Справа № 140/334/24
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року ЛуцькСправа № 140/334/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 (відповідач) про:

- визнання протиправною бездіяльності щодо нездійснення перерахунку та виплатити матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013 рік з урахуванням індексації грошового забезпечення та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013 рік з урахуванням індексації грошового забезпечення та раніше виплачених сум;

- визнання протиправною бездіяльності щодо нездійснення перерахунку та виплатити грошової допомоги на оздоровлення за 2013 рік з урахуванням індексації грошового забезпечення та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2013 рік з урахуванням індексації грошового забезпечення та раніше виплачених сум;

- визнання протиправною бездіяльності щодо нездійснення перерахунку та виплатити одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, із врахуванням в складі грошового забезпечення з якого вона нараховується, індексації грошового забезпечення та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, із врахуванням в складі грошового забезпечення з якого вона нараховується, індексації грошового забезпечення та раніше виплачених сум;

- визнання протиправною бездіяльності щодо не здійснення обчислення та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-III та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 №159, на підставі судового рішення у справі №140/15087/21 за період з 10.06.2013 по 24.12.202 та зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 №159, на підставі судового рішення у справі №140/15087/21 за період з 10.06.2013 по 24.12.2023;

- визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати моральної шкоди у розмірі 2920,00 грн та стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 2920,00 грн;

- визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 33000,00 грн та стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 33000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом командувача Сухопутних військ ЗС України (по особовому складу) від 13.08.2013 № 448 позивача було звільнено з військової служби та з посади офіцера відділу оперативної підготовки управління штабу Командування Сухопутних військ ЗС України. Наказом командувача Сухопутних військ ЗС України (по стройовій частині) від 03.09.2013 №167 позивача виключено із списків особового складу частини та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час проходження військової служби у Командуванні Сухопутних військ ЗС України, він перебував на фінансовому забезпеченні у Командуванні Сухопутних військ ЗС України (військова частина НОМЕР_2 ). З 2018 року Командування Сухопутних військ ЗС України (військова частина НОМЕР_2 ) зарахований на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 .

Позивач зазначив, що на день виключення зі списків особового складу військової частини, його не повністю забезпечено грошовим забезпеченням, так зокрема при виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2013 рік, грошової допомоги на оздоровлення за 2013 рік та одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, до грошового забезпечення з якого вони нараховуються не була включена індексація грошового забезпечення.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02.12.2022 у справі №140/15087/21, серед іншого, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2013 рік в розмірі місячного грошового забезпечення із врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу для оздоровлення за 2013 рік в розмірі місячного грошового забезпечення, із врахуванням щомісячної додаткової грошової винагород; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 10.06.2013 по 03.09.2013 з урахуванням базового місяця січня 2008 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити йому одноразової грошової допомоги передбаченою статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, із врахуванням в складі грошового забезпечення з якого вона нараховується, щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 40% місячного грошового забезпечення.

За таких обставин, матеріальна допомога для вирішення соціально - побутових питань за 2013, грошова допомога на оздоровлення за 2013 рік та одноразова грошова допомога, передбачена статтею 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, повинні розраховуватися з розміру грошового забезпечення з урахуванням у його складі індексації грошового забезпечення.

01.12.2023 позивач звернувся до відповідача військової частини НОМЕР_1 із заявою у якій просив здійснити перерахунок та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2013 рік, грошової допомоги на оздоровлення за 2013 рік в розмірі місячного грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги передбаченої ст. 15 Закону №2011-XII, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вони нараховуються, індексації грошового забезпечення та нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку №159 на підставі судового рішення у справі №140/15087/21.

Відповідач не здійснив перерахунку та виплати вказаних видів грошового забезпечення позивача з урахуванням індексації грошового забезпечення, чим вчинив протиправну бездіяльність.

Позивач також зазначає, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02.12.2022 у справі №140/15087/21, встановлено протиправність дій відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу грошового забезпечення в повному обсязі. Позивач вважає, що відповідно до положень Закону України Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати має право на компенсацію втрати частини доходів за затримку виплати грошового забезпечення згідно судового рішення у справі №140/15087/21. Однак відповідач при виплаті грошового забезпечення на виконання судового рішення та у відповідь на звернення позивача не нарахував та не виплатив йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за весь час затримки виплати (з 10.06.2013 по день фактичної виплати 24.12.2023).

Крім того, зазначає, що рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02.12.2022 у справі №140/15087/21 набрало законної сили 11.04.2023, однак грошове забезпечення виплачене відповідачем лише 24.12.2023. Беручи до уваги тривале невиконання рішення суду щодо виплати позивачу грошового забезпечення (яке зазнало значної інфляції), виконання якого було гарантовано державою, наявні підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі - 2920 грн, що є належною сатисфакцією понесених душевних страждань. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивач керувався принципами розумності, справедливості та співмірності.

Окрім того, оскільки остаточний розрахунок з позивачем проведено із затримкою, тобто не у день виключення зі списків особового складу, а на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02.12.2022 у справі №140/15087/21, то із відповідача на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) належить стягнути середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період не більше як за шість місяців до дати остаточного розрахунку 24.12.2023 відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 у розмірі 33000,00 грн.

З наведених підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, відповідно до приписів статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.36).

У відзиві на позов від 08.02.2024 (а.с.49-50) військова частина НОМЕР_1 позов не визнала та зазначила, що вимога про компенсацію втрати частини доходів за затримку виплати грошового забезпечення відповідно до положень Закону України Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати не підлягає задоволенню з огляду на те, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації з заявою про виплату відповідної компенсації та наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію; або відмовити у її виплаті. Позивач, як того вимагає закон, з відповідною заявою про нарахування компенсації до військової частини не звертався.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зазначає, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини. Стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується в розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору й відповідно до державних гарантій). Несвоєчасність виконання судового рішення, відповідно, не впливає на виплату грошового забезпечення, пов`язане з неналежним фінансуванням не з вини відповідача.

Окрім того, відповідач вважає, що позивачем пропущений встановлений статтями 233 КЗпП України та 122 КАС України строк звернення до суду щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Аналіз вказаних статей свідчить, що перебіг строку звернення до суду розпочинається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. При цьому, порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Позивача звільнено з військової служби у 2013 році. При звільненні з ним не був проведений повний розрахунок, у зв`язку з чим рішенням суду від 02.12.2022 у справі №140/15087/21 зобов`язано військову частину нарахувати й виплатити належні кошти. В той же час, з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку позивач звернувся лише у січні 2024 року, тобто через десять років, що свідчить про недотримання строків звернення до суду за захистом своїх прав.

Щодо стягнення моральної шкоди, зазначає, що військовою частиною НОМЕР_1 не вчинялись дії та не приймались рішення, спрямовані на заподіяння моральних страждань позивачу. Нарахування грошового забезпечення, в тому числі матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013 рік, грошової допомоги на оздоровлення за 2013 рік здійснювалось з урахуванням наказів та розпоряджень Міністерства оборони України.

З врахуванням викладеного просив у задоволенні позову відмовити.

У поданій до суду 13.02.2024 відповіді на відзив, позивач підтримав вимоги заявлені у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі (а.с.52-54).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 відмовлено у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про залучення співвідповідачем у даній справі Командування Сухопутних військ ЗС України (військова частина НОМЕР_2 ).

Дослідивши письмові докази та пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що наказом командувача Сухопутних військ ЗС України (по особовому складу) від 13.08.2013 № 448 ОСОБА_1 було звільнено з військової служби в запас за п. «б» (за станом здоров`я) та з посади офіцера відділу оперативної підготовки управління штабу Командування Сухопутних військ ЗС України. Наказом командувача Сухопутних військ ЗС України (по стройовій частині) від 03.09.2013 №167 ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 з 03.09.2013 (а.с.11). Цим наказом позивачу виплачено надбавку за виконання особливо важливих завдань відповідно до пункту 15.1 Інструкції в розмірі 50%, премію в розмірі 90% та щомісячну грошову винагороду в розмірі 40% по 03.09.2013.

Згідно довідки розрахунку ОСОБА_1 у 2013 році була виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та грошова допомога на оздоровлення. Разом з тим, до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислювалися суми виплат грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових-питань у 2013 році, не була включена індексація грошового забезпечення. Крім того, при виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, не була включена індексація грошового забезпечення.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02.12.2022 у справі №140/15087/21, визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013 рік без врахування щомісячного додаткового виду грошового забезпечення, зокрема без щомісячної додаткової грошової винагороди, у відповідності до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань за 2013 рік в розмірі місячного грошового забезпечення із врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, з урахуванням виплаченої суми; визнано протиправними дії Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2013 рік не в розмірі місячного грошового забезпечення без врахування щомісячного додаткового виду грошового забезпечення, зокрема щомісячної додаткової грошової винагороди у відповідності до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення за 2013 рік в розмірі місячного грошового забезпечення, із врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, з урахуванням виплаченої суми; визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 10.06.2013 по 03.09.2013 та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 10.06.2013 по 03.09.2013 з урахуванням базового місяця січня 2008 року; визнано протиправними дії Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги передбаченою статтею 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 40% місячного грошового забезпечення та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги передбаченою статтею 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, із врахуванням в складі грошового забезпечення з якого вона нараховується, щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 40% місячного грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги.

Як вбачається з довідки розрахунку невиплаченої індексації від 23.10.2023 №195/382 на виконання рішення суду від 02.12.2022 у справі №140/15087/21 відповідачем нараховано ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 10.06.2013 по 03.09.2013 з урахуванням базового місяця січень 2008 року (а.с.33).

При цьому, як вбачається з довідки розрахунку від 23.10.2023 №195/379 про розмір нарахованої матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013 рік, від 23.10.2023 №195/380 про розмір нарахованої грошової допомоги на оздоровлення за 2013 рік та від 23.10.2023 №195/381 про складові одноразової грошової допомоги при звільненні, до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислювалися суми виплат грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових-питань у 2013 році, та одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, не була включена індексація грошового забезпечення (а.с.30-32).

01.12.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою у якій просив здійснити перерахунок та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2013 рік, грошової допомоги для оздоровлення за 2013 рік в розмірі місячного грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, із врахуванням в складі грошового забезпечення з якого вони обраховуються, індексації грошового забезпечення. А також, нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку №159 на підставі судового рішення у справі №140/15087/21 та моральну шкоду за тривале невиконання судового рішення (а.с.13).

Однак, відповідач не здійснив перерахунку та виплати вказаних видів грошового забезпечення позивача з урахуванням індексації грошового забезпечення.

Позивач також вважає, що відповідно до положень Закону України Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати має право на компенсацію втрати частини доходів за затримку виплати грошового забезпечення згідно судового рішення у справі №140/15087/21 та право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо непроведення нарахування та виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2013 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових-питань за 2013 рік та одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення, протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей №2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-XII).

Згідно із статтею 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 9 Закону №2011-XII обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частинами другою та третьою статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Абзацами першим та другим частини четвертої вказаної статті встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Також, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб №1294 від 07.11.2007 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Як передбачено пунктом 1 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до підпунктів 3.7.1, 3.7.4 пункту 3.7 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 20.05.2008 №425 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.06.2008 за №537/15228) (далі - Інструкція №425, яка була чинна в спірний період), військовослужбовцям один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Розмір допомоги для оздоровлення визначається, виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно із законодавством на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Відповідно до підпункту 3.6.1, 3.6.3 пункту 3.6 Інструкції №425 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) за рішенням начальника (командира) органу Держприкордонслужби може надаватися у межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі органу Держприкордонслужби, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Розмір матеріальної допомоги визначається, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, на яке військовослужбовець має право згідно із законодавством України на день звернення.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби: за станом здоров`я.

Під час проходження військової служби позивачу у 2013 році було нараховано та виплачено грошову допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових-питань. А також при звільненні одноразову грошову допомогу, передбачену статтею 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Разом з тим, до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислювалися суми вищевказаних виплат не була включена індексація грошового забезпечення.

Як вбачається з довідки розрахунку невиплаченої індексації від 23.10.2023 №195/382 на виконання рішення суду від 02.12.2022 у справі №140/15087/21, відповідачем нараховано ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 10.06.2013 по 03.09.2013 з урахуванням базового місяця січня 2008 року (а.с.33).

Спірним питанням у даній справі є включення до складу грошового забезпечення, з якого обчислювалися суми виплат грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових-питань, а також одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби індексації грошового забезпечення.

Як уже вказувалось судом, згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абзацом 2 частини 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ Про індексацію грошових доходів населення (далі - Закон №1282-ХІІ).

Згідно з статтею 2 Закону №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

З вищенаведеного слідує, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг.

При цьому, як вбачається з довідки розрахунку від 23.10.2023 №195/379 про розмір нарахованої матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013 рік, від 23.10.2023 №195/380 про розмір нарахованої грошової допомоги на оздоровлення за 2013 рік та від 23.10.2023 №195/381 про складові одноразової грошової допомоги при звільненні, до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислювалися суми виплат грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових-питань у 2013 році та одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, не була включена індексація грошового забезпечення (а.с.30-32).

Таким чином, відповідач протиправно не врахував до складу грошового забезпечення, з якого обчислювалися суми виплат грошової допомоги на оздоровлення за 2013 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових-питань за 2013 рік та одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби індексації грошового забезпечення, що призвело до отримання позивачем вказаних допомог у меншому розмірі, ніж це передбачено законодавством.

З наведених підстав є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2013 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових-питань за 2013 рік та одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням у їх складі індексації грошового забезпечення та зобов`язання перерахувати та виплатити позивачу грошову допомогу на оздоровлення за 2013 рік, матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових-питань за 2013 рік та одноразову грошову допомогу, передбачену статтею 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням у їх складі індексації грошового забезпечення з урахуванням виплачених сум.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 №159 у зв`язку з порушенням строків виплати належного грошового забезпечення (допомог) та індексації грошового забезпечення на підставі судового рішення у справі №140/15087/21 суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що під час проходження військової служби позивачу здійснювалось нарахування та виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2013 рік, грошової допомоги для оздоровлення за 2013 рік в розмірі місячного грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги передбаченою ст. 15 Закону №2011-XII в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою КМУ від 22.09.2010 №889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій (далі Постанова №889) та не здійснювалось нарахування та виплата індексації грошового забезпечення за період з 10.06.2013 по 03.09.2013.

Зокрема, лише 24.12.2023 на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02.12.2022 у справі №140/15087/21 позивачу виплачено заборгованість з вищевказаних допомог за 2013 рік з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення нарахованої та виплаченої за вказаний період щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої Постановою №889 та індексацію грошового забезпечення у розмірі 19095,89 грн, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку (а.с.14).

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати №2050-III (далі Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі Порядок №159).

Згідно з статтями 1, 2 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 Закону № 2050-ІІІ визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі № 2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Аналогічного змісту норми містяться у Порядку №159, відповідно до якого компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, що не мають разового характеру, зокрема заробітної плати (грошового забезпечення). У зв`язку з цим, виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав нарахування грошового доходу: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.04.2021 у справі №465/322/17, від 21.09.2022 у справі №816/1627/18.

Системний аналіз даних положень дає змогу дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та виплата нарахованих доходів. При цьому, виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі № 134/89/16-а, від 10.02.2020 у справі № 134/87/16-а.

З матеріалів справи вбачається, що матеріальна допомога для вирішення соціально - побутових питань за 2013 рік, грошова допомога на оздоровлення за 2013 рік в розмірі місячного грошового забезпечення та одноразова грошова допомога передбачена ст. 15 Закону №2011-XII в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахування у складі місячного грошового забезпечення для її обрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої Постановою №889, а також індексація грошового забезпечення за період з 10.06.2013 по 03.09.2013 відповідачем виплачені позивачу 24.12.2023 на виконання рішення суду від 02.12.2022 у справі №140/15087/21 (а.с.14).

Разом з тим, відповідач, у порушення вищезазначених норм права, при несвоєчасній виплаті позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення не нарахував та не виплатив йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за весь час такої затримки.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у ст. 3 Закону № 2050-ІІІ та п. 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 46 Закону №1058-ІV, cт. 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків витати нарахованих доходів. Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень cт. 1- 3 Закону № 2050-III, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6- 58цс11, справі № 21-2003а16, та Верховним Судом у справах №336/4675/17, № 523/1124/17, №521/940/17.

Ураховуючи періоди, за які матеріальна допомога для вирішення соціально - побутових питань за 2013 рік, грошова допомога на оздоровлення за 2013 рік в розмірі місячного грошового забезпечення та одноразова грошова допомога передбачена ст. 15 Закону №2011-XII в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахування у складі місячного грошового забезпечення для її обрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої Постановою №889, а також індексація грошового забезпечення, мали бути виплачені позивачу, та час їх фактичної виплати, суд дійшов висновку про те, що відповідач порушив строки виплати позивачу вказаних виплат.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач виплатив позивачу заборгованість з матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2013 рік, грошової допомоги на оздоровлення за 2013 рік в розмірі місячного грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги передбаченої ст. 15 Закону №2011-XII в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для її обрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої Постановою №889, а також заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 10.06.2013 по 03.09.2013 24.12.2023.

Тобто, відповідач порушив строки виплати вказаних допомог з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для її обрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої Постановою №889 та індексації грошового забезпечення, за період з 03.09.2013 (день звільнення) по 24.12.2023.

Таким чином, відповідач, одночасно із виплатою суми заборгованості мав обов`язок виплатити позивачу суму компенсації втрати частини доходів за період з 03.09.2013 по 24.12.2023, однак не виконав його.

Аналогічний висновок (щодо дати з якої підлягає нарахуванню компенсація за втрату частини доходів передбаченої Законом № 2050-ІІІ) зробив Верховний Суд у постанові від 09.08.2022 в справі №460/4765/20.

Вказана позиція підтверджується також постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2024 у справі №140/18741/23.

Зважаючи на викладене, бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів за період з 03.09.2013 по 24.12.2023 у зв`язку з порушенням строків виплати вказаних допомог з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для її обрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої Постановою №889 та виплати індексації грошового забезпечення, є протиправною.

Суд вважає безпідставними пояснення представника відповідача з приводу того, що позивач з відповідною заявою про нарахування компенсації до військової частини не звертався, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у заяві від 13.10.2023 адресованій командиру військової частини НОМЕР_1 , серед іншого, просив нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати доходу за затримку виплати грошового забезпечення відповідно до Закону №2050-ІІІ на підставі судового рішення у справі №140/15087/21 (а.с. 12).

Відтак, враховуючи правові позиції Верховного Суду у постанові від 09.08.2022 в справі №460/4765/20, з метою повного та ефективного захисту порушеного права позивача позов в цій частині належить задовольнити та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів за період з 03.09.2013 по 24.12.2023 у зв`язку з порушенням строків виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2013 рік, грошової допомоги на оздоровлення за 2013 рік в розмірі місячного грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги передбаченої ст. 15 Закону №2011-XII в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для її обрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої Постановою №889, а також індексації грошового забезпечення за період з 10.06.2013 по 03.09.2013.

Щодо вимоги позивача про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Згідно з статтею 117 цього Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Порядок проходження служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством.

В свою чергу, постанова Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, постанова Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, та Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197, не містять норм щодо виплати звільненому військовослужбовцю середнього заробітку в зв`язку із затримкою з вини роботодавця всіх належних йому виплат при звільненні.

За таких обставин суд вважає, що нерозповсюдження на військовослужбовців норм КЗпП України стосується лише норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати. Водночас, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу, зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення, неврегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, а тому щодо них слід застосувати положення КЗпП України, а саме ст. ст. 116, 117 цього Кодексу, оскільки трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Суд зазначає, що непоширення норм КЗпП України на рядовий і начальницький склад військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, однак вони врегульовані Кодексом законів про працю України.

Така правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №807/3664/14 та в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховується судом при вирішення даного спору.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної, зокрема, у постанові від 21.03.2017 у справі № 826/5111/15, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Відтак, нормами трудового законодавства визначено обов`язок роботодавця провести розрахунок із працівником саме в день його звільнення.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, згідно з наказом командувача Сухопутних військ ЗС України (по особовому складу) від 13.08.2013 № 448 ОСОБА_1 було звільнено з військової служби в запас за п. «б» (за станом здоров`я) та з посади офіцера відділу оперативної підготовки управління штабу Командування Сухопутних військ ЗС України, а наказом командувача Сухопутних військ ЗС України (по стройовій частині) від 03.09.2013 №167 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 з 03.09.2013 (а.с.11).

Позивач вказує, що на дату закінчення проходження ним військової служби відповідач не виплатив у належному розмірі грошове забезпечення, допомогу на оздоровлення, одноразову грошову допомогу при звільненні, підйомну допомогу та належну при звільненні грошову компенсацію за невикористанні дні додаткової відпустки.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02.12.2022 у справі №140/15087/21 (щодо виплати заборгованості з матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2013 рік, грошової допомоги на оздоровлення за 2013 рік в розмірі місячного грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги передбаченої ст. 15 Закону №2011-XII в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для їх обрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої Постановою №889, а також заборгованості з індексації грошового забезпечення за період з 10.06.2013 по 03.09.2013) відповідачем на картковий рахунок позивача було перераховано належні йому суми грошового забезпечення, а саме: 24.12.2023 у розмірі 19095,89 грн (з урахуванням відрахування військового збору), що підтверджується банківською випискою з карткового рахунку про надходження коштів від 24.12.2023 (а.с.14).

Загальна сума невиплачених при звільненні коштів та виплачених на виконання рішення суду становить 19095,89 грн.

Відтак, оскільки виплата вищевказаних допомог та індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби ОСОБА_1 проведена відповідачем 24.12.2023, тому фактично затримка у розрахунку при звільненні склала з 04.09.2013 по 24.12.2023 у розмірі 19095,89 грн.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд погоджується з твердженням позивача про те, що всупереч нормам чинного законодавства з ним не здійснено повного розрахунку при звільненні, чим допущено протиправну бездіяльність.

Матеріалами справи підтверджується, що на час звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу ОСОБА_1 відповідачем не було здійснено з ним повний розрахунок, а тому підставними є вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Разом з тим, суд зазначає, що за встановлених обставин справи до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення частини першої статті 117 КЗпП України у редакції Закону 2352-ІХ від 01.07.2022, згідно з якою на відповідача покладається відповідальність у вигляді обов`язку виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

У постанові від 13.05.2020 у справі №810/451/17 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду підкреслила, що за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником. Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

З огляду на таке законодавче регулювання Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

У підсумку у вказаній справі Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, а відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Отже, період затримки розрахунку при звільненні повинен обчислюватися з першого дня після звільнення, а закінчуватися днем, що передує дню остаточного розрахунку, але не більш як за шість місяців, оскільки саме в цей період у роботодавця існує заборгованість перед звільненим працівником.

У розглядуваному випадку період затримки розрахунку при звільненні обчислюється з 04.09.2013 та обмежується шестимісячним строком до 04.03.2014, як це передбачено частиною першою статті 117 КЗпП України та становить 181 календарний день.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки

проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом 4 пункту 3 розділу ІІІ Порядку №100 передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Підпунктом б пункту 4 розділу ІІІ Порядку №100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Відповідно до пункту 5 розділу VI Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Як встановлено пунктом 8 розділу VI Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.05.2018, розрахунковою величиною для визначення середньоденного розміру грошового забезпечення є календарний день.

Відповідно до довідки-розрахунку про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 10.06.2013 по 03.09.2013, наданої військовою частиною НОМЕР_1 , в тому числі за два останні повні місяці перед звільненням (липень-серпень 2013 року) йому нараховано грошове забезпечення у сумі 4234,95 грн - за липень 2013 року та 4234,95 грн - за серпень 2013 року, що за два місяці становить 8469,90 грн. Виходячи з цього, середньоденна заробітна плата становить 136,61 грн (8469,90 грн /62, де 62 - кількість календарних днів у липні-серпні 2013 року).

Середній заробіток позивача за весь час затримки розрахунку при звільненні становить 24726,41 грн (136,61 грн грн х 181 календарний день).

Стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити, що відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів і їх сплата є обов`язком роботодавця та працівника. Тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податків та інших обов`язкових платежів, визначених законодавством.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.11.2018 у справі №805/1008/16-а.

З урахуванням встановлених у справі фактичних обставин, наведених вище норм законодавства та правових висновків Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, наведених у рішенні, суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні з військової служби та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.09.2013 до 04.03.2014 в сумі 24726,41 грн.

Разом з тим, суд вважає необгрунтованим твердження представника відповідача про пропуск позивачем встановленого статтями 233 КЗпП України та 122 КАС України строку звернення до суду щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки факт виплати позивачу у неналежному розмірі грошового забезпечення при звільненні у 2013 році встановлено рішенням суду від 02.12.2022 у справі №140/15087/21, яким зобов`язано військову частину нарахувати й виплатити позивачу належні кошти. На виконання рішення суду від 02.12.2022 у справі №140/15087/21 відповідачем на картковий рахунок позивача було перераховано належні йому суми грошового забезпечення лише 24.12.2023, а відтак отримання позивачем заборгованості на картковий рахунок, є початком перебігу строку для звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2920,00 грн, суд зазначає, що відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-третьої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.03.2019 у справі №920/715/17 вказала, що необхідною умовою для притягнення Держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

У пунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами) роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, у такому випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків тощо.

Реалізація права особи на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями, рішенням чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, не може і не повинна бути інструментом збагачення такої особи за рахунок бюджетних коштів, а покликана виключно забезпечити компенсацію завданої моральної шкоди, у цьому випадку реальних душевних страждань.

Суд вказує на те, що з наведених позивачем ОСОБА_1 доводів за обставин цієї справи не достатньо для стягнення на його користь моральної шкоди, оскільки позивач не надав жодних доказів на підтвердження заподіяння йому моральних страждань у тій мірі, з якою пов`язується наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача.

З огляду на обставини справи, аргументи і доводи сторін, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача коштів на відшкодування моральної шкоди.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 243-246, 255, 257, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2013 рік з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для її обрахунку індексації грошового забезпечення та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2013 рік з урахуванням у складі грошового забезпечення, для її обрахунку індексації грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових-питань за 2013 році з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для її обрахунку індексації грошового забезпечення та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомоги для вирішення соціально побутових-питань за 2013 рік з урахуванням у складі грошового забезпечення, для її обрахунку індексації грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для її обрахунку індексації грошового забезпечення та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену статтею 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням у складі грошового забезпечення, для її обрахунку індексації грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів за період з 03.09.2013 по 24.12.2023 у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів за період з 03.09.2013 по 24.12.2023 у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону України Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати №2050-III від 19.10.2000.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 24726,41 грн (двадцять чотири тисячі сімсот двадцять шість гривень 41 копійку) з відрахуванням обов`язкових платежів, визначених законодавством.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Головуючий-суддя Т.М. Димарчук