Справа № 380/7503/21
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2024-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/7503/21 пров. № А/857/2525/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

за участю представника позивача Рихвицького Р.А.,

за участю представника відповідача Кіндратіва С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року, прийняте суддею Мричко Н.І. у м. Львові, у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ІРОКС» до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про визнання протиправною та скасування постанови,-

встановив:

Приватне акціонерне товариство «ІРОКС» (надалі ПАТ «ІРОКС», позивач) звернулося із позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю (надалі ІДАБК, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови № 53-м від 28.04.2021 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, винесену Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову № 53-м від 28.04.2021 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, винесену ІДАБК у м. Львові.

Стягнуто з ІДАБК за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ПАТ «ІРОКС» судовий збір у розмірі 12598, 50 грн.

Суд виходив з того, що відповідач прийняв оскаржену постанову про накладення на позивача штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності протиправно, а тому така підлягає скасуванню.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ІДАБК подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд не дав оцінки доказам, які надані відповідачем до відзиву та додані позивачем до матеріалів справи, та лише послався на наявність рішення у іншій справі, правовідносини у якій виникли у 2016, та яка розглядалась за наявними доказами на той час та на підставі чинного тоді законодавства.

Вважає, що зважаючи на додані до матеріалів справи докази, суд зобов`язаний був встановити чи не спростовують додані докази висновків суду у справі №464/8720/16-а та №464/8031/16-а. Суд взагалі не дав оцінку цій довідці та навіть не з`ясував чи відповідає об`єкт техніко-економічним показникам (на підставі яких і робиться розрахунок класу наслідків) зазначеним у довідці і на підставі яких документів було прийнято рішення у справі №464/8720/16-а та №464/8031/16-а. Неповне з`ясування обставин справи, зумовлена тим, що в процесі здійснення заходів архітектурно-будівельного контролю на об`єкті будівництва за адресою: м. Львів, вул. Тернопільська, 42, було з`ясовано багато фактів які не були відомі в 2016 та не були предметом розгляду у вказаних справах.

Крім того, звертає увагу на те, що об`єкт «Реконструкція нежитлового приміщення під багатоквартирний житловий будинок з добудовою та надбудовою з нежитловими приміщеннями та підземною автостоянкою на вул. Тернопільська, 42 у м. Львові» відноситься до класу наслідків (відповідальності) СС2. Відтак оригінальна (єдина затверджена замовником) проектна документація на об`єкт «Реконструкція нежитлового приміщення під багатоквартирний житловий будинок з добудовою та надбудовою з нежитловими приміщеннями та підземною автостоянкою на АДРЕСА_1 », розроблена в 2008, згідно з якою передбачено будівництво двосекційного будинку. Об`єкт будівництва, який зараз фізично існує за вказаною раніше адресою, відповідає проектній документації наявній в Інспекції.

Відповідно до ч. 6 - 8 ст. 32 Закону № 3038-VI віднесення об`єкта до певного класу наслідків (відповідальності) здійснюється проектною організацією за погодженням із замовником будівництва. Об`єкту присвоюється найвищий клас наслідків (відповідальності) за одним із критеріїв, встановлених частиною п`ятою цієї статті. Правильність визначення класу наслідків (відповідальності) перевіряється під час проведення експертизи проектів, якщо здійснення такої експертизи є обов`язковим відповідно до закону. Під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю на об`єктах самочинного будівництва клас наслідків таких об`єктів визначається самостійно відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю або із залученням експертної організації чи експерта, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат.

Враховуючи що під час здійснення перевірки замовниками будівництва не надано іншої проектної документації на об`єкт будівництва, відповідно посадовими особами Інспекції з залученням експерта на виконання вимог ст. 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено клас наслідків на підставі наявної частини проектної документації в Інспекції, наданої ПрАТ під час попередніх перевірок. Вказана правова позиція підтверджується рішеннями які набрали законної сили у справах №380/2400/20 та №824/416/20-а.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 02.04.2021 Інспекція ДАБК видала наказ № 226-П про проведення позапланової перевірки будівельних робіт на об`єкті «Реконструкція нежитлового приміщення під багатоквартирний житловий будинок з добудовою та надбудовою з нежитловими приміщеннями та підземною автостоянкою на АДРЕСА_1 ».

02.04.2021 Інспекція ДАБК видала направлення для проведення позапланового заходу № 226-пп, строком дії з 02 квітня до 15 квітня 2021.

За результатами проведеного позапланового заходу відповідач прийняв акт від 16.04.2021 №226, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог пункту 3 частини першої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», пункту 5 Порядку виконання підготовчих і будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №466. Такі порушення полягають у тому, що позивач здійснює будівельні роботи без відповідного дозволу, оскільки наданий раніше дозвіл на виконання будівельних робіт № 12-08ж від 13.03.2008 анульований на підставі наказу №34/16 від 26.10.2016.

28.04.2021 Інспекція ДАБК прийняла постанову № 53-м про накладення на позивача штрафу в сумі 839900 грн за правопорушення, передбачене абз. 2 п. 3 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності».

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (надалі Закон № 3038-VI).

Як передбачено частиною 3 статті 6 Закону № 3038-VI до органів державного архітектурно-будівельного контролю належать:

1) структурні підрозділи з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій;

2) виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.

Органом державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю, згідно із пунктом 7 частини 1 статті 7 Закону № 3038-VI, здійснюється шляхом, надання (отримання, реєстрації), відмови у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (крім анулювання (скасування) документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів):

- виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад (крім міських рад населених пунктів, які є адміністративними центрами областей, та міських рад населених пунктів з чисельністю населення понад 50 тисяч) - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), розташованих у межах відповідних населених пунктів;

- виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю міських рад населених пунктів, які є адміністративними центрами областей, міських рад населених пунктів з чисельністю населення понад 50 тисяч, структурними підрозділами з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1) та середніми (СС2) наслідками, розташованих у межах відповідних населених пунктів;

- центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1), середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, розташованих за межами населених пунктів і на території кількох адміністративно-територіальних одиниць, щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми наслідками (СС2), розташованих у межах сіл, селищ та міст (крім міст, які є адміністративними центрами областей, міст з чисельністю населення понад 50 тисяч, міст Києва та Севастополя), а також щодо всіх об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із значними наслідками (СС3), розташованих у межах населених пунктів.

Відтак, згідно з пунктом 8 частини першої статті 7 Закону № 3038-VI, органам, що зазначені у пункті 7 частини першої цієї статті, надається право здійснення державного архітектурно-будівельного контролю щодо об`єктів перелічених у цьому пункті залежно від класу наслідків.

Як встановлено судом, відповідно до листа Філії ДП «Укрдержбудекспертиза» у Львівській області № 91 від 27.04.2021, у якому йде мова про визначення категорії складності та класу наслідків (відповідальності) об`єкта будівництва «Реконструкція нежитлового приміщення під багатоквартирний житловий будинок з добудовою та надбудовою з нежитловими приміщеннями та підземною автостоянкою на вул. Тернопільській, 42 в м. Львові», на час розроблення проектної документації цей об`єкт належав до V категорії складності та до класу наслідків (відповідальності) СС3.

Отже, вказаним листом спростована інформаційна довідка, видана листом ДП «Західний експертно-технічний центр» Держпраці від 16.04.2021 за №935, на яку покликається апелянт.

Крім того, в ухвалі Верховного Суду від 21 листопада 2023 у справі №380/7505/21, надано належний аналіз та правову оцінку аналогічним обставинам, якими обґрунтовує апеляційні вимоги сторона відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зважаючи на наведене та описані повноваження органів державного архітектурно-будівельного контролю, суд дійшов вірного висновку, що здійснення державного архітектурно-будівельного контролю щодо об`єктів ССЗ відноситься до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Відтак вірним є висновок суду, що відповідач не мав повноважень на здійснення контролю за об`єктом «Реконструкція нежитлового приміщення під багатоквартирний житловий будинок з добудовою та надбудовою з нежитловими приміщеннями та підземною автостоянкою на вул. Тернопільській, 42 у м. Львові» замовником якого є позивач.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 24.11.2021 у справі №464/8031/16-а, де суд вирішив інший подібний спір, який стосувався того ж самого об`єкта будівництва.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 34 Закону № 3038-VI замовник має право виконувати будівельні роботи після видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України «Про оцінку впливу на довкілля».

Як передбачено пунктом 5 Порядку виконання підготовчих і будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №466, будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та:

- подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) та об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта;

- видачі замовнику дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля відповідно до Закону України «Про оцінку впливу на довкілля».

Як встановлено судом з оскарженої постанови, відповідач прийняв таку у зв`язку з виконанням позивачем будівельних робіт без відповідного дозволу, адже такий дозвіл на виконання будівельних робіт від 13.03.2008 № 12-08ж анульований на підставі наказу від 26.10.2016 №34/16.

Разом з тим, суд вірно зазначив, що наказ від 26.10.2016 № 34/16 «Про анулювання дозволу на виконання будівельних робіт від 13.03.2008 № 12-08ж «Реконструкція нежитлового приміщення під багатоквартирний житловий будинок з добудовою та надбудовою з нежитловими приміщеннями та підземною автостоянкою на АДРЕСА_1 (замовник будівництва: ПАТ «ІРОКС»)», виданий ІДАБК у м. Львові, визнано протиправним та скасовано рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.03.2022 у справі № 464/8720/16-а.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду про безпідставність висновку відповідача про проведення позивачем будівельних робіт без відповідного дозволу та порушення таким вимог містобудівного законодавства.

У постановах Верховного Суду від 28 лютого 2020 у справі № П/811/1015/16 та від 17.11.2021 у справі № 160/11647/19 наголошено, що принцип належного урядування має надзвичайно важливе значення для забезпечення правовладдя в Україні. Неухильне дотримання основних складових принципу належного урядування забезпечує прийняття суб`єктами владних повноважень легітимних, справедливих та досконалих рішень. Крім того, принцип належного урядування підкреслює те, що між людиною та державою повинні бути вибудовані саме публічно-сервісні відносини, у яких інституції та процеси служать всім членам суспільства.

Відповідно до юридичної позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 2 листопада 2004 № 15-рп/2004 року, верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема в закони, які за змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. При цьому справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 13 червня 2019 № 5-р/2019, Конституція України містить низку фундаментальних положень щодо здійснення державної влади, передбачених статтями 3, 5, 6, 8, 19 та 68 Основного Закону. Названі конституційні приписи перебувають у взаємозв`язку, відображають фундаментальне положення конституціоналізму щодо необхідності обмеження державної влади з метою забезпечення прав і свобод людини та зобов`язують наділених державною владою суб`єктів діяти виключно відповідно до усталених Конституцією України цілей їх утворення.

Тому, коли йдеться про реалізацію компетенції у межах дискреції суб`єктом владних повноважень, такі суб`єкти зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Колегія суддів також враховує практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у контексті дотримання принципу належного урядування.

Зокрема, у рішенні у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ вказав на те, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків (заява № 29979/04, пункт 70).

Відтак, вірним є висновок суду, що постанова про накладення на позивача штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності є протиправною та підлягає скасуванню, позаяк вона є, поряд з наведеним, наслідком неправомірного рішення, яке скасоване в судовому порядку.

Колегія суддів також враховує практику ЄСПЛ, зокрема наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення (рішення у справі «Якущенко проти України», заява № 57706/10, пункт 28). До того ж, принцип належного здійснення правосуддя також передбачає, що судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони ґрунтуються (рішення у справах «Garcнa Ruiz v. Spain» [GC] (заява №30544/96, пункт 26), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23), «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58), «Бендерський проти України» (заява N 22750/02, пункт 42)).

Крім того, у пункті 60 рішення «Helle v. Finland» (заява №20772/92) ЄСПЛ наголосив також і на тому, що суд обов`язково повинен мотивувати рішення, а не просто погоджуватися з висновками рішення суду попередньої інстанції. Вмотивованість рішення можна досягти або шляхом використання мотивів суду попередньої інстанції, або шляхом наведення власних мотивів щодо розгляду аргументів та істотних питань у справі.

Подібних висновків щодо необхідності дотримання вказаного зобов`язання виключно з огляду на обставини справи ЄСПЛ дійшов також у рішеннях «Ruiz Torija v. Spain» (заява №18390/91, пункт 29), «Higgins and others v. France» (заява № 20124/92, пункт 42), «Бендерський проти України» (заява № 22750/02, пункт 42) та «Трофимчук проти України» (заява № 4241/03, пункт 54).

Так, у пункті 54 рішення «Трофимчук проти України» (заява № 4241/03) ЄСПЛ зазначив, що не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявника, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, покликання апелянтом на судову практику є недоречним, позаяк це судові рішення першої і апеляційної інстанції. Подібне складає підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року у справі №380/7503/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар
Повний текст складено 01.05.2024.