Справа № 120/18574/23
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 травня 2024 р. Справа № 120/18574/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони Уркаїни про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_2 , позивач) до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі військова частина НОМЕР_1 МО України, відповідач) із позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо розгляду звернення про звільнення з військової служби;

- зобов`язання прийняти рішення про звільнення з військової служби.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що звернувся до відповідача із рапортом, в якому просив звільнити із військової служби з підстав наявності батька з 2 групою інвалідності.

Однак, відповідачем рішення про звільнення із військової служби не прийнято, що і стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою від 08.01.2024 р. відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою від 05.03.2024 р. витребувано додаткові докази.

12.03.2024 р. надійшов відзив, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову , вказуючи на те, що рапорт був розглянутий, однак рішення не прийнято оскільки не надано документ, який підтверджує спорідненість з особою з інвалідністю та документи не засвідчені у встановленому порядку. Про результат розгляду рапорту було доведено до військовослужбовця.

Ухвалою від 13.03.2024 р. продовжено строк на подання відзиву.

29.03.2024 р. надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказав, що всі анкетні дані було подано при прийнятті на військову службу.

Ухвалою від 02.04.2024 р. витребувано у військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України та зобов`язати надати суду до 15.04.24 р. оригінал рапорту ОСОБА_1 від 28.11.23 р. про звільнення та оригінал відповіді наданої на рапорт.

Дана ухвала доставлена до електронного кабінету відповідача 02.04.2024 р.

Однак станом на 02.05.2024 р. витребувані докази не надійшли.

Відповідно до ч. 9 ст. 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

Із урахуванням процитованої норми суд розглядає справу за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступне.

19.12.2023 р. на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт ОСОБА_1 датований 28.11.2023 р. про звільнення з лав ЗСУ у зв`язку із сімейними обставинами, на підставі абзацу 6 підпункту «г» пункту 2 ч. 6 статті 26 Закону України «Про обов`язок і військову службу» , а саме, у зв`язку із наявністю батька з інвалідністю 2 групи. До рапорту долучено копію довідки МСЕК №593559 та копію довідки виконкому Іллінецької міської ради Вінницького району №133 від 26.04.2023 р.

Не отримавши відповідь на рапорт позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби (далі - Закон № 2232-XII).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 6 ст. 2 Закону № 2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно з указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.

Так, відповідно до п. 233 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно абз. 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану за таких підстав в разі наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю, незалежно від групи інвалідності та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Із процитованого видно, що станом на момент подання рапорту позивача про звільнення законодавець визначив, що підставою для звільнення є наявність у військовослужбовця, який призваний по мобілізації, батьків із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Судом встановлено , що 19.12.2023 р. на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт ОСОБА_1 від 28.11.2023 р. про звільнення з лав ЗСУ у зв`язку із сімейними обставинами, на підставі абзацу 6 підпункту «г» пункту 2 ч. 6 статті 26 Закону України «Про обов`язок і військову службу», а саме, у зв`язку із наявністю батька з інвалідністю 2 групи. До даного рапорту долучено лише копію довідки МСЕК №593559 та копію довідки виконкому Іллінецької міської ради Вінницького району №133 від 26.04.2023 р.

Суд акцентує увагу на тому, що до рапорту не долучено доказів на підтвердження факту споріднених зв"язків з ОСОБА_3 .

При цьому, суд не погоджується із доводами представника позивача , що подання анкетних даних при прийнятті на службу свідчить про те, що відповідачу відомо, що особа із інвалідністю є батьком позивача.

Більш того, як зазначено вище, законодавець встановив, що військовослужбовці подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. Відтак, при поданні рапорту на звільнення позивач мав подати докази, які підтверджують наявність підстав для звільнення в тому числі , що ОСОБА_4 є батьком позивача, тобто мало б бути підтвердження факту споріднених звязків, що зроблено не було.

Судом не приймається до уваги та не надається оцінка рапорту з додатками, який долучений позивачем до заяви від 19.03.2024 р., оскільки він датований 12.02.2024 р. ( копії додатків засвідчені нотаріально 18.03.2024 р.), тобто написаний після звернення до суду із позовом. Більш того, доказів його направлення/вручення відповідачу, - суду не надано.

Суд акцентує увагу, що кожен доказ оцінюється на належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд вказує, що предметом спору є бездіяльність щодо розгляду конкретного звернення про звільнення з військової служби , яке датоване 28.11.2023 р. А отже саме в межах цього звернення і долучених до нього документів , суд надає оцінку спірним правовідносинам.

Враховуючи, що позивачем не додано до рапорту датованого 28.11.2023 р. доказів на підтвердження факту спорідненості з особою з інвалідністю, - відсутні підстави зобов`язувати приймати рішення про звільнення з військової служби.

Окремо суд зазначає, що визначати наявність чи відсутність у військовозобов`язаного права на звільнення з військової служби з підстав, визначених Законом № 2232-XII є повноваженням військової частини, а повноваження суду обмежуються наданням оцінки таким діям чи рішенням в межах здійснення судового контролю, у разі надходження позову з таким предметом спору (Відповідна позиція викладена в постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2023 р. у справі № 560/5472/23).

Більш того, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд (ч. 4 ст.245 КАС України).

Отже, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом.

Разом з тим, як зазначено вище, позивач при подані рапорту не подав документів, що підтверджують факт спорідненості, тобто, що ОСОБА_1 є батьком позивача.

Також в поданому рапорті позивач не зазначив своєї думки щодо бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю, а також не вказав територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця, що суперечить вимогам п. 233 Положення (Відповідна позиція викладена в постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2024 р. у справі № 560/9882/23).

Зазначені недоліки унеможливлюють прийняття рішення про звільнення з військової служби. А отже позовні вимоги в частині зобов`язання прийняти рішення про звільнення із військової служби - задоволенню не підлягають.

Разом з тим, оцінюючи вимогу про визнання протиправною бездіяльності щодо розгляду звернення про звільнення з військової служби, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення,- звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

За змістом п. 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України визначено, що документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Згідно з п. 117 Дисциплінарного статуту ЗСУ, пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Тобто, право військовослужбовця на реалізацію свого права, як зазначеному у рапорті, так і права на інформацію - кореспондує з обов`язком відреагувати на рапорт.

З системного аналізу вказаних норм суд дійшов висновку, що наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення є наказ по стройовій частині чи відмова у задоволенні рапорту.

Судом витребувано у військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України оригінал рапорту ОСОБА_1 від 28.11.23 р. про звільнення та оригінал відповіді наданої на рапорт. Однак станом на 02.05.2024 р. витребувані докази не надійшли.

При цьому, долучені до відзиву незавірені копії рапорту від 28.11.2024 р., на якому проставлено "НВП без реалізації" та Додатку 1 арк. 2, в якому майором юстиції ОСОБА_5 здійснено запис: "Законних підстав для задоволення рапорту немає. По перше , не наданий документ, підтверджуючий спорідненість з особою з інвалідністю (свідоцтво про народження). По друге , копії документів не засвідчені згідно з встановленим порядком" - не свідчать, що саме позивачу надано письмову відмову в задоволенні рапорту. Доказів вручення відповіді позивачу відповідачем суду не надано.

За таких обставин суд доходить висновку, що відповідач, не надаючи позивачу відповіді/рішення щодо поданого рапорту про звільнення із військової служби - допустив протиправну бездіяльність (Відповідна позиція з аналогічної ситуації викладена в постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2023 р. у справі № 120/5624/23).

При цьому, керуючись ст.. 245 КАС України, суд обирає інший спосіб захисту та вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не надання відповіді на рапорт ОСОБА_1 датованого 28.11.2023 р. Як наслідок, слід зобов`язати відповідача надати відповідь на рапорт позивача від 28.11.2023 р. із урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Разом з тим, відповідно до статті 5 Закону України Про судовий збір позивач звільнений від сплати судового збору, відтак такий не сплачувався, а отже не підлягає відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не надання відповіді на рапорт ОСОБА_1 датованого 28.11.2023 р.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України надати письмову відповідь по суті рапорту ОСОБА_1 датованого 28.11.2023 р. із урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )

Повний текст судового рішення сформовано: 02.05.2024 р.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна