Справа № 420/6205/21
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2024-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
У Х В А Л А

01 травня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/6205/21

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 , поданої за підписом представника Вадима Меламеда, про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі №420/6205/21,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 (позивач) звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просила:

визнати бездіяльність відповідача, щодо не поновлення та не виплати пенсії позивачці протиправною та дискримінаційною;

визнати протиправним, дискримінаційним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії позивачці, викладене у листі відповідача від 04.01.2021 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести поновлення виплати пенсії позивачці з 01.04.2005 року відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та здійснювати виплату пенсії на вказаний нею банківський рахунок з врахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів;

стягнути з відповідача коштів в сумі 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди заподіяної його протиправними рішеннями дією та бездіяльністю в результаті яких відповідач відмовив у поновленні пенсії позивачці.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2022 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 420/6205/21- скасовано.

Ухвалено у справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не поновлення та не виплати пенсії ОСОБА_1 - протиправною.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеські області, викладене у листі відповідача від 04.01.2021 року № 1500-0306-8/280, в частині відмови у поновленні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 року відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 4000,00 (чотири тисячі) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

08.04.2022 року судове рішення у цій справі набрало законної сили.

08.02.2023р. від представника позивачки до апеляційного суду надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення у справі № 420/6205/21, яку обґрунтовано заявником посиланнями на те, що постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2022р. у даній справі боржником к повному обсязі не виконана, відповідач не поновив виплату позивачці з 07.10.2009 року з нарахуванням компенсації втрати частини доходів та не виплатив пенсію позивачці.

Заперечень або відзиву на заяву про встановлення судового контролю до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до ст. 311 КАС України, заяву представника позивачки розглянуто в порядку письмового провадження. Заперечення проти розгляду справи в порядку письмового провадження сторонами не заявлено.

Колегія суддів, перевіривши доводи заяви, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява позивача підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як визначено ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

За приписами ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. Так, у рішенні по справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, Суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу- у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

У справі «Сорінг проти Об`єднаного Королівства» від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Так, постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2022 року по справі №420/6205/21, якою було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 року відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з нарахуванням компенсації втрати частини доходів та стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 4000,00 (чотири тисячі) гривень, - набрала законної сили з дати її прийняття 08.04.2022р.

Частинами 1, 2 ст. 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу (ч.8 ст.382 КАС України).

Крім того, відповідно до ч.1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, приписами статей 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Колегія суддів зауважує, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

При цьому, законодавством не встановлено імперативних приписів щодо послідовності застосування цих способів судового контролю або певних умов, наявність яких визначає право позивача звернутися до суду або із заявою про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, в порядку ст.382 КАС України, або про визнання протиправною бездіяльності такого суб`єкта щодо невиконання судового рішення, в порядку ст.383 КАС України.

Таким чином, право вибору способу судового контролю належить позивачу, а повноваження щодо застосування відповідного способу судового контролю відноситься до компетенції суду.

Апеляційний суд також враховує, що положення КАС України не містять обмеження щодо застосування заходів судового контролю, передбачених ч.1 ст.382 КАС України, лише при прийнятті рішення. Тобто, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд може й після ухвалення такого рішення.

Враховуючи, що за нормами статті 382 КАС України, судовий контроль встановлюється після ухвалення судового рішення у справі (вживається словосполучення "суд, який ухвалив"), слід дійти висновку, що для встановлення судового контролю повинен видаватись окремий процесуальний документ (ухвала) після ухвалення рішення у справі, якщо воно фактично не виконується, і саме судом, який виніс відповідне рішення.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Великої палати Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі № 800/592/17, та правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.04.2019 по справі № 286/766/17.

В обґрунтування вимог заяви про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення у справі № 420/6205/21 представником позивача з-поміж іншого вказано, що наразі постанова апеляційного суду не виконана органом ПФУ; не здійснено поновлення з 07 жовтня 2009 року виплати пенсії позивачці відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з компенсацією втрати частини доходів.

З доводів заяви представника позивача вбачається, що виконуючи зобов`язання покладені в Постанові від 08.04.2022, відповідач прийняв рішення №91 від 13.06.2022 про поновлення та нарахування пенсії позивачки з 07.10.2009. Однак, відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.03.2023 року по справі №420/18948/22 вказане вище Рішення відповідача № 91 від 13.06.2022 було визнано протиправним та скасовано. Також, відповідно до доводів представника позивачки, 31.05.2023 року в листі Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомлено та надано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №41 від 03.05.2022 року про відмову ОСОБА_1 у поновленні виплати раніше призначеної пенсії. 05.07.2023 року представник Позивачки направив за допомогою засобів поштового зв`язку Укрпошта до виконавчої служби заяву про відкриття виконавчого провадження разом з оригіналом виконавчого листа. 25.01.2024 року позивачка отримала Постанову виконавчої служби від 10.07.2023 року про відкриття виконавчого провадження №72212392 разом з листом Відповідача від 21.07.2023 року.

Як зазначається в заяві про встановлення судового контролю, в своєму листі відповідач намагався ввести в оману виконавчу службу приховуючи факт визнання рішення №91 від 13.06.2022 року протиправним та його скасування в судовому рішенні 03.03.2023 року по справі №420/18948/22 і факт наявності рішення відповідача №41 від 03.05.2022 про відмову у поновленні пенсії.

З доданого до листа відповідача розрахунку нарахованої пенсії вбачається, що після рішення №91 від 13.06.2022, що було скасовано в 2023 році, ніяких сум відповідачем нараховано не було.

Отже, як вказується позивачем, відповідачем постанова апеляційного суду від 08.04.2022.р по даній справі не виконана досі.

Колегія суддів зауважує, що в силу частини 2 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Отже, відповідач, враховуючи набрання постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2022р. у цій справі законної сили та наявні у нього повноваження, повинен був прийняти мотивоване рішення про поновлення пенсії позивачу.

Однак, станом на даний час, відсутні відомості про належним чином та у повному обсязі виконання органом ПФУ покладених судовим рішенням у цій справі зобов`язань.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи факт відсутності в матеріалах справи доказів виконання відповідачем рішення суду, беручи до уваги, що виконання судового рішення є частиною процедури відновлення порушеного права особи в судовому порядку, при цьому обов`язок суду контролювати виконання свого рішення закріплено безпосередньо Конституцією України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 , поданої її представником в порядку ч. 1 ст. 382 КАС України, щодо зобов`язання відповідача ГУ ПФУ в Одеській області подати звіт про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2022р. справі № 420/6205/21.

Зі змісту ч.1 ст.382 КАС України випливає, що строк для подання звіту про виконання судового рішення встановлюється судом.

На думку колегії суддів, звіт про виконання судового рішення у цій справі відповідачем має бути поданий у 20-денний строк, а не 10-денний як просив представник позивача у заяві. Двадцятиденний строк, на переконання апеляційного суду, є достатнім для виконання постанови суду.

Керуючись ст.ст. 241-243, 321, 322, 325, 328, 382 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , поданої за підписом представника Вадима Меламеда, про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі №420/6205/21,- задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подати протягом двадцяти днів до П`ятого апеляційного адміністративного суду звіт про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2022 року у справі №420/6205/21.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді О.В. Єщенко О.О. Димерлій