Справа № 400/2082/24
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2024-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2024 р. № 400/2082/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 ,

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

05 березня 2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає в ненаданні позивачу відстрочки від призову під час мобілізації на підставі статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як військовозобов`язаному, який має на своєму утриманні батька з ІІ групою інвалідності та здійснює за ним постійний догляд;

зобов`язання надати позивачу відстрочку від призову за мобілізацією на підставі статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як військовозобов`язаному, який має на своєму утриманні батька з ІІ групою інвалідності та здійснює за ним постійний догляд; видати довідку за встановленою формою про надання відстрочки від призову за мобілізацією на підставі статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також проставити відповідну відмітку у військово-обліковому документі.

Позовні вимоги позивач аргументував тим, що його батько є особою з інвалідністю ІІ групи і у нього відсутні інші працездатні особи, які зобов`язані його утримувати. Тому відповідно до абзацу одинадцятого частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» він має право на відстрочку від призову за мобілізацією, яка надається ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак, всупереч вказаному відповідач протиправно прийняв рішення про відмову в наданні йому такої відстрочки.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти позову і просив відмовити в його задоволенні у повному обсязі. Відзив умотивовано тим, що Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не містить жодних посилань на те, що рішення про надання відстрочки приймається ІНФОРМАЦІЯ_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 не наділенні повноваженнями щодо прийняття рішень про надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації, а лише здійснює її оформлення. Відповідач стверджує, що повноваженнями щодо надання відстрочок наділені відповідно до Інструкції з підготовки та проведення мобілізаційного розгортання Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 15.12.2017 № 19ДСК.

У відповіді на відзив від 27.03.2024 позивач підтримав свої позовні вимоги, закцентувавши увагу на тому, що відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Положення про ІНФОРМАЦІЯ_1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.0.2022 № 154 (далі - Положення № 154), саме до повноважень відповідача належить вирішення питання щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а тому після отримання від позивача заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації повинен був прийняти рішення за наслідками розгляду цієї заяви або мотивовану відмову в такому. Однак, відповідач утримався від прийняття рішення.

У запереченні (на відповідь на відзив) від 05.04.2024 відповідач вказав на те, що відповідно до Положення № 154 до його компетенції належить оформлення для військовослужбовців та резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть спеціальних облік. Він також стверджує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2015 № 45 органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації заповнюють посвідчення про відстрочку і передають їх до військового комісаріату для оформлення відстрочки від призову.

07.03.2024 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), про витребування у відповідача витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актових записів стосовно ОСОБА_2 про встановлення батьківства, про усиновлення, про шлюб і про народження, відомості про державну реєстрацію наказу Міністерства оборони України від 15.12.2017 № **ДСК, а також про рекомендування позивачу подати до суду довідки про склад сім`ї позивача і його батька, витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актових записів стосовно ОСОБА_2 про встановлення батьківства, про усиновлення, про шлюб і про народження.

У клопотанні від 18.03.2024 відповідач повідомив суд, що витребувані судом витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актових записів ОСОБА_2 про встановлення батьківства, про усиновлення, про шлюб до заяви про відстрочку позивачем не долучались, тому надати їх відповідач не має можливості. Доступу до державного реєстру актів цивільного стану відповідачу не надано. Також відповідач зазначив, у нього відсутні відомості про реєстрацію в Міністерстві юстиції України наказа Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 15.12.2017.

Натомість позивач на виконання ухвали суду від 07.03.2024 подав до суду заяви про виконання ухвали суду від 08.03.2024 і від 15.03.2024, до яких додав інформації про зареєстроване / задеклароване місце проживання / зняття із зареєстрованого / задекларованого місця проживання особи департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради стосовно себе від 08.03.2024 № 2265/ІРТГ та свого батька від 08.03.2024 № 2266/ІРТГ, Інформацію про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради стосовно себе від 08.03.2024 № 2262/ІРТГ, лист Корабельного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві від 09.03.2024 № 15/23.22-09, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 12.03.2024 № 5 та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 12.03.2024 № 6.

21.03.2024 до суду надійшли клопотання відповідача від 18.03.2024 № 1/3/2319 про долучення до матеріалів адміністративної справи квитанції щодо підтвердження направлення відзиву позивачу та від 03.04.2024 № М/37дск про долучення до матеріалів адміністративної справи витягів з постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2015 № 45 та з Інструкції з підготовки та проведення мобілізаційного розгортання Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 15.12.2017 № 19/ДСК (далі - Інструкція № 19). Вказані документи суд долучив до матеріалів цієї справи.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.04.2024 рекомендовано відповідачу повторно надіслати відзив на позовну заяву від 18.03.2024 у зв`язку з її ненадходженням до суду.

На виконання цієї ухвали суду відповідач подав 24.04.2024 до суду відзив на позовну заяву від 18.03.2024 з доказом надіслання її до суду 18.03.2024.

Розглянувши заяви по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Відповідно до військового квитка позивача він є військовозобов`язаним.

Батьками позивача є ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 06.02.1985 серія НОМЕР_1 .

Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу від 28.04.1984 серія НОМЕР_2 ОСОБА_2 і ОСОБА_3 уклали шлюб.

ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідчення від 05.07.2023 серія НОМЕР_3 та Довідкою до акта огляду МСЕК від 22.06.2023 серія 12 ААВ № 597209.

Водночас матір позивача відповідно до Довідки до акта огляду МСЕК від 05.03.2014 серія 10 ААБ № 549106 є особою з інвалідністю ІІІ групи.

Відповідно до інформації про зареєстроване / задеклароване місце проживання / зняття із зареєстрованого / задекларованого місця проживання особи департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради стосовно себе від 08.03.2024 № 2265/ІРТГ та свого батька від 08.03.2024 № 2266/ІРТГ, Інформацію про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради стосовно себе від 08.03.2024 № 2262/ІРТГ позивач разом зі своїми батьками та двома неповнолітніми особами, які не досягли 16-річного віку, зареєстровані за одним місцем проживання.

В Акті департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про встановлення факту здійснення догляду від 13.02.2024 позивач і його батько засвідчили, що позивач здійснює догляд за своїм батьком.

19.02.2024 до відповідача надійшло звернення представника позивача про надання документів, що підтверджують підстави для відстрочки від призову позивача.

Листом від 21.02.2024 № 1448 відповідач проінформував позивача про відмову в задоволенні його заяви, зазначивши, що він не наділений повноваженнями щодо прийняття рішення про надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації, а лише здійснює їх оформлення.

Вважаючи таку відмову у надані йому відстрочки протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ) військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232-ХІІ).

Частиною першою статті 2 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 2 Закону № 2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом (частина перша статті 4 Закону № 2232-ХІІ).

Відповідно до абзацу третього частини шостої статті 2 Закону № 2232-ХІІ до видів військової служби належить військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 39 Закону № 2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Абзацом четвертим статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-ХІІ) встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Основного Закону України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації (частини п`ята і шоста статті 4 Закону № 3543-ХІІ).

Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України від 03.03.2022 № 2105-ІХ (далі - Указ № 65/2022, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Статтею 3 Указу № 65/2022 встановлено, що мобілізація проводиться протягом 90 днів із дня набрання чинності цим Указом. Строк проведення загальної мобілізації продовжено згідно з Указом Президента України від 17.05.2022 № 342/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2264-ІХ, Указом Президента України від 12.08.2022 № 574/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 № 2501-ІХ, Указом Президента України від 07.11.2022 № 758/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 № 2739-ІХ, Указом Президента України від 06.02.2023 № 59/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 № 2916-ІХ, Указом Президента України від 01.05.2023 № 255/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 № 3058-ІХ, Указом Президента України від 26.07.2023 № 452/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 № 3276-ІХ, Указом Президента України від 06.11.2023 № 735/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 № 3430-ІХ, та Указом Президента України від 05.02.2024 № 50/2023, затвердженим Законом України від 06.02.2024 № 3565-ІХ, відповідно з 25.05.2022 на 90 діб, з 23.08.2022 на діб, з 21.11.2022 на 90 діб, з 19.02.2023 на 90 діб, з 20.05.2023 на 90 діб, з 18.08.2023 на 90 діб, з 16.11.2023 на 90 діб та з 14.02.2024 на 90 діб.

Згідно зі статтею 4 Указу № 65/2022 постановлено призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 22 Закону № 3543-ХІІ громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Згідно з абзацом першим частини п`ятої статті 22 Закону № 3543-ХІІ призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють ІНФОРМАЦІЯ_1 за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Абзацом одинадцятим частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ встановлено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, а саме: які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Згідно з пунктом 16 частини першої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» працездатні особи - особи віком від 16 років, які проживають на території України і за станом здоров`я здатні до активної трудової діяльності.

До осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку (частина четверта статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімуму»).

Таким чином, у період проведення загальної мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», не підлягають призову на військову службу військовозобов`язані, у тому числі, які мають одного із своїх батьків із числа осіб з інвалідністю II групи за умови, що така особа з інвалідністю не має інших працездатних осіб (осіб віком від 16 років до пенсійного віку, які не є особами з інвалідністю), зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Суд встановив, що батько позивача є особою з інвалідністю ІІ групи, а мати - ІІІ. Вони троє та ще двоє неповнолітніх, які не досягли 16-річного віку, зареєстровані за однією адресою місця проживання.

Зазначені факти підтверджуються свідоцтвом про народження від 06.02.1985 серія НОМЕР_1 , свідоцтвом про укладення шлюбу від 28.04.1984 серія НОМЕР_2 , інформаціями про зареєстроване / задеклароване місце проживання / зняття із зареєстрованого / задекларованого місця проживання особи департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради стосовно себе від 08.03.2024 № 2265/ІРТГ та свого батька від 08.03.2024 № 2266/ІРТГ, а також Інформацію про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради стосовно себе від 08.03.2024 № 2262/ІРТГ.

Відтак згідно з наявними в адміністративній справі матеріалами усі особи, які зареєстровані разом з позивачем за його місцем проживання, є непрацездатними особами.

Однак, у заявах по суті справи позивач нічого не зазначив про відсутність в його батька інших осіб, які зобов`язані відповідно до закону його утримувати, зокрема та невиключно, інших працездатних дітей його батька.

У матеріалах справи відсутні достатні докази того, що позивач є єдиною працездатною особою, яка зобов`язана відповідно закону утримувати свого батька, а отже, що позивач не підлягає призову на військову службу під час мобілізації згідно з абзацом одинадцятим частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ.

Водночас суд зазначає, що відповідно до частини другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Норми статті 23 Закону № 3543-ХІІ мають імперативний характер і не передбачають, що право на відстрочку повинно підтверджуватись рішенням будь-якого органу владу.

Тобто військовозобов`язані, які мають правовий статус осіб, зазначених у статті 23 Закону № 3543-ХІІ, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації (мають відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації) на підставі Закону України, а тому підтвердження такого їх статусу не потребує прийняття додаткового рішення органом державної влади чи органом місцевого самоврядування.

Такий статус військовослужбовця підлягає лише відповідному оформленню.

Тому твердження позивача і відповідача про те, що повноваженнями щодо надання відстрочки наділені, відповідно, ІНФОРМАЦІЯ_1 і місцеві органи виконавчої влади, є необґрунтованими і суперечать Закону № 3543-ХІІ.

Водночас суд врахував, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню пункт 4.19 Інструкція № 19, яким передбачено повноваження на надання відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією місцевих органів виконавчої влади, оскільки:

такі повноваження місцевих органів виконавчої влади (місцевих державних (військових) адміністрацій та органів місцевого самоврядування) не передбачені Конституцією України та Законами України;

відповідні положення Інструкції № 19 мають нормативно-правовий характер, однак Генеральний штаб Збройних Сил України, який прийняв Інструкцію № 19, не наділений повноваженнями на прийняття нормативно-правових актів;

цим пунктом визначені права і обов`язки громадян, проте наказ, яким затверджено Інструкцію № 19, не пройшов процедуру державної реєстрації та не доведений до відома населення у порядку, встановленому законом, а отже відповідно до частини другої статті 57 Конституції України у відповідних частинах є нечинним.

Крім цього, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України від 04.02.2015 № 45 у зв`язку з тим, що предметом її регулювання є бронювання військовозобов`язаних за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування та підприємствами, установами і організаціями, тобто надання відстрочок виключно на підставі абзацу другого статті 23 Закону № 3543-ХІІ.

Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відповідач не наділений повноваженнями на надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Однак, відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (пункт 64 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява № 40450/04).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (пункт 95 рішення ЄСПЛ у справі «Аксой проти Туреччини» від 18.12.1996 (заява № 21987/93).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (пункт 101 рішення ЄСПЛ у справі «Джорджевич проти Хорватії» від 24.07.2012 (заява № 41526/10); пункти 36-40 рішення ЄСПЛ у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» від 06.11.1980 (заява № 7654/76). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Отже, рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до другого речення частини другої статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття «виходу за межі позовних вимог», наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 «Про судове рішення». Відповідно до пункту 3 цієї Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Як вже суд встановив вище, 19.02.2024 представник позивача подав звернення про надання документів, що підтверджують підстави для відстрочки від призову позивача.

Листом від 21.02.2024 № 1448 відповідач проінформував позивача про відмову в задоволенні адвокатського, зазначивши, що він не наділений повноваженнями щодо прийняття рішення про надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації, а лише здійснює їх оформлення.

З наведеного слідує, що відповідач не здійснив перевірку наявності (відсутності) підстави для оформлення відстрочки позивачу від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до частини восьмої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» положення про ІНФОРМАЦІЯ_1 затверджується Кабінетом Міністрів України.

Абзацом третім пункту 3 Положення про ІНФОРМАЦІЯ_1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.0.2022 № 154 (далі - Положення № 154), районні ІНФОРМАЦІЯ_1 як структурні підрозділи ІНФОРМАЦІЯ_1 підпорядковуються відповідному ІНФОРМАЦІЯ_1, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Згідно з абзацом дев`ятим пункту 11 Положення № 154 районні ІНФОРМАЦІЯ_1 оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Отже, до повноважень відповідача належить оформлення відстрочок від призову під час мобілізації для військовозобов`язаних, які проживають на території відповідного району.

Оскільки позивач проживає на території Корабельного району міста Миколаєва, відповідач після отримання звернення представника позивача про надання йому документів про відстрочку від призову зобов`язаний був перевірити підстави щодо надання відстрочки позивачу та оформити її при їх підтвердженні.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, про необхідність виходу за межі позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення представника позивача адвоката Валешинського Максима Ігоровича про надання позивачу відстрочки від мобілізації, яке зареєстроване у відповідача 19.02.2024 за вх№ 1561, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина третя статті 139 КАС України).

Квитанцією від 04.03.2024 № 2848-5365-9340-5827 підтверджується понесення позивачем судових витрат у розмірі 1211,20 грн на сплату судового збору за подачу адміністративного позову. У зв`язку з тим, що позов задоволено частково, на користь позивача підлягає стягненню з відповідачів половина судового збору, сплаченого ним за подання цього позову, а саме: 605,60 грн (?1211,20 : 2 = ?605,60).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) задовольнити частково.

2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) повторно розглянути звернення адвоката Валешинського Максима Ігоровича про надання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) відстрочки від мобілізації, яке зареєстроване у ІНФОРМАЦІЯ_1 19.02.2024 за вх№ 1561, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) судовий збір у розмірі 605 (Шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 01 травня 2024 року