Справа № 380/231/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/231/24 пров. № А/857/3127/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Гінди О.М., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі №380/231/24 за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про скасування постанови (головуючий суддя першої інстанції - Брильовський Р.М., час ухвалення у письмовому провадженні, місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту 23.02.2024),-

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулось в су з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про скасування постанови №2 від 28 вересня 2023 року про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду відмовлено. Визнано неповажними причини пропуску строку звернення Акціонерного товариства «Українська залізниця» до адміністративного суду. Позовну заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - повернуто позивачу. Повернуто з Державного бюджету України на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» сплачений судовий збір у сумі 2684,00 грн, відповідно до платіжної інструкції № 701 від 29.12.2023. Повернуто з Державного бюджету України на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» сплачений судовий збір у сумі 344,00 грн, відповідно до платіжного доручення № 25410 від 18.01.2024.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що оскаржувана ухвал підлягає скасуванню з наступних підстав.

Апелянт вказує, на підставі статті 13 ЗУ «Про відповідальність перевізників під час міжнародних пасажирських перевезень», ним у передбачені законодавством строки, була подана позовна заява до Личаківського районного суду м. Львова, однак ухвалою від 10 жовтня 2023 року по справі № 463/8954/23 Личаківський районний суд м. Львова відмовив АТ «Укрзалізниця» у відкритті провадження по справі на підставі пункту 12 частини 1 статті 19 КАС України та зазначив, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень.

Не погоджуючись із ухвалою Личаківського районного суду м. Львова у справі №463/8954/23, Позивач 18.10.2023 року подав апеляційну скаргу до Львівського апеляційного суду. 12 грудня 2023 року, Львівським апеляційним судом відмовлено у задоволенні апеляційної скарги АТ «Укрзалізниця» на підставі статей 367, частини 1 пункту 1 статті 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України.

Після вивчення позиції Львівського апеляційного суду, АТ «Укрзалізниця» звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою про скасування постанови №2 від 28.09.2023 року про правопорушення, пов`язане з міжнародними перевезеннями до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У прохальній частині вказаної позовної заяви Позивач просив поновити строки на оскарження постанови №2 від 28.09.2023 року про правопорушення, пов`язане з міжнародними перевезеннями, передбачені статтею 13 ЗУ «Про відповідальність перевізників під час міжнародних пасажирських перевезень», а у самій описовій частині позовної заяви наводив доводи та аргументи поважності пропуску строків та необхідності їх поновлення, через виникнення колізії у діючому законодавстві, яке регулює спірні відносини, а саме колізії між статтею 13 ЗУ «Про відповідальність перевізників під час міжнародних пасажирських перевезень» та пункту 12 частини 1 статті 19 КАС України.

Звертає увагу суду, що статтею 13 ЗУ «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» передбачено, що: «Постанову про накладення штрафу, що прийнята посадовою особою, зазначеною у статті 2 цього Закону, може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення до місцевого суду за місцезнаходженням відповідного органу охорони державного кордону України, рішення якого є остаточним.» Тобто у вказаному нормативно - правовому акті є пряма вказівка на можливість оскарження постанов про накладення штрафу, строки такого оскарження та суд до якого необхідно звертатися для оскарження таких постанов.

Статтею 21 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що місцевими загальними судами є районні, районні у містах, міські та міськрайонні суди.

Місцевий суд є судом першої інстанції і розглядає справи, віднесені процесуальним законом до його підсудності. Місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, передбачених процесуальним законом (частина 1,2 статті 22 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів»).

При поданні позовної заяви до Личаківського районного суду м. Львова Позивач керувався нормами ЗУ «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень», бо вважали, що норми вказаного вище Закону є спеціальними і повинні були бути застосовані до спірних правовідносин, які склалися між Позивачем та Відповідачем, а тому є вірними для посилання на них та керування ними, на підставі наступного.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою Позивачем подана апеляційна скарга на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 10.10.2023 року.

12 грудня 2023 року, Львівським апеляційним судом відмовлено у задоволенні апеляційної скарги АТ «Укрзалізниця» на підставі статей 367, 374 частини 1 пункту 1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України.

Отже з урахуванням викладеного вище та наявної колізії у діючому законодавстві України, яким регулюються відносини, які склалися між Позивачем та Відповідачем, Позивач вирішив не оскаржувати надалі постанову Львівського апеляційного суду від 12.12.2023 року по справі №463/8954/23 до Верховного Суду, а подати позовну заяву до Львівського окружного адміністративного суду з клопотанням перед судом стосовно поновлення строку на оскарження постанови №2 від 28 вересня 2023 року про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями, прийняту в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тож вважає, що висновок суду першої інстанції, про те що Позивач не знав або не розумів, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому не є поважною причиною для поновлення строків є необґрунтованим та таким, що порушує норми діючого процесуального законодавства, адже наразі у діючому законодавстві дійсно діє колізія між нормами ЗУ «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» та нормами КАС України.

Щодо другого аргументу Львівського окружного адміністративного суду відносно того, що після прийняття 12.12.2023 року постанови Львівським апеляційним судом позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із значним зволіканням, то вважає того невірним, оскільки через некоректність цього речення стає не зрозумілим, що саме суд вимагав від Позивача, та які саме обставини і докази мав навести останній у позовній заяві та у заяві про поновлення строку.

Крім цього, зважаючи на ту обставину, що повний текст постанови Львівського апеляційного суду від 12.12.2023 року по справі №463/8954/23 складено 22.12.2023 року та з урахуванням новорічних свят під час яких не працювали органи державної влади, у тому числі і судові органи, Позивач подав позовну заяву до Львівського окружного адміністративного суду взагалі без зволікання та навіть в межах строку на оскарження, передбаченого статтею 13 ЗУ «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень».

Отже, Позивач неодноразово звертався до суду за захистом своїх прав, проте в кожному разі суди відмовляли Позивачу у розгляді його позовних вимог за формальними обставинами, тим самим фактично позбавили Позивача можливості реалізувати своє право на звернення до суду з підстав оскарження незаконно винесеної постанови про правопорушення, пов`язане з міжнародними перевезеннями.

Як вказує практика Верховного Суду України, оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на оскарження, суд повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у клопотанні доводів, а також з того, чи мав заявник можливість своєчасно реалізувати своє право на оскарження.

Кажучи про принцип рівності сторін, Суд вказує, що кожній стороні мають бути надані рівні можливості щодо представлення справи у такому вигляді, який не ставить її у невигідне становище стосовно свого противника (рішення у справі "Бацаніна проти Росії" від 26.05.2009 р. № 3932/02, § 22).

Вважає, що Позивач не може самостійно подолати зазначену вище колізію у діючому законодавстві, а тому ця обставина є дійсно поважною для пропуску подання позовної заяви до Львівського окружного адміністративного суду, яка підтверджуються письмовими доказами.

З урахуванням наведеного просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 8 січня 2024 року залишено позовну заяву без руху та надано строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Позивач 22.01.2024 подав заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій просить суд визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду.

Позивач у заяві вказує, що він подав позовну заяву в порядку цивільного судочинства до Личаківського районного суду м. Львова, однак ухвалою від 10 жовтня 2023 року у справі №463/8954/23 Личаківський районний суд м. Львова AT «Укрзалізниця» відмовив у відкритті провадження по справі на підставі пункту 12 частини 1 статті 19 КАС України. 12 грудня 2023 року Львівським апеляційним судом у задоволенні апеляційної скарги AT «Укрзалізниця» відмовлено на підставі статей 367, 374 частини 1 пункту 1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України. Вважає, що в цьому випадку існує колізія у діючому законодавстві України, яким керуються відносини, які склалися між Позивачем та Відповідачем. Вказує, що поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення позову стає неможливим або утрудненим. Вважає, що Позивач мав поважні причини для пропуску подання позовної заяви до Львівського окружного адміністративного суду, які підтверджуються письмовими доказами, а також наявністю колізії у діючому законодавстві України.

Суд першої інстанції позовну заяву повернув з тих підстав, що наведені у заяві обставини пропуску строку звернення до суду є неповажними, а інших підстав для поновлення строку звернення судом не встановлено.

Апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції передчасними з огляду на наступне.

Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Як уже зазналось вище, позивач оскаржує постанову №2 від 28 вересня 2023 року про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями, прийняте в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Закон України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» відповідно до Протоколу про попередження і припинення торгівлі людьми, особливо жінками і дітьми, і покарання за неї та Протоколу проти незаконного ввозу мігрантів по суші, морю і повітрю, що доповнюють Конвенцію Організації Об`єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності, Конвенції Ради Європи про заходи щодо протидії торгівлі людьми встановлює відповідальність перевізників за невиконання обов`язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність, але не справжність, у пасажирів документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажирів через державний кордон України без необхідних документів, а також визначає порядок застосування цієї відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 вказаного вище Закону, підприємства (їх об`єднання), установи, організації та фізичні особи - підприємці, які здійснюють міжнародні пасажирські перевезення (далі - перевізники), за невиконання обов`язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира паспортного документа, візи або інших документів, необхідних для в`їзду до держави прямування або транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без таких документів, несуть відповідальність у вигляді штрафу в розмірі сорока семи прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленому на 1 січня календарного року, за кожного такого пасажира, але не більше шестисот таких прожиткових мінімумів за одне перевезення, а за ненадання або надання недостовірних даних реєстрації пасажирів - у розмірі п`ятдесяти таких прожиткових мінімумів за кожне перевезення.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень», постанову про накладення штрафу, що прийнята посадовою особою, зазначеною у статті 2 цього Закону, може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення до місцевого суду за місцезнаходженням відповідного органу охорони державного кордону України, рішення якого є остаточним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, справи про вчинення адміністративних правопорушень та накладення стягнень за їх вчинення місцевим загальним судам як адміністративним судам.

З огляду на наведене вище, апеляційний суд висновує, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства місцевим загальним судом як адміністративним судом, а не Львівським окружним адміністративним судом.

Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву дійшов передчасного висновку, оскільки дана справа підсудна місцевому загальному суду як адміністративному суду та відповідно до повноважень якого належить вирішення питання щодо відкриття провадження у цій справі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно з ч. 1 ст. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом. Якщо така особа не має місця проживання (перебування) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

Таким чином, при поверненні даної позовної заяви до Львівського окружного адміністративного суду, останньому слід вирішити питання про передачу справи за підсудністю, з урахуванням наведених вище норм КАС України.

Судом першої інстанції порушено норми процесуального права та невірно встановлено обставини у справі, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 320 КАС України.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 364, 366 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» - задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі №380/231/24 - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін