Справа № 140/2256/22
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2024-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року ЛуцькСправа № 140/2256/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся із позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 10.04.2014 по 26.03.2015, із застосуванням базового місяця січень 2008 року; зобов`язання здійснити нарахування та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 10.04.2014 по 26.03.2015, із застосуванням базового місяця січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум; визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати грошової допомоги для оздоровлення за 2015 рік в розмірі місячного грошового забезпечення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014-2015 роки; зобов`язання здійснити нарахування та виплатити грошову допомогу для оздоровлення за 2015 рік, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2014-2015 роки в розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 10.04.2014 по 26.03.2015 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 -польона пошта від 26.03.2015 №67 ОСОБА_1 був звільнений та виключений зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з військової служби у запас відповідно до п.4 Указу Президента України від 14.01.2015 №15/2015 «Про часткову мобілізацію».

Позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату неотриманих при звільненні компенсацій, а саме грошової допомоги для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення, матеріальної допомоги в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення для вирішення соціально-побутових питань, та індексації заробітної плати за час проходження мною військової служби.

Листом від 31.01.2022 №96/орс військовою частиною було повідомлено, що грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення, матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення для вирішення соціально-побутових питань не виплачувалась, а індексація заробітної плати за час проходження військової служби виплачена лише на загальну суму 169,30 грн.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати вищезазначених виплат протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 21.02.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09.03.2022 зупинено провадження у справі.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 - польова пошта (по стройовій частині) від 26.03.2015 №67 солдат ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас та з 26.03.2015 виключений зі списків особового складу частини. Вважає, що позивач в порушення вимог абзацу 1 частини другої статті 122 КАС України пропустив шестимісячний строк звернення до адміністративного суду. Оскільки, строк звернення до адміністративного суду повинен обчислюватись від 26.03.2015 та завершився 26.09.2015.

Вказав, що позивач тривалий проміжок часу (майже сім років) не вживав жодних заходів для захисту свого порушеного права. До військової частини з приводу свого порушеного, на його думку, права він звернувся лише у січні 2022 року, а позовна заява була подана до суду 16.02.2022, тобто після закінчення усіх розумних строків звернення до суду, установлених законом. Тому, адміністративний позов повинен бути залишений судом без розгляду.

Щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги для оздоровлення за 2015 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014 - 2015 роки, представник відповідача зазначив, що дана вимога позивача грубо суперечить витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 - польова пошта (по стройовій частині) від 26.03.215 №67 про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу частини де в абзаці 6 вищенаведеного витягу чітко зазначено - Виплатити компенсацію за невикористану чергову відпустку за 2015 рік за 5 діб.

Зазначив, що військова частина НОМЕР_1 до 30.06.2018 носила назву «військова частина НОМЕР_2 - польова пошта». На момент звільнення з лав Збройних Сил України у запас позивач мав вислугу років - 2 роки та 4 місяця. Відповідно до частини першої статті 10-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (а не частин 1.2 статті 9 даного Закону на які посилається позивач у своєму позові) тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів. Згідно з частиною 20 статті 101 Закону військовослужбовцям, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та підлягають звільненню з військової служби у порядку і терміни, визначені рішенням Президента України, або у зв`язку з оголошенням демобілізації, надається відпустка з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби у році звільнення. Тобто, у даному конкретному випадку у 2015 році позивач прослужив повні 2 календарні місяці, що становить - 5 діб.

У рік звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та підлягають звільненню з військової служби у порядку і терміни, визначені рішенням Президента України, або у зв`язку з оголошенням демобілізації, у разі невикористання ними щорічної основної відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки. Тому, позивачу при звільненні була нарахована та виплачена у повному обсязі грошова компенсація для оздоровлення за невикористані 5 днів чергової відпустки за 2015 рік у сумі 264,42 грн.

Стосовно нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014-2015 роки, представник відповідача вказав, що позивач у своєму позові вірно та чітко зазначив, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Відповідно до пункту 33.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260, матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини. Вважає, що жодна із вищеперерахованих вимог позивачем не була виконана, а тому правові підстави для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014-2015 роки призваному, відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», мобілізованому солдату ОСОБА_1 відсутні.

Щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 10.04.2014 по 26.03.2015 із встановленням базового місяця - січень 2008 року. Представник відповідача зазначив, що як суб`єкт владних повноважень, має право діяти на власний розсуд, тобто вирішувати питання нарахування індексації відповідно до вимог чинного законодавства, в тому числі й встановлювати базові місяці, виходячи зі зміни розмірів грошового забезпечення позивача.

Відповідно до наявних у відповідача даних за увесь час служби як у військовій частині польова пошта НОМЕР_3 так і у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 індексація грошового забезпечення йому нараховувалась та виплачувалась у повному обсязі. Нарахування позивачу індексації грошового забезпечення проводилося у суворій відповідності з вимогами чинного на той час законодавства.

Крім того, позивач не надав жодних розрахунків, які вказують на те, що індексація грошового забезпечення була йому нарахована та виплачена у заниженому розмірі.

Представник відповідача вважає, що при звільненні з лав Збройних Сил України та виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з ОСОБА_1 були проведені усі відповідні до вимог чинного, на той час, законодавства України нарахування та здійснені виплати в повному обсязі.

Вважає, що командування військових частин НОМЕР_3 - польова пошта, НОМЕР_2 - польова пошта діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В свою чергу, позивач не обґрунтував належним чином свої позовні вимоги. А тому, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 провадження у справі було поновлено.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 10.04.2014 по 26.03.2015 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 -польона пошта від 26.03.2015 №67 ОСОБА_1 був звільнений та виключений зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з військової служби у запас відповідно до п.4 Указу Президента України від 14.01.2015 №15/2015 «Про часткову мобілізацію» (а.с.6).

Відповідно до зазначеного наказу згідно наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 позивачу виплачено: премію у розмірі 125% від посадового окладу за період з 01 по 26.03.2015 включно; надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% від окладу грошового утримання за період з 01 по 26.03.2015 включно; щомісячну додаткову винагороду у розмірі 60% від грошового забезпечення за період з 01 по 26.03.2015 включно, згідно наказу Міністра оборони України від 15.11.2010 №595; компенсацію за невикористану чергову відпустку за 2015 рік за 5 діб; одноразову грошову допомогу в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби згідно Порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату не отриманих при звільненні компенсацій, а саме грошової допомоги для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення, матеріальної допомоги в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення для вирішення соціально-побутових питань, та індексації заробітної плати за час проходження мною військової служби.

Листом від 31.01.2022 №96/орс військовою частиною було повідомлено, що грошова допомога на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 2014-2015 роки, матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення для вирішення соціально-побутових питань за 2014-2015 роки не виплачувалась, а індексація грошового забезпечення за 2014-2015 роки нарахована та виплачена на загальну суму 169,30 грн.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Строки проведення розрахунку при звільненні та відповідальність за недотримання таких строків визначені статтями 116 та 117 КЗпП України.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану нею суму.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

За приписами пункту 2 статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (пункт 3 статті 9 Закону №2011-XII).

Згідно зі статтями 18, 19 Закону України від 05.10.2000 №2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Закон України від 03.07.1991 №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон №1282-XII) визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до статті 1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За приписами статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 4 Закону №1282-XII встановлено підстави для проведення індексації, зокрема, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Законом України від 24.12.2015 №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у частині першій статті 4 Закону №1282-XII цифри «101» замінено цифрами «103».

Частинами першою, другою статті 5 Закону №1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина шоста статті 5 Закону № 1282-XII).

Статтею 9 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення встановлено Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі Порядок №1078).

Відповідно до пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Отже, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації. Положеннями Закону №1282-XII та Порядку №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться вищевказаними нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.

За приписами пункту 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», яка набрала чинності 01.01.2008 та втратила чинність з 01.03.2018 (далі - Постанова №1294), встановлено посадові оклади військовослужбовців, які визначені Додатком №1 до Постанови №1294.

Підвищення тарифних ставок (окладів) після 01.01.2008, в тому числі в період перебування позивача на службі (зокрема до 26.03.2015), що є підставою для встановлення іншого базового місяця при проведенні індексації, не відбувалося.

Відтак, базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення позивача з 10.04.2014 по 26.03.2015 є саме січень 2008 року, в якому Постановою №1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців.

У подальшому після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704), якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.

Таким чином, якщо останнє підвищення окладу за посадою відбулось у січні 2008 року, то для визначення суми індексації грошового забезпечення військовослужбовцю має застосовуватись індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з січня 2008 року до березня 2018 року, оскільки після прийняття Постанови №704, якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року. Тому суд погоджується із доводами позивача щодо необхідності врахування при проведенні індексації грошового забезпечення за спірний період січня 2008 року, як базового місяця для нарахування індексації, відповідно до Порядку №1078, оскільки в період з 10.04.2014 по 26.03.2015 посадові оклади військовослужбовців не змінювались.

У розглядуваному випадку відповідач зазначив, що індексація грошового забезпечення нараховувалась та виплачувалась позивачу у повному обсязі. Разом з тим, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження вказаної виплати, а лише як вбачається із наданого позивачем до позовної заяви листа від 31.01.2022 №96/орс індексація грошового забезпечення за 2014-2015 роки нарахована та виплачена на загальну суму 169,30 грн.

Суд, такі доводи відповідача не приймає до уваги, оскільки вони не свідчать про нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у повному обсязі.

При вирішенні спору відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України суд враховує також висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 07.08.2019 у справі №825/694/17, відповідно до яких виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Як зазначено Верховним Судом у постановах від 19.06.2019 у справі №825/1987/17, від 20.11.2019 у справі №620/1892/19, від 05.02.2020 у справі №825/565/17 індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 10.04.2014 по 26.03.2015 в повному обсязі, то це свідчить саме про протиправну бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за вказаний період, право на отримання якої не може обмежуватися відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, на підставі досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 10.04.2014 по 26.03.2015, зі встановленням базового місяця січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум.

Оцінюючи доводи сторін в частині позовних вимог про нарахування та виплату позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення за 2015 рік та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2014-2015 роки, суд виходить із того, що порядок, умови та розміри виплати одноразових додаткових видів грошового забезпечення, до яких належать матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення, визначений пунктами 33.1., 33.2., 33.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 №260 (далі - Інструкція №260).

Відповідно до пунктів 33.1., 33.2., 33.3. Інструкції №260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

З аналізу зазначених положень слідує, що матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення надається за заявою військовослужбовця за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини. Однак, позивачем не надано суду доказів на підтвердження звернення із відповідними заявами за місцем штатної служби, про відсутність яких на заперечення позовних вимог також наголошує відповідач.

Оскільки, позивачем для отримання зазначених матеріальних виплат не вчинено всі необхідні дії, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

На підставі наведених положень законодавства, що врегульовує спірні правовідносини, враховуючи встановлені у справі обставини та, зокрема, ту обставину, що заяви позивача про надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення не було подано за місцем штатної служби, з урахуванням наданих статтею 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково шляхом прийняття рішення про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 10.04.2014 по 26.03.2015 із застосуванням базового місяця січень 2008 року; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 10.04.2014 по 26.03.2015 із застосуванням базового місяця січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 10 квітня 2014 року по 26 березня 2015 року, із застосуванням базового місяця січень 2008 року

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 10 квітня 2014 року по 26 березня 2015 року, із застосуванням базового місяця січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 )

Суддя В.В. Дмитрук