Справа № 465/630/24
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2024-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 465/630/24 пров. № А/857/6995/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Єршової Ю.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Бандирського А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на рішення Франківського районного суду міста Львова від 29 лютого 2024 року у справі № 465/630/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Мартинишин М.О. у м. Львів Львівської області 29 лютого 2024 року у відкритому судовому засіданні, повне судове рішення складено 05 березня 2024 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (далі також УПП, відповідач), в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову від 19.01.2024 року серії ЕНА № 1270618 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за частиною четвертою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі також КУпАП) у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену поліцейським 2 взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області рядовим поліції ОСОБА_2 .

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 29 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Постанову від 19.01.2024 року серія ЕНА № 1270618 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП скасовано та провадження у справі про адміністративне правопорушенням закрито.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, оскільки вважає що судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення неправильно застосовано ряд норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що у ході розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейський здійснив перевірку документів по єдиній телекомунікаційній системі бази даних Національної поліції та встановив, що ОСОБА_1 , відповідно до постанови Залізничного районного суду м. Львова від 28.12.2023 у справі № 462/9190/23 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. Станом на день винесення оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (19.01.2024) апеляційна скарга на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 28.12.2023 у справі № 462/9190/23 не була подана. Також, з посиланням на практику Верховного Суду зазначає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення складена у відповідності до вимог статті 283 КУпАП.

Позивач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляцій ну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні позивач та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Апелянт був належним чином, відповідно до положень статті 268 КАС України, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак його представник у судове засідання не з`явився.

Також в порядку частини третьої статті 268, частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою від 19.01.2024 року серії ЕНА № 1270618 притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частини четвертої статті 126 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн.

У постанові зазначено, що 19.01.2024 року 10:28:09 год. за адресою: м. Львів, площа Двірцева, 1 позивач керував транспортним засобом «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» та здійснив зупинку в зоні дії знаку, при перевірці документів виявлено, що водій позбавлений права керування Залізничним районним судом м. Львова, чим порушив пункт 2.1 «а» Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувсь із цим позовом до суду.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що всупереч вимогам статті 280 КУпАП відповідачем не встановлено, чи було вчинено адміністративне правопорушення, оскільки на час винесення оскаржуваної постанови - 19.01.2024 року, постанова Залізничного районного суду м. Львова від 28.12.2023 року у справі № 462/9190/23, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень, з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 1 рік, не набрала законної сили, відтак, підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідно до частини четвертої статті 126 КУпАП немає.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі також Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 32 Закону № 580-VIII поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, зокрема, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Згідно зі статтею 16 Закону України від 30.06.1993 №3353-XII «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія та на вимогу поліцейського пред`явити його.

Підпункт «а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі також ПДР) встановлює, що на вимогу поліцейського водій повинен пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з частиною четвертою статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною першою статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальними правилами статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У ході розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейським 2 взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області рядовим поліції ОСОБА_2 19.01.2024 при перевірці документів встановлено та в оскаржуваній постанові зафіксовано факт позбавлення позивача права керування транспортним засобом в судовому порядку строком на один рік.

Відповідно до наявних у справі доказів вбачається, що постановою Залізничного районного суду м. Львова від 28.12.2023 у справі № 462/9190/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

За правилами частини четвертої статті 291 КУпАП постанова про позбавлення права керування транспортним засобом набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, визначеного цим Кодексом, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті.

Відповідно до статті 294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

В силу наведених правових норм, станом на час прийняття оскаржуваної постанови відповідача постанова Залізничного районного суду м. Львова від 28.12.2023 у справі № 462/9190/23 підлягала виконанню як така, що набрала законної сили, оскільки не була оскаржена у визначений КУпАП строк, а саме: апеляційна скарга на вказану постанову суду протягом десяти днів з дня винесення цієї постанови не подавалась.

Наявні в справі докази свідчать, що апеляційна скарга на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 28.12.2023 у справі № 462/9190/23 подана 29.01.2024, тобто після прийняття оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення.

Доводи позивача, що в даному випадку поліцейський патрульної поліції не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для вирішення справи про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає помилковим, оскільки питання правомірності дотримання Залізничним районним судом м. Львова порядку розгляду справи, прийняття відповідного рішення та повідомлення ОСОБА_1 про результати розгляду справи виходить за межі повноважень посадової особи поліції.

В даному випадку для прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП визначальним є встановлений факт позбавлення права керування транспортним засобом судовим рішенням, яке на час прийняття спірної постанови не було оскаржено незалежно від причин такого неоскарження.

Отже, приймаючи оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення від 19.01.2024 серії ЕНА № 1270618, відповідач діяв на підставі та у спосіб, передбачений законодавством України.

Подальше оскарження постанови Залізничного районного суду м. Львова від 28.12.2023 у справі № 462/9190/23 не впливає на факт правомірності постанови від 19.01.2024 серії ЕНА № 1270618, не є підставою для її скасування, тим більше, що за результатами апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції залишено без змін, що підтверджує факт керування позивачем транспортним засобом в той час, коли його було позбавлено права керування транспортним засобом на один рік.

Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції про недоведеність в установленому порядку факту скоєння позивачем правопорушення, про яке зазначено в оскаржуваній постанові.

У силу приписів статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі статтею 283 КУпАП, яка визначає зміст постанови про адміністративне правопорушення зазначено, що у постанові мають міститися: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. У постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, вказуються відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, 19.01.2024 року 10:28:09 год. за адресою: м. Львів, площа Двірцева, 1 позивач керував транспортним засобом «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» та здійснив зупинку в зоні дії знаку, при перевірці документів виявлено, що водій позбавлений права керування Залізничним районним судом м. Львова, чим порушив підпункт «а» пункту 2.1 ПДР.

В якості доказу по справі, відповідачем надано матеріали відеозапису на диску DVD-R.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону № 580-VIII, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису як речовий доказ наявності або відсутності факту правопорушення.

Таким чином, наданий відповідачем відеозапис може слугувати доказом, в розумінні статті 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Так, з оглянутих колегією суддів матеріалів відеозйомки вбачається, що позивач не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 зупинку заборонено та здійснив зупинку в зоні дії знаку, що є законною підставою для перевірки документів водія.

При цьому, відеозаписом підтверджується, що при перевірці документів виявлено, що водій позбавлений права керування транспортними засобами на підставі рішення суду.

Щодо висновків суду першої інстанції про неможливість прийняття до уваги в якості доказу відеозапис, яким зафіксовано вчинення останнім правопорушення, з тих підстав, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить інформації про технічний засіб, яким його здійснено, колегія суддів зазначає, що відсутність в постанові про адміністративне правопорушення відомостей про технічний запис, за допомогою якого здійснювалось фіксування правопорушення не може бути єдиною та беззаперечною підставою для скасування постанови про адміністративне правопорушення та звертає увагу, що як зокрема вказав Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 536/583/17, відомості про технічний запис зазначаються у постанові, що виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, а зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року № 1408/27853 (далі також - Інструкція), не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

При цьому, висновок про те, що відеоматеріали з місця події є доказами в адміністративній справі, які безпосередньо свідчать про наявність та обставини правопорушення, неодноразово був висловлений Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 536/583/17, від 29 травня 2018 року у справі № 727/6565/17 та від 11 липня 2019 року у справі № 686/15730/16-а.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем доведено належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП.

Доводи позивача про те, що відповідачем не зафіксований факт керування ним (позивачем) транспортним засобом також безпідставні, оскільки з матеріалів справи вбачається, а у судовому засіданні сам позивач також підтвердив ту обставину, що саме під його керуванням належний йому транспортний засіб переміщувався в день вчинення правопорушення та зупинений в місці дії знаку «Зупинку заборонено».

Таким чином, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду рішення суду.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Однак, оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У розрізі викладеного, оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд приходить до переконання, що такі є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до задоволення позовних вимог, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 229, 241, 242, 268, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 29 лютого 2024 року у справі № 465/630/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 02.05.2024