Справа № 303/3509/24
Суддя: Кость В. В.
Дата ухвалення: 2024-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 травня 2024 року м. Мукачево Справа №303/3509/24

2-а/303/25/24

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді Кость В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 від імені якого діє Сабов Іван Іванович

до відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області

про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 від імені якого діє Сабов Іван Іванович звернувся до суду з позовом про скасування постанови ГБВ №224738 по справі про адміністративне правопорушення від 09.04.2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про незаконність постанови, внаслідок відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою ст. 195 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У поданому на розгляд суду позові позивач зазначив, що здійснює підприємницьку діяльність з продажу вогнепальної зброї невійськового призначення, боєприпасами до неї, холодної зброї, пневматичної зброї калібру понад 4,5 мм і швидкістю польоту кулі понад 100 м. за секунду; ремонт вогнепальної зброї невійськового призначення, що підтверджується відповідною ліцензією від 06.11.2015 №1381.

За доводами ОСОБА_1 , до кінця лютого 2024 року він здійснював вищевказану підприємницьку діяльність в місті Мукачеві, а наразі почав перенесення торгової точки до нового приміщення в с. Верхній Коропець, і хоча магазин ще не функціонує вся зброя та боєприпаси до неї зберігаються відповідно до всіх нормативних правил, що підтверджується актом перевірки об`єкту дозвільної системи від 09.04.2024.

У зв`язку з необхідністю проведення ремонтних та підготовчих робіт у приміщенні АДРЕСА_1 , в період з 25.03.2024 по 29.03.2024, система сигналізації магазину не підключалася до централізованого пульту охорони, оскільки в приміщенні протягом цього часу завжди знаходились працівники або сам позивач. На думку ОСОБА_1 , ним було вжито всіх заходів для належного збереження та охорони зброї у приміщенні торгового закладу, діяльність якого ще не розпочата.

На підставі ухвали суду від 23 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, постановлено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами, а також відмовлено у задоволенні заяви про виклик свідків.

Позивач заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не надав.

Від уповноваженого представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву.

За доводами сторони відповідача, оскільки позивач згідно з даними витягу з Єдиного реєстру зброї про наявність дозволу на відкриття та функціонування підприємств (майстерень), установ, організацій, суб`єктів господарської діяльності, зберігання (виготовлення) предметів і матеріалів здійснює підприємницьку діяльність - торгівлю зброєю та спеціальними засобами в магазині за адресою: АДРЕСА_1 , то зобов`язаний дотримуватися у своїй діяльності Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва та ремонту вогнепальної зброї невійськового призначення і боєприпасів до неї, холодної зброї пневматичної зброї калібру понад 4,5 міліметра і швидкістю польоту кулі понад 100 метрів на секунду, торгівлі вогнепальною зброєю невійськового призначення та боєприпасами до неї, холодною зброєю, пневматичною зброєю калібру понад 4,5 міліметра і швидкістю польоту кулі понад 100 метрів на секунду; виробництва спеціальних засобів, заряджених речовинами сльозоточивої та дратівної дії, індивідуального захисту, активної оборони та їх продажу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1000 (надалі - Ліцензійні умови).

Відповідно до вимог наведеного нормативного акту, забороняється залишати зброю та боєприпаси до неї, спеціальні засоби після закриття магазину, в разі непідключення сигналізації до пульту централізованого нагляду органів поліції охорони (абзац 3 п.п. 1. п.9 Ліцензійних умов).

У зв`язку з тим, що з 25.03.2024 по 05.04.2024 магазин позивача перебував без охорони, то його власник ОСОБА_1 не забезпечив належне зберігання предметів дозвільної системи, що є порушенням вимог законодавства, які могли призвести до тяжких наслідків.

З урахуванням положень частини восьмої ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи проведено на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне.

09.04.2024 старшим інспектором сектору контролю за обігом зброї Мукачівського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області Софілканичем Ю.Ю. було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ГБВ №224738 та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою ст. 195 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В постанові зазначено, що: «09.04.2024 о 15 год. 00 хв. під час перевірки об`єкта дозвільної системи ФОП ОСОБА_1 мисливський магазин з продажу зброї, який розташований в АДРЕСА_1 , на підставі п. 3.1 Наказу №622 від 21.08.1998 року, було виявлено порушення постанови №1000 КМУ від 02.12.2015 року п. 9.1, а саме залишення зброї та боєприпасів до неї після закриття магазину в разі не підключення сигналізації до пульту нагляду поліції охорони з 25.03.2024 до 15 год. 54 хв. 29.03.2024 року, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 195 КУпАП».

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини по справі суд, передусім, виходить з наступного.

Згідно з частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною другою ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Кодексом України про адміністративні правопорушення (ст. 268) закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи; (статті 245, 280 Кодексу); справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (частина перша статті 249); оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо.

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи на предмет їх відповідності зазначеним судом положенням Основного Закону України, Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до наступного висновку.

Частиною першою статті 195 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил зберігання або перевезення вогнепальної чи холодної зброї, а також пневматичної зброї калібру понад 4,5 міліметра і швидкістю польоту кулі понад 100 метрів за секунду і бойових припасів працівниками підприємств, установ, організацій, відповідальними за їх охорону, а так само використання ними зазначеної зброї і бойових припасів не за призначенням.

В свою чергу, організаційні вимоги, дотримання яких є обов`язковим для суб`єктів підприємницької діяльності під час провадження діяльності, в тому числі, торгівлі вогнепальною зброєю невійськового призначення та боєприпасами до неї, холодною зброєю, пневматичною зброєю калібру понад 4,5 міліметра і швидкістю польоту кулі понад 100 метрів на секунду, ремонту вогнепальної зброї невійськового призначення, регламентовано Ліцензійними умовами.

Згідно з абзацом 3 п.п. 1. п.9 Ліцензійних умов забороняється залишати зброю, боєприпаси до неї, спеціальні засоби після закриття магазину в разі непідключення сигналізації до пульту централізованого нагляду органів поліції охорони.

Як вбачається зі змісту п.п. 3 п. 8 Ліцензійних умов, місця (приміщення) провадження господарської діяльності повинні бути передані для охорони органам поліції охорони з підключенням сигналізації до пульту централізованого нагляду.

Поряд з цим, постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 року у справі № 263/15738/16-а.

Сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом наявності складу порушення, оскільки така по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує процедура його фіксування.

Лише фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивача, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить також з того, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного, слід відмітити, що відповідно до приписів ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що органи Національної поліції розглядають, в тому числі справи про адміністративні правопорушення передбачені ст. 195 наведеного Кодексу.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 1 Розділу 1 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. № 576 (надалі - Положення), визначено, що дозвільна система - це особливий порядок виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, обліку і використання спеціально визначених предметів, матеріалів і речовин, а також відкриття та функціонування окремих підприємств, майстерень і лабораторій з метою охорони інтересів держави та безпеки громадян.

До предметів, матеріалів і речовин, підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, належать: вогнепальна зброя (нарізна воєнних зразків, несучасна стрілецька, спортивна, навчальна, охолощена, мисливська нарізна і гладкоствольна), бойові припаси до неї, холодна зброя, (арбалети, мисливські ножі тощо), пневматична зброя калібру понад 4,5 міліметра і швидкістю польоту кулі понад 100 метрів за секунду, пристрої вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначені патрони, вибухові матеріали і речовини, сильнодіючі отруйні речовини I - II класу безпечності, збудники інфекційних захворювань I - II групи патогенності і токсини, сховища, склади і бази, де вони зберігаються, стрілецькі тири і стрільбища, мисливсько-спортивні стенди, а також підприємства і майстерні по виготовленню і ремонту вогнепальної та холодної зброї, піротехнічні майстерні, пункти вивчення матеріальної частини зброї, спеціальних засобів, правил поводження з ними та їх застосування, магазини, в яких здійснюється продаж зброї та бойових припасів до неї, організації, що займаються збутом сильнодіючих отруйних речовин, і лабораторії, що проводять аналізи цих засобів і речовин, працюють із збудниками інфекційних захворювань I - II групи патогенності і токсинами.

Водночас, функції щодо забезпечення контролю за дотриманням порядку на об`єктах дозвільної системи із вогнепальною, пневматичною і холодною зброєю, а також боєприпасами до зброї та вибуховими матеріалами; здійснення заходів щодо їх забезпечення надійними засобами охоронно-пожежної сигналізації; посилення контролю за додержанням порядку виготовлення, придбання, обліку, зберігання, охорони та використання предметів і матеріалів, на які поширюється дозвільна система покладено на уповноважений підрозділ контролю за обігом зброї центрального органу управління поліції (п. 2.1 наказу Міністерства внутрішніх справ №622 від 21.08.1998 року). Таким органом в даному випадку є сектор контролю обігу за зброєю Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувану за предметом позову постанову винесено уповноваженою на те особою - старшим інспектором сектору контролю за обігом зброї Мукачівського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області Софілканичем Ю.Ю .

Водночас, в матеріалах справи міститься акт перевірки об`єкта дозвільної системи від 09.04.2024 року складений працівниками поліції, з якого вбачається, що було прийнято рішення дозволити подальше функціонування об`єкта. Поряд з цим, в наведеному акті констатовано про виявлені недоліки при перевірці: «порушення п. 9. 1 Постанови КМУ від 02.12.2015, а саме не підключення до сигналізації після закриття магазину».

Відповідачем також було додано до відзиву лист за вих. № 722/43/26/01-2024 від 08.04.2024 року Управління поліції охорони в Закарпатській області, з якого вбачається, що у відповідності до умов укладеного договору №2п1113 та 2п1114 від 16.12.2022 року між Управлінням поліції охорони в Закарпатській області та ФОП ОСОБА_1 , було прийнято під охорону мисливський магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до погодженого сторонами графіку охорона здійснюється з понеділка по п`ятницю (з 18.00.-10.00 год.), суботу (з 15.00. по 10.00 год.), неділю (з 10.00. по 10.00 год. понеділка).

З 25.03.2024 року магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» був без охорони до 15.54. год. 29.03.2024.

У подальшому 29.03.2024 о 15.54 год. був поставлений та відразу знятий та перебував без охорони до 11.06. год. 05.04.2024.

Таким чином, посилання позивача про те, що магазин, в якому він здійснює вищевказану підприємницьку діяльність в с. В. Коропець, - не функціонує, спростовується матеріалами справи, адже ще у 2022 році між ним та Управлінням поліції охорони в Закарпатській області було укладено відповідний договір, у зв`язку з чим, цей об`єкт було прийнято під охорону з визначеним графіком.

Крім того, позивач є суб`єктом підприємницької діяльності, що підтверджується наявною в матеріалах справи ліцензією від 06.11.2015 №1381, витягом з Єдиного реєстру зброї про наявність дозволу на відкриття та функціонування підприємств (майстерень), установ, організацій, суб`єктів господарської діяльності, зберігання (виготовлення) предметів і матеріалів, а тому чинним законодавством на нього покладено обов`язки дотримуватися вимог Ліцензійних умов, які в свою чергу прямо регламентують у відповідності до абзацу 3 п.п. 1. п.9 заборону залишати зброю, боєприпаси до неї, спеціальні засоби після закриття магазину в разі непідключення сигналізації до пульту централізованого нагляду органів поліції охорони.

З урахуванням наведених фактичних обставин справи та приписів чинного законодавства, позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки в діях (бездіяльності) позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою ст. 195 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 19, 61, 1291 Конституції України, ст.ст. 2, 5, 9, 19, 72 -77, 246, 250, 255, 262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 251, 252, 268, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області,

УХВАЛИВ:

1. Постанову ГБВ №224738 по справі про адміністративне правопорушення від 09.04.2024 - залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 від імені якого діє Сабов Іван Іванович - без задоволення.

2. Судові витрати залишити за позивачем.

3. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

4. Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління національної поліції в Закарпатській області, м. Ужгород, вул. Ференца Ракоці, 13, .

Суддя В.В. Кость