Справа № 400/2384/24
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2024-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2024 р. № 400/2384/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54008,

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач) про:

визнання бездіяльності відповідача щодо незарахування позивачці періоду з 03.08.1988 по 11.03.1991 протиправною;

зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивачки період проживання дружини з чоловіком в місцевості, де була відсутня можливість працевлаштування за спеціальністю, з 03.08.1988 по 11.03.1991 згідно записів у трудовій книжці, та перерахувати позивачці пенсію за віком з моменту звернення 28.12.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що у період з 03.08.1988 по 11.03.1991 вона проживала разом з чоловіком-військовослужбовцем у Федеративній Республіці Німеччина та в Чехословацькій Соціалістичній Республіці. У цей період вона не працювала у зв`язку з відсутністю у даній місцевості можливості працевлаштуватися за спеціальністю. Тому, на її переконання, відповідно до пункту 3 статті 18 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вищевказані періоди підлягають зарахуванню до її страхового стажу. Однак, відповідач внаслідок протиправної бездіяльності не зарахував до її страхового стажу період з 03.08.1988 по 11.03.1991.

У відзиві на позовну заяву від 16.04.2024 відповідач заперечив проти позову і просив у його задоволенні відмовити повністю. У відзиві відповідач вказав на те, що позивачкою не надано органам Пенсійного фонду України довідки встановленого зразка, видану командиром (начальником) військової частини, вищих навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, підприємств, установ та організацій, або довідку територіального центру комплектування та соціальної підтримки, виданої на підставі особової справи її чоловіка, звільненого з військової служби. Крім цього, позивачка не вчинила передбачених законодавством дій, спрямованих на перерахунок пенсії, а саме: не подала заява про призначення / перерахунок пенсії за встановленої форми.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.03.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачці десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду документа, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн або документів, які підтверджують підстави її звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачка усунула недоліки позовної заяви й подала 28.03.2024 до суду документ про сплату судового збору в розмірі 1211,20 гривні.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до статті 263 КАС України (без виклику сторін у судове засідання).

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі її обставини в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Позивачка є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком, що підтверджується її пенсійним посвідченням від 20.08.2008 серія НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 13.11.1971 серія НОМЕР_2 вона уклала шлюб зі ОСОБА_2 .

Згідно із записами трудової книжки позивачки, виданої 11.08.1979, у період з 04.08.1988 по 10.03.1991 вона ніде не працювала.

За даними військового квитка ОСОБА_2 і його послужного списку чоловік позивачки мав військове звання прапорщик і проходив військову службу з вересня 1985 року по грудень 1991 року у 463 військовому госпіталі.

28.12.2023 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про зарахування до її страхового стажу період з 03.08.1988 по 11.03.1991 як дружині військовослужбовця, яка не працювала у зв`язку з неможливістю працевлаштуватися за спеціальністю.

У листі-відповіді відповідач повідомив позивачку, що в пенсійній справі відсутня довідка про її проживання з чоловіком-військовослужбовцем у місцевостях, де відсутня можливість працевлаштування за спеціальністю в період з 03.08.1988 по 11.03.1991.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивачка звернулася до адміністративного суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». (далі Закон № 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Абзацом тридцять шостим статті 1 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування.

Згідно з абзацом першим пункту 1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV цей Закон набирав чинності з 01.01.2004.

Тому страховий стаж обчислюється за період роботи:

до 31.12.2003 на підставі документів і в порядку, визначених законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV, тобто Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

після 01.01.2004 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Отже, періоди роботи позивачки до 31.12.2003 можуть бути зараховані до страхового стажу лише на підставі документів і в порядку, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з пунктом «з» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.

Отже, періоди проживання позивачки із чоловіком-військовослужбовцем в місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, згідно зі статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» може бути зараховані до страхового (трудового) стажу на підставі документів, що їх підтверджують.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 13 Порядку № 637 період проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток 4), виданими командирами (начальниками) військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, підприємств, установ і організацій, або довідками, що видаються територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

При цьому для дружини військовослужбовця, звільненого з військової служби, період проживання до 1 січня 2004 р. з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідкою (додаток 4), виданою територіальним центром комплектування та соціальної підтримки на підставі особової справи військовослужбовця, звільненого з військової служби, та інших документів, які підтверджують зазначений період.

Таким чином, період проживання до 01.01.2004 позивачки із чоловіком-військовослужбовцем в місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, може бути підтверджений або її трудовою книжкою, або відповідною довідкою територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Суд встановив, що у трудовій книжці позивачки, виданої 11.08.1979, відсутні записи про її роботу в період з 04.08.1988 по 10.03.1991.

Водночас у відповіді відповідача на звернення позивачки від 28.12.2023 (вх. № 134/Ш-1400-24 від 03.01.2024) зазначено, що в її пенсійній справі відсутня довідка, яка б підтверджувала проживання дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевостях, де відсутня можливість працевлаштування за спеціальністю в період з 03.08.1988 по 11.03.1991.

Вказані обставини позивачка не заперечує.

У позовній заяві вона стверджує, що факт її проживання з 03.08.1988 по 11.03.1991 у Федеративній Республіці Німеччина і в Чехословацькій Соціалістичній Республіці підтверджується військовим квитком і послужним списком її чоловіка.

Однак, у вказаних документах відсутні будь-які дані про перебування у період з 03.08.1988 по 11.03.1991 її чоловіка у Федеративній Республіці Німеччина та в Чехословацькій Соціалістичній Республіці.

Більше того, у його послужному списку зазначено, що він прибув 23.10.1990 у віддалену місцевість Приморський край (нині російська територія). Тобто її чоловік щонайменше у період з 23.10.1990 по 11.03.1991 не міг перебувати ні у Федеративній Республіці Німеччина, ні у Чехословацькій Соціалістичній Республіці.

Що стосується доданих до позовної заяви фотокарток, то вони не є належними доказами, оскільки ними засвідчується лише факт перебування позивачки у місті Берлін, а не її постійне місце проживання у вказаному населеному пункті.

З огляду на вищенаведене, суд прийшов до висновку, що матеріалами справи не підтверджується проживання позивачки у період 03.08.1988 по 11.03.1991 з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, зокрема, у Федеративній Республіці Німеччина та Чеській Соціалістичній Республіці.

Відтак відповідач правомірно відмовив їй у зарахуванні до її страхового стажу періоду з 03.08.1988 по 11.03.1991, а тому позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню.

З огляду на те, що позивачу відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54020; ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 02 травня 2024 року