Справа № 160/10486/24
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2024-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

30 квітня 2024 рокуСправа № 160/10486/24

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Луніна О.С., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

23.04.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ), в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови ОСОБА_1 в наданні пільг на оплату житлово-комунальних послуг, передбачених пунктом 7 частини 1 статті 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як особі з особливими заслугами перед Батьківщиною;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснювати починаючи з 13.06.2023 нарахування ОСОБА_1 пільг на оплату за користування житлово-комунальними послугами, передбаченими пунктом 7 частини 1 статті 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як особі з особливими заслугами перед Батьківщиною.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи є передбачені нормами КАС України підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Вивчивши позовні матеріали на предмет відповідності їх приписами Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

За приписами частини 1 статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Отже, позивач вправі обрати територіальну підсудність справи: за своїм зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) або за місцезнаходженням відповідача.

Так, з поданої позивачем позовної заяви, судом встановлено, що місцезнаходження відповідача - пл. Народна, 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008.

Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади, який міститься в матеріалах справи, відомості про особу до якого надані з відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби на підставі відомостей, отриманих від Мукачевської територіальної громади від 23.10.2023 року, адресою місця проживання позивача є АДРЕСА_2 , дата декларування/реєстрації - 19.12.2009 року.

Наведені обставини визнаються позивачем.

Натомість, у позовній заяві позивач вказав також і адресу адресу для листування: АДРЕСА_3 . Відповідно, беручи за основу дану адресу місця свого проживання, позивач і визначив територіальну підсудність цієї справи за Дніпропетровським окружним адміністративним судом.

Втім, суд зазначає, що підсудність цієї справи за Дніпропетровським окружним адміністративним судом в цьому разі визначена позивачем помилково.

Суд зауважує, що частина 1 статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає можливість вибору позивачем суду лише за зареєстрованим місцем проживання (перебування) фізичної особи-позивача, а не за фактичним.

Іншими словами, фактичне місце проживання позивача без реєстрації не може вважатися місцем проживання позивача "зареєстрованим у встановленому законом порядку" для цілей застосування статті 25 КАС України при визначені підсудності такої справи.

В даному випадку зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача є: АДРЕСА_4 , про що матеріали справи містять належні документи.

В той же час будь-яких інших доказів про те, що місцем реєстрації позивача є АДРЕСА_3 позовні матеріали не містять і таких бути не може, позаяк особа вправі задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою, якою у цьому випадку є АДРЕСА_4 .

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що для застосування положень ч. 1 ст. 25 КАС України, яка визначає підсудність справи за вибором позивача, необхідною умовою є саме наявність зареєстрованого місця проживання чи перебування позивача. При цьому місце проживання чи перебування фізичної особи має бути зареєстрованим у встановленому законом порядку.

Наведеною нормою не передбачено можливості звернення до суду з позовом за фактичним місцем проживання позивача, не зареєстрованим у встановленому законом порядку.

Відповідно, ця справа не підсудна Дніпропетровському окружному адміністративному суду, оскільки факт реєстрації у визначеному законом порядку місця проживання/перебування позивача у місті Дніпро чи Дніпропетровській області не підтверджено, належних доказів щодо цього суду не надано. Крім того і місцезнаходження відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській також не є територія Дніпропетровської області, а безпосередньо є м. Ужгород.

Згідно з пунктом другим частини 1 статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З огляду на викладене і враховуючи те, що вирішення адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії не належить до юрисдикції Дніпропетровського окружного адміністративного суду, суд дійшов висновку про необхідність передачі цієї справи за підсудністю до уповноваженого адміністративного суду.

При цьому суд враховує, що оскільки при первинному звернені до суду позивач обирав підсудність цієї справи саме за місцем свого проживання, та беручи до уваги, що місцем проживання позивача зареєстрованим у встановленому законом порядку є АДРЕСА_4 , тому ця справа згідно положень ч. 1 ст. 25 КАС України підсудна окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на Закарпатську область, тобто Закарпатському окружному адміністративному суду.

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність передачі даної адміністративної справи за підсудністю до Закарпатського окружного адміністративного суду.

Додатково суд вважає за необхідним зазначити, що відповідно до статті 318 КАС України прийняття судового рішення з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу, є підставою для його скасування судом апеляційної інстанції з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Крім того, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України", заяви " 29458/04 та № 29465/04, пункт 24, фраза "судом, встановленим законом" у п. 1 ст. 6 Конвенції поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Вирішуючи справу "Занд проти Австрії", рішення від 12 жовтня 1978 року, Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття "суд, встановлений законом" передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином, з метою дотримання вимог закону, що визначають правила підсудності адміністративних справ, а також для забезпечення прав учасників справи на розгляд справи "судом, встановленим законом", цю адміністративну справу належить передати на розгляд іншого адміністративного суду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 29 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 25, 29, 30, 171, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративну справу № 160/10486/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії передати за підсудністю до Закарпатського окружного адміністративного суду.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна