м. та додаткових 10 кв.м. на сім`ю, що разом складає 23.65 кв. м..

Проте площа квартири, яку позивач має намір виключити зі службового житла для реалізації його права на забезпечення його постійним житлом, становить 46.7 кв. м., що на 23.05 кв.м. більше.

А тому, суд вважає, що правові підстави для надання позивачу та членам його сім`ї квартири АДРЕСА_1 для постійного проживання шляхом виключення зі складу службових на даний час відсутні, оскільки

Позивачем до матеріалів справи квартирного обліку подано довідку Науково-дослідного інституту інформатики і права Національної академії правових наук України від 01.11.2018 № 17 про те, що він працює на посаді головного наукового співробітника наукової лабораторії правового забезпечення інформаційної та кібернетичної безпеки наукового центру правового забезпечення інформаційної і національної безпеки за сумісництвом (0,2 посадового окладу) з 03.09.2018 (наказ від 30.08.2018 № 155) по теперішній час (станом на дату подання зазначеної довідки), що на його думку, підтверджує його право на отримання додаткової жилої площі у розмірі 20 кв.м.

Частиною другою статті 38 Закону України «Про наукову і науково- технічну діяльність» (далі - Закон) передбачено, що науковим працівникам, які мають науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук, для створення умов для провадження наукової діяльності надається в установленому законодавством порядку додаткова жила площа у вигляді кімнати (кабінету) або в розмірі до 20 квадратних метрів.

Зміст поняття науковий працівник наведено у пункті 20 частини першої статті 1 та статті 6 Закону, де визначено, що науковий працівник - це вчений, який має вищу освіту не нижче другого (магістерського) рівня, відповідно до трудового договору (контракту) професійно провадить наукову, науково- технічну, науково-організаційну, науково-педагогічну діяльність у наукових установах, вищих навчальних закладах, наукових підрозділах установ, організацій, підприємств та має відповідну кваліфікацію незалежно від наявності наукового ступеня або вченого звання, підтверджену результатами атестації у випадках, визначених законодавством.

При цьому поняття наукового підрозділу наведено у пункті 19 статті 1 Закону - це структурний підрозділ юридичної особи, основним завданням якого є провадження наукової, науково-технічної або науково-організаційної діяльності, у штаті якого посади наукових працівників становлять не менш як 50 відсотків. Типами наукового підрозділу є інститут, науково-дослідна частина, управління, відділення, комплекс, центр, відділ, лабораторія, секція, сектор, бюро, група, філіал, дослідна станція, дослідне поле, ботанічний сад, дендропарк, обсерваторія, наукова (науково-технічна) бібліотека, науковий (науково-технічний) музей.

Крім того, до наукових працівників належать також особи, які мають науковий ступінь і працюють за спеціальністю відповідно до групи спеціальностей за галузями наук, за якою присуджено науковий ступінь. З урахуванням норм Закону до обов`язків таких працівників входить здійснення наукової, науково-технічної, науково-організаційної або науково-педагогічної діяльності (частина друга статті 31 Закону).

З огляду на викладене суд вважає, що позивач відноситься до категорії наукових працівників Науково-дослідного інституту інформатики і права Національної академії правових наук України, але згідно з вимогами Закону він не може реалізувати права на додаткову жилу площу, як особа, яка перебуває на квартирному обліку в СБУ, оскільки не здійснює наукову діяльність в СБУ в порядку, встановленому нормативно-правовими актами Служби безпеки України, а підрозділ СБУ, в якому позивач перебував на посаді на час прийняття оскаржуваного рішення ЖПК ЦУ (Головне управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю СБ України), не є науковим підрозділом.

Відтак, додатковою жилою площею позивач може забезпечуватися науковою установою, в якій він, згідно наданої в позові інформації, працює по теперішній час - Державною установою «Інститут інформації, безпеки і права Національної академії правових наук України», за умови ведення цією установою квартирного обліку, адже саме зазначена установа, яка фінансується за рахунок коштів державного бюджету (стаття 48 Закону), зобов`язана створювати умови своїм науковим співробітникам для провадження наукової діяльності.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно дійшов висновку про відмову у виключенні 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 зі складу службових приміщень СБУ для забезпечення ОСОБА_1 та його сім`ї вказаною квартирою як постійним житлом.

Підсумовуючи наведене, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, виходячи з системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.