Справа № 140/6680/22
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2024-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року ЛуцькСправа № 140/6680/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними відмови та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправною відмови виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.03.2017 по 13.09.2022 включно; визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159; зобов`язання на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 нарахувати та виплатити середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 02.03.2017 по 13.09.2022; зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки такої виплати з березня 2017 року по 13.09.2022, день її фактичної виплати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 21.03.2015 по 01.03.2017 проходив службу в органах Держаної прикордонної служби України (далі - ДПС України).

В січні 2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання інформації щодо отриманих розрахунків при виключенні зі списків особового складу згідно із наказом №54-ос від 01.03.2017 та з отриманої відповіді позивачу стало відомо, що за весь період проходження служби неправильно, всупереч чинному законодавству України, нараховувалося грошове забезпечення.

Вважаючи дії та бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення у період з 21.03.2015 по 01.03.2017, допомоги на оздоровлення за 2015 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015 та 2017 рік та грошової компенсації за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24.08.2022 у справі №140/4035/22 позов задоволено частково, а саме:

1. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01 вересня 2015 року по 01 березня 2017 року;

2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01 вересня 2015 року по 01 березня 2017 року із прийняттям індексу споживчих цін за 1 або 100 відсотків для обчислення індексації грошового забезпечення у січні 2008 року (базовий місяць);

3. Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 26 січня 2022 року в частині нарахування та виплати йому допомоги для оздоровлення у 2015 році та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2015 та 2017 роках;

4. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) від 26 січня 2022 року та вирішити по суті порушене у вказаній заяві питання щодо нарахування та виплати йому допомоги для оздоровлення у 2015 році та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2015 та 2017 роках, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду 27.12.2022 апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) задоволено частково. Скасовано рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 серпня 2022 року у справі № 140/4035/22 в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) у період з 01.09.2015 по 30.11.2015, а також зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення під час проходження військової служби за період з 01.09.2015 по 30.11.2015 з прийняттям індексу споживчих цін за 1 або 100 відсотків для обчислення індексації грошового забезпечення у січні 2008 року (базовий місяць) та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову в цій частині. У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

13.09.2022 на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 зараховано 595,70 грн заробітної плати, яка не була виплачена при звільненні.

Позивач вважає, що не виплативши йому у день звільнення з військової служби всі суми, передбачені законодавством, відповідно до статті 116 КЗпПУ військова частина НОМЕР_1 порушила його конституційні права на соціальний захист та підлягає відповідальності відповідно до статті 117 КЗпПУ, у зв`язку із цим звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 зупинено провадження у даній справі до моменту припинення на території України воєнного стану.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що пунктом першим Порядку обчислення середньої заробітної плати №100 (далі Порядок №100) визначено, що цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, виконання працівниками державних і громадських обов`язків у робочий час; переведення працівників на іншу легшу нижчеоплачувану роботу за станом здоров`я; переведення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, на іншу легшу роботу; виплати вихідної допомоги; службових відряджень; вимушеного прогулу; направлення працівників на обстеження до медичних закладів; звільнення працівників-донорів від роботи; залучення працівників до виконання військових обов`язків; тимчасового переведення працівника у разі виробничої потреби на іншу нижчеоплачувану роботу; інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Вважає, що виплата матеріальної допомоги на соціально - побутові потреби (у даному випадку за рішенням суду) не є правовою підставою для проведення виплати середнього заробітку в розумінні Порядку №100.

Представник відповідача вказала, що позивач був ознайомлений з наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону «Про виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення». Разом з тим, позивач вищезазначений наказ при розгляді цієї справи не оскаржує та не оскаржував раніше, з рапортом (заявою) про невиключення зі списків особового складу частини без повного розрахунку не звертався. Таким чином, позовна вимога про зобов`язання стягнути середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні не підлягає задоволенню.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 провадження у справі було поновлено.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 21.03.2015 по 01.03.2017 проходив службу в органах Держаної прикордонної служби України (далі - ДПС України).

В січні 2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання інформації щодо отриманих розрахунків при виключенні зі списків особового складу згідно із наказом №54-ос від 01.03.2017 та з отриманої відповіді позивачу стало відомо, що за весь період проходження служби неправильно, всупереч чинному законодавству України, нараховувалося грошове забезпечення.

Вважаючи дії та бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення у період з 21.03.2015 по 01.03.2017, допомоги на оздоровлення за 2015 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015 та 2017 рік та грошової компенсації за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24.08.2022 у справі №140/4035/22 позов задоволено частково, а саме:

1. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01 вересня 2015 року по 01 березня 2017 року;

2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01 вересня 2015 року по 01 березня 2017 року із прийняттям індексу споживчих цін за 1 або 100 відсотків для обчислення індексації грошового забезпечення у січні 2008 року (базовий місяць);

3. Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 26 січня 2022 року в частині нарахування та виплати йому допомоги для оздоровлення у 2015 році та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2015 та 2017 роках;

4. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) від 26 січня 2022 року та вирішити по суті порушене у вказаній заяві питання щодо нарахування та виплати йому допомоги для оздоровлення у 2015 році та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2015 та 2017 роках, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду 27.12.2022 апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) задоволено частково. Скасовано рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 серпня 2022 року у справі № 140/4035/22 в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) у період з 01.09.2015 по 30.11.2015, а також зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення під час проходження військової служби за період з 01.09.2015 по 30.11.2015 з прийняттям індексу споживчих цін за 1 або 100 відсотків для обчислення індексації грошового забезпечення у січні 2008 року (базовий місяць) та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову в цій частині. У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

13.09.2022 на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 зараховано 595,70 грн, із зазначенням призначення платежу «заробітна плата, в/ч НОМЕР_1 » (а.с.7).

14.09.2022 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) Західного регіонального управління ДПС України із заявою, в якій просив, зокрема, надати довідку про нараховану та виплачену заробітну плату за січень-лютий 2017 року, надати інформацію який вид грошової доплати в сумі 595,70 грн перераховано йому 13.09.2022 та нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виплати при звільненні з 01.03.2017 до дня фактичного розрахунку (а.с.8).

Листом від 15.09.2022 №1101.7744-22-Вих. відповідач повідомив ОСОБА_1 , що 13.09.2022 на його картковий рахунок виплачено матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік згідно рішення суду (а.с.5).

Не погоджуючись з протиправною бездіяльністю ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо не виплати у день звільнення з військової служби всіх сум, передбачених законодавством відповідно до статті 116 КЗпПУ, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ).

Згідно статті 1 Закону №2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 12 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною першою статті 9 Закону №2011-ХІІ установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з статтею 117 КЗпП у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

За змістом пункту 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 у справі №4-рп/2012 за статтею 47 КЗпП роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 15.09.2015 у справі №21-1765а15 непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статті 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Аналогічну правову позицію було також викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 по справі №821/1083/17, відповідно до якої ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку.

Як зазначає позивач у адміністративному позові та чого не заперечується відповідачем, 13.09.2022 військовою частиною НОМЕР_1 на виконання рішення суду від 24.08.2022 у справі №140/4035/22 було виплачено позивачу суму у розмірі 595,70 грн.

Станом на день звільнення позивача зі служби (01.03.2017), відповідачем не було проведено з ОСОБА_1 розрахунку у повному обсязі, а саме не виплачено матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік.

Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Абзацом третім пункту 2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п. 4 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових); пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати.

У пункті 6 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 №13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

За правилами пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Крім того, на підставі статті 2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 №5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 за №114/8713 (далі - Інструкція №114/8713), розробленої відповідно до Закону України від 17.09.1992 №2614-XII «Про державну статистику» та Закону України «Про оплату праці» з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (за змістом преамбули цієї Інструкції).

Відповідно до підпункту 3.31 пункту 3 Інструкції №114/8713 до інших виплат, що не належать до фонду оплати праці віднесено матеріальну допомогу разового характеру, що надається підприємством окремим працівникам у зв`язку із сімейними обставинами, на оплату лікування, оздоровлення дітей, поховання.

Судом встановлено, що відповідачем 13.09.2022 виплачено ОСОБА_1 матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік згідно рішення суду, яка не має систематичного характеру, є одноразовою виплатою та згідно з Інструкцією №114/8713 не належать до фонду оплати праці, а відтак не підлягає для обчислення середньої заробітної плати. Тому, відсутні підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні.

Разом з тим, право позивача не порушено відповідачем, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач всупереч вимогам статті 77 КАС України не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, в той час як відповідачем правомірність своїх дій підтверджено належними та допустимими доказами.

Відтак позов задоволенню не підлягає.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )

Суддя В.В. Дмитрук