Справа № 400/12665/23
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2024-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/12665/23

Перша інстанція: суддя Малих О.В.,

повний текст судового рішення

складено 30.11.2023, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Танасогло Т.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 у справі №400/12665/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

11.10.2023 ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просила суд:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо не зарахування у страховий стаж ОСОБА_1 періодів з 17.03.1986 по 30.08.1988 перебування у закордонному відрядженні у Лівані, з 03.01.1995 по 29.02.1996 робота ТОВ «Юмина», з 29.02.1996 по 30.09.1996 ЗАО «Агротрейд», та врахування періодів здійснення підприємницької діяльності, а саме з 01.01.2004 по 31.08.2011 не у повному обсязі;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком, зарахувавши у страховий стаж періоди з 17.03.1986 по 30.08.1988 перебування у закордонному відрядженні у Лівані, з 03.01.1995 по 29.02.1996 робота ТОВ «Юмина», з 29.02.1996 по 30.09.1996 ЗАО «Агротрейд», та періодів здійснення підприємницької діяльності, а саме з 01.01.2004 по 31.08.2011 у повному обсязі, з дня призначення пенсії 28.05.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона має право на зарахування до страхового стажу періодів роботи з 17.03.1986 по 30.08.1988 перебування у закордонному відрядженні у Лівані, з 03.01.1995 по 29.02.1996 робота ТОВ «Юмина», з 29.02.1996 по 30.09.1996 ЗАО «Агротрейд», та періодів здійснення підприємницької діяльності, а саме з 01.01.2004 по 31.08.2011 у повному обсязі, з дня призначення пенсії 28.05.2023. Натомість, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області протиправно відмовлено в зарахуванні таких періодів роботи до страхового стажу.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області з позовними вимогами не погоджується та вважає їх необґрунтованими з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, наголошуючи, зокрема, на правомірності відмови в зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу спірних періодів роботи. Також, на думку відповідача, позовна вимога ОСОБА_1 щодо перерахунку пенсії з дати її призначення суперечить приписам ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 у справі №400/12665/23 позов ОСОБА_1 задоволено.

Приймаючи означене рішення суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_1 має право на зарахування до страхового стажу період роботи з 17.03.1986 по 30.08.1988 перебування у закордонному відрядженні у Лівані, з 03.01.1995 по 29.02.1996 робота ТОВ «Юмина», з 29.02.1996 по 30.09.1996 ЗАО «Агротрейд», та періодів здійснення підприємницької діяльності, а саме з 01.01.2004 по 31.08.2011 у повному обсязі, з дня призначення пенсії 28.05.2023.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області подано апеляційну скаргу в якій, з посиланням на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, викладено прохання скасувати оскаржуване рішення окружного адміністратвиного суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області не зазначено, у чому саме полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права, а зміст апеляційної скарги повністю дублює зміст відзиву на позовну заяву (а.с.36-38, а.с.55-60).

В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного, на час виникнення спірних правовідносин, законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.

Зокрема, колегією суддів установлено, що 28.05.2023 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Однак, призначаючи ОСОБА_1 пенсію Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області до страхового стажу не враховано такі періоди роботи:

- з 17.03.1986 по 30.08.1988 перебування у закордонному відрядженні у Лівані;

- з 03.01.1995 по 29.02.1996 робота ТОВ «Юмина»;

- з 29.02.1996 по 30.09.1996 робота ЗАО «Агротрейд»;

- з 01.01.2004 по 31.08.2011 здійснення підприємницької діяльності.

У зв`язку з чим, 31.07.2023 ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області скеровано відповідне звернення щодо зарахування таких періодів роботи до страхового стажу та здійснити перерахунок пенсії.

За наслідком розгляд вищенаведеного звернення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області на ім`я ОСОБА_2 надіслано лист від 14.08.2023 №15683-15279/К-02/8-1400/23, у якому зазначено про незарахування до страхового стажу періодів роботи з 03.04.1995 по 22.02.1996 в ТОВ виробничо-комерційна фірма «Юміна», з 29.02.1996 по 30.09.1996 в ЗАТ «Агротрейд», оскільки в трудовій книжці записи про звільнення завірено печатками та підписами за якими неможливо визначити посади відповідальних осіб, з 17.03.1986 по 30.08.1988 в Ліванській республіці, адже подана довідка консульського відділу без номера та дати видачі про перебування в закордонному відрядженні, при цьому довідки про прийняття на роботу немає.

Не погодившись із таким індивідуальним актом суб`єкта владних повноважень, позивачка за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів звернулась до суду з даною позовною заявою.

Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на пенсію в Україні підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оскільки за чинним законодавством України особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках системи пенсійного забезпечення в Україні та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити в отриманні пенсії доти, доки право на пенсію передбачено чинним законодавством України.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Умови призначення пенсії за віком визначено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до статті 48 Кодекс законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудова книжка ведеться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів, тобто перебувають у трудових відносинах. На позаштатних працівників трудова книжка ведеться за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 12.08.1993 № 637, якою затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 3 вказаного підзаконного нормативно-правового акту передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Порядок ведення трудових книжок працівників визначено Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58.

Відповідно до пункту 2.2 означеного підзаконного нормативно-правового акту до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

До прийняття наведеної вище Інструкції порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, регламентувався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162, правилами якої було також передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 03.04.1995 по 22.02.1996 в ТОВ виробничо-комерційна фірма «Юміна», з 29.02.1996 по 30.09.1996 в ЗАТ «Агротрейд», орган Пенсійного фонду вказав, що в трудовій книжці записи про звільнення завірено печатками та підписами за якими неможливо визначити посади відповідальних осіб

З даного приводу апеляційний суд враховує правову позицію Верховного Суду, яку викладено в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Так, відповідно вказаної позиції суду касаційної інстанції, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив правову позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Згідно із висновком Верховного Суду, який викладено у постанові від 04.07.2023 у справі №580/4012/19, витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці (пільговій довідці) відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Отже, з урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що наявність у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 певного недоліку (неточностей) не поже позбавити позивачку права на гарантоване Державою належне пенсійне забезпечення.

При цьому, колегія суддів враховує, що в досліджуваній ситуації органом Пенсійного фонду не доведено, що він скористався своїм правом на витребування додаткових документів з метою перевірки відомостей трудової книжки позивачки.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, з урахуванням сталої правової позиції Верховного Суду в подібних правовідносинах, апеляційний адміністративний суд дійшов висновку, що суб`єктом владних повноважень не спростовано належними та допустимими доказами необхідність зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 03.04.1995 по 22.02.1996 в ТОВ виробничо-комерційна фірма «Юміна», з 29.02.1996 по 30.09.1996 в ЗАТ «Агротрейд».

Стосовно зарахування до страхового стажу періоду роботи з 17.03.1986 по 30.08.1988 колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пунктів 2, 3 розділу І, пункту 50 розділу ІІ, пунктів 52, 53 розділу ІІІ Правил про умови праці радянських працівників за кордоном, затверджених постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань № 365 від 25.12.1974, на радянських працівників установ СРСР за кордоном поширюється дія законодавства Союзу РСР та союзних республік з особливостями встановленими цими Правилами.

Радянські громадяни, направлені з СРСР та прийняті на місцях з числа членів сімей цих громадян на штатні посади для роботи в установах СРСР за кордоном, вважаються працівниками цих міністерств (відомств), які здійснюють регулюючу або оперативну діяльність по відношенню до відповідних установ СРСР за кордоном.

Всі посадові призначення та переміщення працівників в установах СРСР за кордоном оформлюються наказами (розпорядженнями) зазначених міністерств (відомств) незалежно від наказу відповідної установи СРСР за кордоном. Записи в трудових книжках щодо роботи за кордоном здійснюються цими міністерствами (відомствами).

До стажу роботи за спеціальністю (педагогічний, медичний та ін.) враховується час роботи в установах СРСР за кордоном по цій спеціальності.

В трудові книжки спеціалістів, які направляються на роботу за кордоном, підприємство (установа, організація) вчиняють запис щодо відкомандирування їх у розпорядження міністерств (відомств) для використання на роботі за кордоном.

Трудові книжки спеціалістів зберігаються на підприємствах, в установах, організаціях, на яких вони працювали до виїзду за кордон.

Записи в трудові книжки спеціалістів вчиняються по закінченню їх роботи за кордоном підприємствами (установами, організаціями), в яких вони працювали до виїзду за кордон, на підставі довідок міністерств та відомств. В довідках зазначається час роботи за кордоном і посада, а також підстави їх видачі (номери і дати відповідних наказів).

У трудовій книжці ОСОБА_1 наявний запис від 06.03.1986 про звільнення з Універсальної торгівельної бази за власним бажанням у зв`язку з переведенням чоловіка на інше місце служби.

Відповідно довідки консульського відділу Посольства СРСР в Лівані від 04.11.1988, ОСОБА_3 (чоловік позивачки) з березня 1986 року по листопад 1988 року перебував у закордонному відряджені у Ліванській Республіці.

Перебування ОСОБА_1 у період з 17.03.1986 по 30.08.1988 разом з чоловіком у закордонному відрядженні в Ліванській Республіці підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою Консульського відділу Посольства СРСР в Лівані (а.с.20).

Згідно із довідкою консульського відділу Посольства СРСР в Лівані (а.с.21), ОСОБА_1 з 17.03.1986 по 30.08.1988 перебувала у закордонному відрядженні в Ліванській Республіці та отримувала заробітну плату в доларах США.

Також, слід врахувати враховати положення пункту 42 розділу 2 Правил про умови праці радянських працівників за кордоном, затверджених постановою Державного комітету з питань праці і заробітної плати Ради Міністрів СРСР від 25.12.1974 №365, якими передбачено, що на соціальне страхування працівників закладів СРСР за кордоном, що направлені з СРСР, а також прийнятих на роботу за місцем на штатні посади із складу членів сімей, відповідні міністерства та відомства сплачують в СРСР у централізованому порядку страхові внески у відсотках, що встановлюються урядом СРСР від сум заробітної плати, що сплачується вказаним працівником в радянській та іноземній валютах.

Пунктом 70 розділу 4 Правил про умови праці радянських працівників за кордоном, визначено, що за працівниками, скерованим в службове відрядження з СРСР за кордон, зберігається робоче місце (посада) і середній заробіток.

Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що період з 17.03.1986 по 30.08.1988 має бути зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 .

Ані рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, викладене в листі від 14.08.2023 №15683-15279/К-02/8-1400/23, ані апеляційна скарга відповідача не містять жодних заперечень стосовно зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів здійснення підприємницької діяльності, а тому таким обставинам суд апеляційної інстанції оцінки не надає.

В апеляційній скарзі органом Пенсійного фонду не наведено також обґрунтувань стосовно неможливості здійснення ОСОБА_1 перерахунку пенсії за віком з дня її призначення, у зв`язку з чим таким обставинам колегія суддів оцінку не надає.

Таким чином, з урахуванням установлених фактичних обставин, в системному зв`язку із приписами чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, враховуючи практику суду касаційної інстанції, колегія суддів уважає правильним висновок окружного адміністратвиного суду про те, що органом Пенсійного фонду протиправно відмовлено ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу спірних періодів роботи.

Установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі доводи Головного управління ПФУ в Миколаївській області.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення окружним адміністративним судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 у справі №400/12665/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді Т.М. Танасогло А.В. Крусян