Справа № 280/1980/24
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2024-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

02 травня 2024 року Справа № 280/1980/24 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у не врученні ОСОБА_1 , як матері зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 сповіщення сім`ї (додаток 37 до Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України від 15.09.2022р. №280); не висловлення їй співчуття; не поінформування її щодо установлених законодавством пільг; не роз`яснення порядку подання документів для призначення пенсії (допомоги) та інших виплат матері військовослужбовця;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 вручити ОСОБА_1 , як матері зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 сповіщення сім`ї (додаток 37 до Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України від 15.09.2022р. №280); висловити їй співчуття; проінформувати її щодо установлених законодавством пільг; роз`яснити порядок подання документів для призначення пенсії (допомоги) та інших виплат матері військовослужбовця.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 являється матір`ю ОСОБА_2 , який вважається зниклим безвістіи Після того, як їй стало відомо про загибель її сина, ОСОБА_1 зверталась до відповідача для вирішення питань щодо надання їй документів, які підтверджують зникнення безвісти її сина. Відповідачем було повідомлено, що на їхню адресу надійшли відомості від командира військової частини щодо зникнення ОСОБА_2 , однак належним чином про це позивача не було проінформовано, як цього вимагає Інструкція № 280 від 15.09.2022. Вважає таку бездіяльність відповідача щодо не вручення матері зниклого безвісти військовослужбовця сповіщення сім`ї, не висловлення їй співчуття, не поінформування щодо установлених законодавством пільг, не роз`яснення порядку подання документів для призначення пенсії (допомоги) та інших виплат матері військовослужбовця протиправними та таку, що суперечить Інструкції № 280 від 15.09.2022. З урахуванням вищезазначеного просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 11.03.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

25.03.2024 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що 02.11.2022 від командира військової частини НОМЕР_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшло сповіщення № 1060 про те, що стрілець-помічник гранатометника десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зник безвісти (імовірно загинув) 01.11.2022 біля н.п. Водяне Донецької області. В графі «прошу сповістити» було вказано, що родичі відсутні. У звязку з цим відповідачем сповіщення не надсилалось. Окрім того, вказує, що згідно обліково-статистичної картки дитини № 0170139 від 03.10.2018 ОСОБА_2 було надано статус дитини сироти 16.12.2003. Рішенням опікунської ради опіки та піклування Високівської сільської ради від 01.11.2006 № 1 Про призначення опікунства над неповнолітнім ОСОБА_2 надано дозвіл на встановлення піклування ОСОБА_3 , яка проживає в АДРЕСА_3 над ОСОБА_2 . Також на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05.10.2023 встановлено факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є неповнолітнім братом та сестрою по лінії матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Згідно супровідного листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.02.2024 № 1416/306 командиру військової частини НОМЕР_1 направлено рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05.10.2023 з метою надання виправленого сповіщення про зникнення безвісти матроса ОСОБА_5 . Вважає, що відповідачем вчинено всі дії для витребування виправленого сповіщення з військової частини НОМЕР_1 . Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Від позивача на адресу суду 05.04.2024 надійшла відповідь на відзив, де вказано, що у відповідача було достатньо відомостей про родинні стосунки зниклого безвісти ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , матері ОСОБА_2 . Також вважає необгрунтованими доводи відповідача про те, що ОСОБА_2 було надано статус дитини-сироти, оскільки це не підтверджено доказами та суперечить самому поняттю «дитина-сирота». Зазначає, що ніколи не втрачала звязку зі своїм сином, не дивлячись на те, що в силу складних життєвих обставин була змушена покинути його в пологовому будинку. Аліменти з позивача на утримання сина не стягувалися, батьківських прав не позбавлялася. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 02.05.2024 заяву представника ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі залишено без розгляду

Згідно зі ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Судом встановлено, що згідно із Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 21.01.2004 зроблено відповідний запис № 54. В розділі батьки записано наступне: батько - ОСОБА_6 , мати - ОСОБА_7 .

Згідно із Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 22.05.2015 між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зареєстровано шлюб та взято прізвище після реєстрації шлюбу - ОСОБА_10 .

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернулась із заявою про надання повідомлення про зникнення безвісти її сина ОСОБА_2 .

За наслідками розгляду її заяви листом ІНФОРМАЦІЯ_8 від 10.04.2023 № 1663 повідомив, що відповідно до Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» та припису ІНФОРМАЦІЯ_9 від 18.01.2022 № 26 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , направлений до в/ч НОМЕР_1 з метою проходження військової служби за контрактом та запропоновано звернутись до ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання для отримання сповіщення про дату та обставини зникнення безвісти ОСОБА_2 .

Доказів звернення до відповідача із заявою про надання повідомлення про зникнення безвісти сина позивачем до суду не надано.

Вирішуючи справу в межах спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.5 ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, систему їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах, сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає та регулює відносини у цій галузі Закон України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до ст.1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 2 Закону №2011-XII встановлено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Згідно із пп. 1 п. 1 ст. 3 Закону №2011-XII дія цього Закону поширюється, зокрема, на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Статтею 10 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон №3551-XII), зокрема визначено, що до сімей загиблих (померлих) ветеранів війни належать сім`ї осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби (у тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів.

До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

Разом з тим, правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, та правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей регулює Закон України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" від 12.07.2018 №2505-VIII (далі - Закон №2505-VIII).

Для цілей цього Закону особливими обставинами вважаються збройний конфлікт, воєнні дії, тимчасова окупація частини території України, надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.1 Закону №2505-VIII близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі; особа, зникла безвісти, - фізична особа, стосовно якої немає відомостей про її місцеперебування на момент подання заявником заяви про її розшук.

З аналізу викладених норм вбачається, що в разі зникнення безвісти військовослужбовця під час проходження військової служби, члени сімей військовослужбовців та їх близькі родичі мають право на пільги, гарантії та компенсації, а також ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Суд зазначає, що відповідно до п. 4, 5 розділу І Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року №280 (далі - Інструкція № 280) облік особового складу організовується і ведеться на підставі штатів (штатних розписів), наказів відповідних командувачів, командирів та керівників (далі - командир (керівник)) органів військового управління та органу управління Держспецтрансслужби, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій, у тому числі наказів по особовому складу, наказів по стройовій частині та інших документів, передбачених цією Інструкцією. Відповідно до цілей і завдань, облік особового складу поділяється на персональний, штатно-посадовий та статистичний.

Персональний облік ведеться стосовно кожного військовослужбовця та працівника окремо і призначений для системного відображення початку, проходження ними військової служби (трудової діяльності), звільнення з військової служби (звільнення з роботи), виконання ними військового обов`язку у запасі або проходження служби у військовому резерві, а також для накопичення та збереження інформації, що відображає відносини у зв`язку з їх перебуванням на військовій службі (здійснення трудової діяльності), перебування у запасі або проходження служби у військовому резерві, біографічних та інших даних, які об`єктивно характеризують військовослужбовця або працівника.

Штатно-посадовий облік призначений для здійснення систематичного аналізу укомплектованості органів військового управління та органу управління Держспецтрансслужби, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій особовим складом й обліку вакантних посад, організації контролю за службовим переміщенням особового складу та оперативного доступу до інформації для складання звітів.

Статистичний облік ведеться в інтересах отримання узагальнених цифрових показників, які характеризують кількісний і якісний склад особового складу. За даними статистичного обліку плануються укомплектування військ (сил) особовим складом, їх матеріально-технічне забезпечення, підготовка та відновлення втрат.

Персональний, штатно-посадовий і статистичний обліки утворюють базу даних, яка забезпечує отримання узагальненої інформації з питань укомплектованості, проходження військової служби військовослужбовцями або здійснення трудової діяльності працівниками.

Облік працівників ведеться відповідно до законодавства та цієї Інструкції.

Командири (керівники) зобов`язані забезпечити належну організацію обліку особового складу в підпорядкованих органах військового управління та органі управління Держспецтрансслужби, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях, у тому числі у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, в управліннях, відділах, службах, відділеннях та групах персоналу (далі - служба персоналу), Кадровому центрі Збройних Сил України (далі - Кадровий центр Збройних Сил) та кадрових центрах видів Збройних Сил (далі - кадровий центр), на кораблях (суднах) та в підрозділах військових частин, створювати для посадових осіб, які ведуть облік особового складу, усі умови для своєчасного, якісного і повного виконання ними вимог цієї Інструкції.

Згідно п.16 розділу ІІ Інструкції № 280 не виключаються із списків особового складу військової частини, а обліковуються як тимчасово відсутні особи, зокрема, які зникли безвісти - до визнання їх у судовому порядку безвісно відсутніми або оголошеними померлими.

Відповідно до п.1, 2 розділу VІ Інструкції № 280 у разі загибелі (смерті), захоплення в полон або заручником, а також інтернування в нейтральній державі або зникнення безвісти військовослужбовця командир військової частини зобов`язаний організувати не пізніше наступного після загибелі (смерті), захоплення в полон або заручником, а також інтернування або зникнення безвісти військовослужбовця дня повідомлення засобами зв`язку та письмово керівника районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання сім`ї (близьких родичів) військовослужбовця, дату і причину його загибелі (смерті), обставини захоплення в полон або заручником, а також інтернування або зникнення безвісти.

Командир військової частини, яка виконує завдання в районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування агресії, про загибель (смерть) військовослужбовця також повідомляє підрозділ цивільно-військового співробітництва штабу Командування об`єднаних сил Збройних Сил України.

Сповіщення на загиблого (померлого), захопленого в полон або заручником, а також інтернованого або зниклого безвісти військовослужбовця (далі - сповіщення командира військової частини), керівнику районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання сім`ї (близьких родичів) військовослужбовця направляється за формою, установленою додатком 31 до цієї Інструкції. Сповіщення командира військової частини може бути надіслане після закінчення проведення службового розслідування (спеціального розслідування, розслідування аварії (катастрофи), розслідування авіаційної події та інциденту в авіації) у разі його проведення.

Командир національного контингенту зобов`язаний у день загибелі (смерті), захоплення в полон або заручником, а також інтернування або зникнення безвісти військовослужбовця особисто повідомити через засоби зв`язку та письмово командувача виду Збройних Сил, якому він підпорядкований. Командувач виду Збройних Сил, якому підпорядкований командир національного контингенту, повідомляє керівника районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання сім`ї (близьких родичів) військовослужбовця дату і причину його загибелі (смерті), обставини захоплення в полон або заручником, а також інтернування або зникнення безвісти в порядку, установленому пунктом 1 цього розділу.

Згідно із п.6 розділу VІ Інструкції № 280 сповіщення командира військової частини складається у двох примірниках. Перший примірник (разом із свідоцтвом про смерть - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця) надсилається до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання членів сім`ї (близьких родичів) загиблого (померлого), захопленого в полон або заручником, а також інтернованого або зниклого безвісти військовослужбовця протягом доби після отримання достовірної інформації про його загибель (смерть), захоплення в полон або заручником, а також інтернування у нейтральній державі або зникнення безвісти.

Надсилати сповіщення командира військової частини безпосередньо сім`ї (близьким родичам) військовослужбовця категорично забороняється.

Відповідно до п. 14 розділу VІ Інструкції № 280 у районних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки ведеться книга обліку загиблих (померлих) військовослужбовців, сім`ї яких проживають на території району (міста) (додаток 36). Записи в книзі робляться на підставі отриманих сповіщень командирів військових частин. Відсутні дані на загиблих (померлих) військовослужбовців записуються до книги на підставі інших документів, які надійшли з військових частин або були надані членами сім`ї (близькими родичами) загиблого (померлого) військовослужбовця.

Сповіщення командирів військових частин, що надійшли до районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки від військових частин, підшиваються та зберігаються в окремих справах.

Відповідно до п.15 розділу VІ Інструкції № 280 районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки на підставі одержаного сповіщення командира військової частини зобов`язаний протягом семи днів після його отримання вручити сім`ї (близьким родичам) загиблого (померлого), захопленого в полон або заручником, а також інтернованого або зниклого безвісти військовослужбовця сповіщення сім`ї (додаток 37), а також висловити їм співчуття, проінформувати щодо установлених законодавством пільг, роз`яснити порядок подання документів для призначення пенсії (допомоги) та інших виплат членам сім`ї військовослужбовця.

Відповідно до п.17 розділу VІ Інструкції № 280 у разі надходження до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки будь-яких змін до раніше отриманого сповіщення командира військової частини керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язаний внести відповідні зміни до облікових документів, повідомити про них сім`ю (близьких родичів) загиблого (померлого), захопленого в полон або заручником, а також інтернованого або зниклого безвісти військовослужбовця, а якщо ці зміни впливають на виплату пенсії або отримання встановлених пільг та матеріальних допомог, одночасно повідомити про це відповідні державні органи, які їх надають.

Отже, аналіз викладених вище положень законодавства свідчить, що врученню сповіщення сімї (близьким родичам) загиблого або зниклого безвісти передує чітко встановлена процедура.

Як вбачається з матеріалів справи командиром військової частини НОМЕР_1 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 було надіслано Сповіщення № 1060 від 02.11.2022, в якому зазначено про те, що родичі відсутні, проживає АДРЕСА_4 , стрілець-помічник гранатометника десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зник безвісти (імовірно загинув) 01.11.2022 біля н.п. Водяне Донецької області.

Суд враховує, що відповідно до Свідоцтва про народження ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 .

Обгунтовуючи правомірність своїх дій відповідач посилається на відсутність інформації щодо родичів ОСОБА_2 у згаданому Сповіщенні.

При цьому суд зазначає, що відповідачем не вчинялись дії щодо як встановлення, так і врахування інших даних, з метою виконання покладеного на відповідача обовязку, передбаченого Інструкцією № 280.

Так відповідачем не було враховано дані Обліково-статистичної картки дитини № НОМЕР_4 , в якій викладена вичерпна інформація стосовно ОСОБА_2 , в тому числі і відомості про батьків зниклого безвісти, можливість отримати яку можливо було на момент надходження від командира військової частини НОМЕР_1 Сповіщення № 1060 та копію якої відповідачем було додано до відзиву на позовну заяву, чого відповідачем зроблено не було.

Лише тільки після отримання рішення Вільнянсього районного суду м. Запоріжжя по справі № 314/3171/23 від 05.10.2023, яким встановлено факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є неповнолітнім братом та сестрою по лінії матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відповідач листом від 16.02.2024 № 1416/306 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з проханням надати виправлене сповіщення про зникнення безвісти матроса ОСОБА_2 .

При цьому суд зазначає, що це не спростовує невиконання відповідачем обовязку, передбаченого п. 15 розділу VІ Інструкції № 280, а саме вручити ОСОБА_1 , яка в розумінні Закону №3551-XII та Закону №2505-VIII являється близьким родичем та/або членом сім`ї особи, зниклої безвісти (загиблого), сповіщення сім`ї (додаток 37), а також висловити їй співчуття, проінформувати щодо установлених законодавством пільг, роз`яснити порядок подання документів для призначення пенсії (допомоги) та інших виплат членам сім`ї військовослужбовця.

Стосовно твердження відповідача про надання ОСОБА_2 статусу дитини-сироти суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що згідно наданої відповідачем Обліково-статистичної картки дитини № НОМЕР_4 у розділі «Статус дитини-сироти або дитини позбавленої батьківського піклування» в графі «рішення про надання дитині статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування» проставлено дату - 16.12.2003.

Згідно з рішенням Опікунської ради опіки і піклування Високівської сільської ради від 01.11.2006 № 1 було надано дозвіл на встановлення піклування гр. ОСОБА_3 , яка проживає в АДРЕСА_3 над ОСОБА_2 - 2003 р.н., та ОСОБА_11 - 2004 р.н.

Рішенням виконавчого комітету Роздольської сільської ради Михайлівського району Запорізької області від 29.07.2020 № 29 припинено піклування над неповнолітньою дитиною, позбавленою батьківського піклування, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та вважати таким, що втратило чинність рішенням Опікунської ради опіки і піклування Високівської сільської ради від 01.11.2006 № 1.

Частиною 1 статті 243 СК України встановлено, що «опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування».

Зокрема, статтею 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування» встановлено, що дитина-сирота - дитина, в якої померли чи загинули батьки; діти, позбавлені батьківського піклування, - це діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти.

Суд наголошує, що визначення «діти, позбавлені батьківського піклування» не є синонімом визначення «діти, батьки яких позбавлені батьківських прав», оскільки визначення «діти, позбавлені батьківського піклування» є набагато ширшим від визначення «діти, батьки яких позбавлені батьківських прав».

Відтак, статус дитини, позбавленої батьківського піклування, не є тотожним позбавлення її батьків батьківських прав стосовно неї, як обов`язкової вимоги надання їй статусу дитини, позбавленої батьківського піклування.

До суду не надано доказів присвоєння ОСОБА_2 статусу дитини-сироти, як і не надано доказів позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав стосовно зниклого безвісти (загиблого) військовослужбовця.

Відтак, суд висновує про відсутність законодавчо встановлених перепон для виконання відповідачем імперативно встановленого обовязку щодо виконання вимог п. 15 Інструкції № 280, а тому така бездіяльність відповідача є протиправною.

Відповідно до п.4 та п.10 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що належним способом захисту прав і свобод ОСОБА_12 у даному випадку є визнання бездіяльності відповідача щодо несвоєчасного виконання вимог п. 15 розділу VІ Інструкції № 280 та зобовязати вчинити дії, передбачені п. 15 розділу VІ Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року №280, а саме: вручити ОСОБА_1 сповіщення сім`ї (додаток 37), висловити їй співчуття, проінформувати щодо установлених законодавством пільг, роз`яснити порядок подання документів для призначення пенсії (допомоги) та інших виплат членам сім`ї військовослужбовця.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій, а тому заявлені позивачем позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

Ухвалою суду від 11.03.2024 позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішенняу справі.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим суд звертає увагу на те, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовної вимоги немайнового характеру не застосовується.

Враховуючивище вказане, суд вважає за необхідне покласти судові витрати на відповідача та стягнути на користь Державного бюджету України судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо несвоєчасного виконання вимог п. 15 розділу VІ Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року №280.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинити дії, передбачені п. 15 розділу VІ Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року №280, а саме: вручити ОСОБА_1 сповіщення сім`ї (додаток 37), висловити їй співчуття, проінформувати щодо установлених законодавством пільг, роз`яснити порядок подання документів для призначення пенсії (допомоги) та інших виплат членам сім`ї військовослужбовця.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одну тисячу двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 02 травня 2024 року.

Суддя А.В. Сіпака