Справа № 380/7613/24
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2024-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2024 рокусправа №380/7613/24
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Кухар Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) з позовом до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького , 13; ), Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Старокозацька, 56, м. Дніпро, 49000; ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Кухар Н.А.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року відкрито провадження у справі №380/7040/24 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року у провадженні справи №380/7040/24 залишено позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України, щодо здійснення контролю за діяльністю структурного підрозділу Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (); зобов`язання Міністерство юстиції України, здійснити контроль за діяльністю структурного підрозділу Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ); стягнення з Держави Україна в особі Міністерства юстиції України та моральну шкоду у сумі 10000 тис. грн.

Виділено в окреме самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), яка полягає у відмові у відкритті виконавчого провадження у справі №380/15916/22; зобов`язання Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийняти виконавчий лист Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/15916/22 від 20.02.2024 р. до виконання та відкрити виконавче провадження; стягнення з Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) моральну шкоду у сумі 10000 тис. грн.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду визначено головуючого суддю Кухар Н.А. та присвоєно справі №380/7613/24.

Ухвалою суду від 15 квітня 2024 року сторонам роз`яснено порядок розгляду справи з особливостями, встановленими статтею 287 КАС України та запропоновано відповідачу протягом п`яти днів з дня вручення ухвали подати до суду відзив на позовну заяву з належним чином засвідченими доказами на обґрунтування своєї позиції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Загребельською Д.С. виконавчий лист №380/380/15916/22, виданий Львівським окружним адміністративним судом 20.02.2024 року повернув позивачу з підстав того, що резолютивна частина поданого виконавчого документу не передбачає заходів примусового виконання рішень, всупереч п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Представник відповідача подала відзив на позовну заяву (вх. №33443 від 30.04.2024 року) в якому просила у задоволенні позову відмовити з огляду на наступне. Відповідно до ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Підлягають примусовому виконанню рішення, які вимагають вжиття заходів примусового виконання.

Резолютивна частина поданого виконавчого документу не передбачає заходів примусового виконання рішень, всупереч п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження". Згідно п.7 ч.4 ст. 4 «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Таким чином, державним виконавцем 19.03.2024, на підставі п.7 ч.4 ст. 4 Закону Україна «Про виконавче провадження», винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, копії якого разом з оригіналом виконавчого листа направлено рекомендованим листом з повідомлення про вручення поштового відправлення стягувачу 19.03.2024 за вих. № 13382. Згідно трекінгу Укрпошта №041 «відправлення не вручене під час доставки».

Частиною 1 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

07 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 06 червня 2022 №0-0409. Окрім того, позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення Покровської міської ради Дніпропетровської області №12 від 29.03.2019 ,,Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Рішенням від 14 лютого 2023 року у справі №380/15916/22 Львівський окружний адміністративний суд у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління державної податкової служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги відмовив повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково - рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року у справі №380/15916/22 скасовано та ухвалено постанову, якою позов задоволено: визнано протиправною та скасовано податкову вимогу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від червня 2022 №0-0409.

На виконання вище вказаної постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду, 20 лютого 2024 року Львівський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист №380/380/15916/22.

18 березня 2024 ОСОБА_1 скерував у Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяву про примусове виконання рішення суду та виконавчий лист.

19 березня 2024 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Загребельською Д.С. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з підстав того, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень ( п.7 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вважаючи протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яка полягає у відмові у відкритті виконавчого провадження у справі №380/15916/22, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку наступного висновку.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ).

Згідно зі ст.1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, правомірними вважаються дії державного виконавця, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом.

Частиною першою статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закону №1403-VIII).

Частина перша статті 5 Закону №1404-VIII передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII).

Як встановлено частиною першою статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Як встановлено судом з матеріалів справи, 19 березня 2024 головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Загребельською Д.С. виконавчий лист №380/380/15916/22, виданий Львівським окружним адміністративним судом 20.02.2024 року повернув позивачу з підстав того, що резолютивна частина поданого виконавчого документу не передбачає заходів примусового виконання рішень, всупереч п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Виконавчий лист №380/380/15916/22, виданий Львівським окружним адміністративним судом 20.02.2024 року, про визнання протиправною та скасування податкової вимоги ГУ ДПС у Дніпропетровській області від червня 2022 №0-0409.

Відповідно по положень ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Отже, підлягають примусовому виконанню рішення, які вимагають вжиття заходів примусового виконання.

Резолютивна частина виконавчого листа №380/380/15916/22, який виданий Львівським окружним адміністративним судом 20.02.2024 року не передбачає заходів примусового виконання рішень, всупереч п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно п.7 ч.4 ст. 4 «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Отже, судом встановлено, що виконання рішення суду у справі 380/15916/22 не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень, відтак суд вважає правомірними дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документу стягувачу - виконавчого листа №380/15916/22, який виданий Львівським окружним адміністративним судом 20.02.2024 року.

Позовні вимоги про зобов`язання вчинити дії та стягнення шкоди є похідними та до задоволення не підлягають.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 132, 139, 246, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та стягнення шкоди відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Старокозацька, 56, м. Дніпро, 49000; ).

СуддяКухар Наталія Андріївна