Справа № 440/9395/21
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2024-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 р.Справа № 440/9395/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

представника позивача - Лазурович С.С.,

представника відповідача - Бровченка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.12.2021, (головуючий суддя І інстанції: М.В. Довгопол) по справі № 440/9395/21

за позовом Головного управління ДПС у Полтавській області

до ОСОБА_1

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Полтавській області (далі - позивач) звернулось до суду з позовом, в якому просило:

- стягнути податковий борг з ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок UA0016712, отримувач ГУК у Полт.обл/тг м. Полтава/110105000, код отримувача (ЄДРПОУ) 37959255, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) з:

податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, що становить 160 796,60 грн;

єдиного податку з фізичних осіб, що становить 1 784,44 грн;

податку на додану вартість, що становить 290 968,27 грн;

військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, що становить 13 455,79 грн.

В обґрунтування позову зазначило, що відповідач має податковий борг, який станом на дату подання позову у добровільному порядку не сплачений, а тому наявні правові підстави для його стягнення у судовому порядку.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 31.12.2021 позов задоволено.

ОСОБА_1 (далі - відповідач), не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просила його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано порушення податковим органом процедури звернення до суду, а саме за відсутності доказів вручення ОСОБА_1 податкової вимоги від 24.11.2020.

Також, зазначає , що звертаючись до суду 13.08.2021 позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду з цим позовом, встановлений ч. 2 ст. 122 КАС України з дати складення податкової вимоги (24.11.2020).

Зазначає, що нею оскаржу валися в адміністративному порядку податкові повідомлення рішення, за якими пред`явлений до стягнення податковий борг, проте контролюючий орган не направив їй рішення ДПС України за результатами розгляду скарги, що позбавило її можливості оскаржити вказані рішення у судовому порядку.

Вважає, що рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які суд першої інстанції взяв до уваги в якості доказів направлення органами ДПС відповідачу податкової вимоги та рішення за результатами розгляду скарги, не є належними і допустимими в підтвердження зазначених обставин, оскільки не містять жодних відміток АТ «Укрпошта», штемпелей, дат, підписів, причин невручення поштової кореспонденції, інформації щодо документів, які направлялись вказаними відправленнями.

Натомість, у відповідь на запити позивача щодо направлення на її поштову адресу поштової кореспонденції органами ДПС, АТ «Укрпошта» повідомило про відсутність інформації щодо будь-яких листів від ДПС, адресованих ОСОБА_1 у період з 01.07.2020 до 01.02.2021.

Також, зазначає, про неврахування судом першої інстанції обставин безпідставного складення ГУ ДПС у Полтавській області податкових повідомлень-рішень, за якими стягується борг. Вказує, що позивач, зазначаючи про заниження ОСОБА_1 суми загального оподатковуваного доходу, не надав оцінки договорам поворотної фінансової допомоги, на підставі яких остання отримала кошти, відомостям щодо повернення частини коштів позикодавцям. Висновки податкового органу про завищення суми витрат є безпідставними, оскільки первинними документами, наданими до перевірки підтверджується правильність задекларованих нею таких сум. Проте цим обставинам суд першої інстанції не надав оцінки.

Зауважує, що сума донарахування у податковому повідомленні рішенні № 006273305 та сума заборгованості, пред`явлена ГУ ДПС у Полтавській області до стягнення в судовому порядку не співпадає, жодних розрахунків сум заборгованості позивач суду не надав.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Другого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2023 призначено склад колегії суддів: головуючий суддя Бартош Н.С., судді: Подобайло З.Г., Григоров А.М.

Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 17.05.2023 року відкрито апеляційне провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.12.2021 по справі № 440/9395/21 та призначено справу до розгляду.

ГУ ДПС у Полтавській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Після прийняття судом першої інстанції судового рішення ОСОБА_1 оскаржила в судовому порядку податкові повідомлення рішення від 15.05.2020.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2023 зупинено провадження у справі № 440/9395/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.12.2021 по справі № 440/9395/21 до набрання законної сили рішенням у справі № 440/4592/23.

Розпорядженням керівника апарату Другого апеляційного адміністративного суду від 29.02.2023 № 02-01/387 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 440/9395/21 у зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 22.02.2024 № 540/0/15-24 "Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Другого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку".

За наслідками проведеного повторного автоматизованого розподілу судової справи, визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Русанова В.Б., судді - Жигилій С.П., Перцова Т.С.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Перцової Т.С., на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений новий склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Жигилій С.П., Присяжнюк О.В.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2024 прийнято до провадження справу № 440/9395/21 та поновлено провадження у справі, у зв`язку з тим, що підстави для зупинення провадження по справі відпали, а саме прийнято судове рішення по справі № 440/4592/23.

У зв`язку з проходженням обов`язкового підвищення кваліфікації судді ОСОБА_3 , на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений новий склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді: Жигилій С.П., Перцова Т.С.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник позивача заперечувала проти вимог апеляційної скарги, вважала рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає не задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 з 20.12.2016 до 01.02.2021 була зареєстрована фізичною особою-підприємцем, перебувала на обліку в ГУ ДПС у Полтавській області, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т. 1 а.с. 33).

ФОП ОСОБА_1 має податковий борг в сумі 467 005,10 грн за несплаченими грошовими зобов`язаннями, визначеними контролюючим органом, а саме:

- податковими повідомленнями -рішеннями від 15.05.2020

№ , яким нараховано штрафні санкції, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 111 964,08 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 27 991,02 грн.;

№ , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 141 827,00 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 35 456,75 грн;

№ , яким застосовані штрафні санкції за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 69 015,50 грн;

№ , яким збільшено грошове зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 8 987,83 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 2 246,96 грн;

- заборгованість зі сплати єдиного податку з фізичних осіб в розмірі 1 784,44 грн, що підтверджується розрахунком сум заборгованості (т. 1 а.с. 36).

Позивачем, на виконання вимог статті 59 ПК України, сформовано податкову вимогу від 24.11.2020 на суму 465 805,10 грн, яка направлена на податкову адресу ОСОБА_1 , однак повернута у зв`язку із закінченням терміну зберігання (т. 1 а.с. 11).

З моменту виникнення податкового боргу до дня звернення податкового органу до суду, борг ОСОБА_1 не переривався, що підтверджується копіями інтегрованих карток (т. 1 а.с. 137-145).

У зв`язку з несплатою відповідачем у добровільному порядку узгоджених сум грошових зобов`язань в загальній сумі 467 005,10 грн, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має узгоджений податковий борг, який в добровільному порядку не сплачено, позивачем дотримано процедуру його стягнення, що є підставою для задоволення позову.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, відповідальність за порушення податкового законодавства, функції та правові основи діяльності контролюючих органів та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику врегульовані Податковим Кодексом України (далі - ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

За приписами пп. 295.1., 295.2. ст. 295 ПК України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.

Нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється контролюючими органами на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Отже, факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу.

Стягненню несплачених у зазначені вище строки грошових зобов`язань передує певна процедура, визначена Податковим кодексом України.

Відповідно до п. 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу (пункт 59.3 статті 59 ПК України).

Відповідно до п. 59.3 ст. 59 ПК України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Приписами п. 59.5 ст. 59 ПК України встановлено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Зміст вказаних правових норм свідчить, що законодавець встановлює певні процедури, яких має дотриматись контролюючий орган до звернення до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу - направлення платнику податків податкового повідомлення-рішення (у випадку донарахування податкового зобов`язання контролюючим органом), узгодження суми податкового зобов`язання; направлення податкових вимог.

При цьому, момент узгодження суми податкового зобов`язання законодавець пов`язує або з подачею податкової декларації, або з отриманням платником податків податкового повідомлення-рішення про визначення суми податкового зобов`язання, за винятком випадків оскарження такого податкового повідомлення-рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що податковий борг виник, зокрема, на підставі податкових повідомлень рішень від 15.05.2020 № , № , № , № .

Зазначені рішення податкового органу оскаржувалися відповідачем як в адміністративному, так і в судовому порядку.

Рішенням ДПС України від 07.09.2020 про результати розгляду скарги податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 15.05.2020 залишено без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_1 - без задоволення (т. 1 а.с. 6-10).

Зазначене рішення надіслано ДПС України на адресу ФОП ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , однак повернуто із довідкою установи поштового зв`язку "за закінченням встановленого строку зберігання" (т. 3 а.с. 96 98).

ОСОБА_1 , після прийняття судом першої інстанції судового рішення по цій справі, оскаржила в судовому порядку повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 15.05.2020.

За наслідками судового розгляду ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 у справі № 440/4592/23, яка набрала законної сили за наслідками апеляційного перегляду 11.01.2024 позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Таким чином, податкові повідомлення рішення від 15.05.2020 № , № , № , № є чинними, не скасовані.

Також, частина податкового боргу складається з нарахованого контролюючим органом єдиного податку на підставі заяви ОСОБА_1 про застосування спрощеної системи оподаткування.

На виконання вимог статті 59 ПК України ГУ ДПС у Полтавській області надіслано ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення на її податкову адресу АДРЕСА_2 податкову вимогу від 24.11.2020 № 23087-13, яка повернута у зв`язку із закінченням терміну зберігання (т. 1 а.с. 11).

Доводи апелянта про невручення їй як рішення ДПС України за результатами розгляду скарги, так і податкової вимоги, а отже передчасне звернення позивача до суду з цим позовом, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Згідно п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до абз. 6 п. 42.4 ст. 42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Згідно із абз. 3 п. 58.3 ст. 58 ПК України у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Порядок надсилання (вручення) контролюючими органами податкових вимог платникам податків регулюється Порядком направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 30 червня 2017 року №610.

Пунктом 7 розділу IV зазначеного Порядку встановлено, що податкова вимога вважається належним чином врученою платнику податків (крім фізичних осіб), якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Податкова вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному абзацом третім пункту 6 цього розділу.

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, така податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Аналіз податкового законодавства свідчить про те, що податкова вимога повинна бути надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням, не можливість її вручення через незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, свідчить, що така податкова вимога вважається врученою платнику податків у день вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення.

Водночас, жодна норма податкового законодавства не зобов`язує податковий орган повторно надсилати податкову вимогу у випадку її повернення чи здійснювати заходи для з`ясування причин невручення податкової вимоги.

При вирішенні спорів щодо стягнення боргу, зокрема якщо предметом спору є факт надсилання податкової вимоги, необхідно враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що податковим органом надіслано податкову вимогу в порядку встановленому законом, платник податків має спростовувати ці доводи, проте відповідачем доводи позивача не спростовані.

Процедура оскарження платниками податків податкових повідомлень-рішень або інших рішень контролюючих органів (далі - рішення) під час адміністративного оскарження затверджена наказом Міністерства фінансів України від 21.10.2015 № 916 відповідно до статті 191 розділу І, статей 55 та 56 глави 4 розділу II ПК України (далі Порядок № 916, у редакції від 08.09.2017, чинній на момент здійснення поштового відправлення).

Так, згідно з пунктами 5 та 6 розділу ІХ Порядку № 916 рішення за результатами розгляду скарги платника податків приймає керівник контролюючого органу (його заступник або уповноважена особа). Оригінал рішення після зазначення реєстраційного номера вихідної кореспонденції надсилається (надається) платнику податків.

Рішення вважається надісланим (наданим) юридичній особі - платнику податків, якщо його вручено посадовій особі або уповноваженій особі такої юридичної особи - платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення на адресу, зазначену у скарзі як адреса, на яку необхідно надіслати рішення за результатами розгляду скарги, а у разі не зазначення такої адреси в скарзі - на податкову адресу платника податків.

Рішення вважається надісланим (наданим) фізичній особі - платнику податків, якщо його вручено особисто фізичній особі або її законному представнику під розписку чи надіслано листом з повідомленням про вручення на адресу, зазначену у скарзі як адреса, на яку необхідно надіслати рішення за результатами розгляду скарги, а у разі не зазначення такої адреси в скарзі - на податкову адресу платника податків.

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків рішення за результатами розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти рішення за результатами розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження, місця проживання) платника податків або з інших причин, рішення за результатами розгляду скарги вважається врученим платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення, із зазначенням причин невручення.

Враховуючи зазначене вище правове регулювання, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що рішення ДПС України та податкову вимогу надіслано в порядку встановленому ПК України, за зареєстрованим місцезнаходженням відповідача.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на тому, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 20.10.2020 у справі № 140/30/20.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне врахування судом першої інстанції рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, в якості належних доказів направлення рішення від 07.09.2020 та податкової вимоги від 24.11.2020, оскільки останні не містять жодних відміток АТ «Укрпошта», штемпелей, дат, підписів, причин невручення поштової кореспонденції, інформації щодо документів, яке направлялось вказаним відправленням колегія суддів вважає помилковими з огляду на наступне.

Так, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення містить штрихкодовий ідентифікатор № 811, який відповідає ідентифікатору, вказаному на поштовому конверті. В свою чергу, поштовий конверт містить штемпель АТ «Укрпошта», довідку із зазначенням причини повернення поштового відправлення з підписом уповноваженого працівника поштового зв`язку.

З наданого позивачем рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, зі штрих-кодом № 95 ДПС України, вбачається, що 07.09.2020 на адресу АДРЕСА_2 ОСОБА_1 (т.3 а.с.96)

На конверті наявний такий самий штрих-код №95, як і на рекомендованому повідомленні , а також напис із зазначенням № 27161/6/99-00-06-02-04-06, адреси та прізвища відповідача. До конверту прикріплено довідку АТ «Укрпошта» ф.20 з відміткою «повертається» із зазначенням причини повернення (досилання) «за закінченням встановленого строку зберігання» та підписом працівника поштового зв`язку.(т.3 а.с.98)

Доводи апелянта , що вказані докази не є належними, оскільки не місять інформації про документи, які направлялись поштою, колегія суддів вважає помилковими .

Пунктом 8 Правил надання послуг поштового зв`язку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 (далі - Правила № 270) передбачено, що оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів, зокрема, до внутрішніх поштових відправлень належать: листи - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю.

Згідно п. 11 Правил № 270 поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/ вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

Відповідно до п. 19 Правил № 270 внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою.

Колегія суддів зазначає, що Правила № 270 не встановлюють вимог до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення в частині зазначення реквізитів документа, що надсилається.

При цьому, Правилами визначено окремі категорії поштових відправлень: рекомендовані листи та листи з оголошеною цінністю; з описом вкладення можуть бути лише листи з оголошеною цінністю; до інших видів листів опис вкладення не передбачений.

Такі висновки сформовані Верховним Судом в постанові від 20 жовтня 2020 року у справі №140/30/20.

Крім того, податковим законодавством також не встановлено додаткових вимог до надсилання рішень податкового органу (зокрема, зазначення в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення реквізитів документа, що надсилається) окрім обов`язку надсилати їх за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням.

Враховуючи, що з дня відправлення позивачу рішення ДПС України від 07.09.2020 та податкової вимоги від 24.11.2020 минуло більше ніж три роки, вказане в свою чергу, унеможливлює перевірку трекінг-номерів на сайті Укрпошти, а тому посилання ОСОБА_1 на відсутність інформації на офіційному сайті АТ «Укрпошта» про штрих-кодові ідентифікатори, що містяться на рекомендованих повідомленнях, не спростовує доводи податкового органу про направлення цих документів на адресу відповідача.

Колегія суддів зауважує, що приписи ПК України та підзаконних актів не передбачають умови та обов`язку контролюючого органу слідкувати за правильністю та належністю вручення платнику податків поштового відправлення, а також правильністю заповнення працівниками поштової служби документів, що супроводжують пересилання кореспонденції.

Доказів оскарження вказаної вимоги відповідачем судом не встановлено, отже вимога є чинною, недійсною не визнавалась, з дати її винесення податковий борг відповідачем не погашався та не переривався, що підтверджується інтегрованими картками.

Натомість, аналіз норм діючого у період виникнення спірних правовідносин законодавства, що регламентує процедуру, яка передує виникненню у податкового органу права на стягнення сум податкового боргу, дає підстави стверджувати про відсутність обов`язку контролюючого органу направляти платнику податків нову податкову вимогу у випадку збільшення суми податкового боргу.

Таким чином, податковим органом підтверджено обставини безперервності податкового боргу у відповідача впродовж періоду часу з виникнення податкового боргу, стосовно суми якого направлялась податкова вимога, до звернення до суду з даним позовом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем дотримано вимоги податкового законодавства щодо процедури, яка передує зверненню до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу, а саме: з метою погашення податкового боргу контролюючим органом сформовано податкову вимогу, проте зазначені заходи не призвели до задовільного результату - сума боргу відповідачем погашена не була, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Доводи апелянта про порушення позивачем строку звернення до суду з цим позовом, визначеного ч. 2 ст. 122 КАС України колегія суддів вважає помилковими з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

В свою чергу, відповідно до п. 102.4. ст. 102 ПК України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Верховний Суд аналізуючи наведені вище норми права у постанові від 25.02.2020 у справі №1340/5767/18, вказував, що положеннями пунктів 95.1-95.3 статті 95 і пункту 102.4 статті 102 ПК України встановлено, що контролюючий орган може звернутися до адміністративного суду з позовом про стягнення податкового боргу з платників податків із дотриманням відповідних умов, встановлених пунктом 95.2 статті 95 ПК України, які надають право на примусове стягнення податкового боргу, а також строку - 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

Строк у 1095 днів є присічним для контролюючого органу, протягом і в межах якого ним можуть бути вжиті заходи щодо погашення податкового боргу, в тому числі і шляхом звернення до суду з позовом, проте норми пункту 102.4 статті 102 ПК України не є такими, що обмежують суд у праві ухвалювати судове рішення про стягнення податкового боргу після закінчення 1095-денного строку, з вимогою про стягнення якого контролюючий орган звернувся вчасно.

Указана позиція підтримана у подальшому Верховним Судом, зокрема, й у постановах від 12.10.2021 у справі № 819/1399/17 та від 18.05.2022 у справі № 640/26239/20.

Тобто, контролюючий орган має право звернутися до суду із позовом про стягнення податкового боргу у термін 1095 календарних днів, що починає свій облік з дня набуття грошовим зобов`язанням платника податку (як самостійно визначеного платником у поданій ним податковій звітності, так і визначеного контролюючим органом такому платнику до сплати у відповідному податковому повідомленні-рішення) статусу податкового боргу.

Судом встановлено, що податковий борг виник у ОСОБА_1 з жовтня 2020 р., ГУ ДПС у Полтавській області звернулось до суду з позовом у серпні 2021 р., тобто в межах 1095 днів, визначених п. 102.4 ст. 102 ПК України.

Викладене, у свою чергу, свідчить про помилковість аргументів апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 122 КАС України.

Доводи апелянта про дотримання відповідачем податкового законодавства та безпідставне прийняття ГУ ДПС у Полтавській області податкових повідомлень-рішень, за якими стягується борг, фактично свідчать про незгоду відповідача з рішеннями податкового органу.

Водночас, при вирішенні спору про стягнення податкового боргу суд не може давати оцінку правомірності прийняття податкових повідомлень-рішень, на підставі яких такий борг виник, оскільки такі не є предметом такого правового спору.

У межах цього спору перевірці підлягають обставини наявності податкового боргу за стягненням якого звернувся контролюючий орган та дотримання процедури, що передує зверненню до суду з цим позовом. Саме під час з`ясування обставин щодо наявності податкового боргу підлягають з`ясуванню і підстави його виникнення, зокрема наявність податкових повідомлень-рішень, чинних на час звернення з позовом про стягнення боргу.

Саме такий правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 09.11.2023 у справі № 140/7432/21

Колегія суддів зазначає, що правомірність податкових повідомлень-рішень має бути перевірена судом під час розгляду справи про їх оскарження.

Відповідач оскаржував в судовому порядку податкові-повідомлення рішення, за якими виник податковий борг, проте позов залишено без розгляду, з підстав пропуску строку звернення до суду згідно ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 22.06.2023.

Згідно з п. 41.2 ст. 41 ПК України органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється.

Контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини (пп. 20.1.34 п. 20.1. ст. 20 ПК України).

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

За приписами пункту 95.3 статті 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Судом встановлено та не спростовується відповідачем, що станом на час звернення контролюючого органу до суду та прийняття судового рішення за ним рахувався податковий борг загальним розміром 467 005.10 грн.

Доказів погашення суми боргу матеріали справи не містять та відповідачем не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Головного управління ДПС у Полтавській області.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду . Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.12.2021 по справі № 440/9395/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 02.05.2024 року