Справа № 360/203/24
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2024-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

01 травня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/203/24

Луганський окружний адміністративний суд у складі судді Захарової О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Михальчука Миколи Івановича в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2024 року до Луганського окружного адміністративного надійшов адміністративний позов адвоката Михальчука Миколи Івановича (далі - представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) (далі - відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), за такими вимогами:

1) визнати протиправною відмову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 у звільненні з військової служби позивача як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи;

2) зобов`язати відповідача звільнити позивача з військової служби згідно з абзацом сім підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи та прийняти рішення за результатами розгляду рапорту - з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходить військову службу за мобілізацією. На даний час позивач проходить військову службу на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії - сапер інженерно саперної групи відділення інженерної розвідки прикордонної застави застосування засобів інженерного озброєння прикордонної комендатури інженерного облаштування військової частини НОМЕР_1 .

02 лютого 2024 року позивач звернувся до свого безпосереднього командира з письмовим рапортом з прохання звільнити його з військової служби за сімейними обставинами, а саме: абзацом 7 підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи.

Представник позивача зазначає, що позивач має необхідність здійснювати постійний догляд за своїм дядьком ОСОБА_3 особою з інвалідністю І групи, останній в свою чергу має потребу в постійному сторонньому догляді від позивача, відтак, на думку представника позивача ОСОБА_1 має потребу і законне право звільнитися з військової служби (на підставі абзацом 7 підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»).

13.02.2024 позивач отримав відмову у реалізації поданого ним рапорту про звільнення з військової служби, мотивовану недоведеністю відсутності інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за ОСОБА_3 .

На думку представника позивача, відмова відповідача є формальною, незаконною та призводить до порушень прав та законних інтересів позивача.

Ухвалою від 04 березня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від відповідача 18 березня 2024 року надійшов відзив, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав.

Позивач виявив бажання звільнитися за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану, а саме: г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.

Представник відповідача зазначає, що для звільнення позивачу необхідно надати висновок медико-соціальної експертної комісії із зазначенням, що особа потребує постійного догляду та документи, які підтверджують відсутність інших осіб у вказаному висновку МСЕК особи.

Відповідно до Положення про проходження служби до рапорту військовослужбовця додаються підтверджуючі документи для прийняття рішення про звільнення.

Представник відповідача вказує, що з підтверджуючих документів до рапорту від 02.02.2024 (вх. № 30/6815/24-Вн) долучено: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_3 ; паспорт ОСОБА_3 ; картка платника податків ОСОБА_3 ; паспорт ОСОБА_1 ; картка платника податків ОСОБА_1 ; заява-подання від 13 грудня 2023 року; акт від 22 листопада 2023 року № 5465/07; акт встановлення факту здійснення догляду від 11 грудня 2023 року № 816.

Довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10ААБ № 127259 підтверджує, що ОСОБА_3 є особою з інвалідністю І групи, який потребує постійного стороннього догляду.

Представник відповідача зазначає, що в паспорті ОСОБА_3 адреса реєстрації зазначена: АДРЕСА_1 . В паспорті позивача адреса реєстрації зазначена: АДРЕСА_2 . Натомість, в акті №5465/07 від 22.11.2023 зазначено, що позивач разом із ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Представник відповідача зауважує, що не зрозуміло, на підставі чого позивач з ОСОБА_3 проживає в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 (договір оренди не наданий).

Також відповідач зауважує, що заявником в акті від 22.11.2023 № 5465/07 зазначено ОСОБА_4 , яка можливо є дружиною позивача. Акт від 11.12.2023 № 816 складений на підставі заяви позивача, яка подана відповідно до пункту 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженою постановою КМУ від 27.01.1995 № 57. Тобто, цей акт складається у разі необхідності перетинання державного кордону у якості супроводу інваліда І групи.

Що стосується заяви - подання від 13.12.2023, представник відповідача зауважує, що у вказаній заяві ОСОБА_3 зазначає, що виховував позивача з 5 років, оскільки у останнього померли батьки, однак до матеріалів справи не додатні докази, що ОСОБА_3 усиновив позивача або здійснював над ним опіку, відповідно, на думку представника відповідача, долучена заява не може бути прийнята як доказ необхідності здійснення постійного стороннього догляду позивачем, оскільки в Сімейному кодексі України закріплений обов`язок щодо утримання дітьми своїх батьків.

Таким чином, представник відповідача вважає, що долучені позивачем до рапорту документи не підтверджують факт його родинних зв`язків з ОСОБА_3 та відсутність у ОСОБА_3 інших осіб (більш близьких), які можуть здійснювати такий догляд.

Представник відповідача зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 визначено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу (далі - Постанова № 413).

Відповідно до приміток Постанови № 413 члени сім`ї військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу - особи, внесені в особову справу військовослужбовця або особи рядового чи начальницького складу: дружина (чоловік), діти, батьки та батьки дружини (чоловіка), які перебувають на його утриманні.

Представник відповідача зазначає, що з урахуванням виявленого бажання звільнення військовослужбовця, (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець не виявив бажання продовжувати військову службу у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи, для визначення кола осіб, які у розумінні статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» має бути необхідність здійснення постійного догляду слід застосувати у даних спірних правовідносинах Постанову № 413, в частині визначення кола осіб: члени сім`ї військовослужбовця: дружина (чоловік), діти, батьки та батьки дружини (чоловіка), які перебувають на його утриманні. На підставі викладеного слідує, що оскільки під «особою» мається на увазі члени сім`ї військовослужбовця, а ОСОБА_3 , на думку представника відповідача, не є членом сім`ї у розумінні положень Постанови № 413, що, на думку представника відповідача, додатково підтверджує у позивача відсутність право на звільнення за вказаною підставою.

Представник відповідача вважає, що доводи викладені в позовній заяві не спростовують рішення начальника загону викладене у листі від 12.02.2024 № 08/9214/24-Вн, а документи долучені до позовної заяви не підтверджують наявність підстав для звільнення підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану.

Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник позивача 19 березня 2024 року подав відповідь на відзив, в якій додатково зазначив, що ОСОБА_3 приходиться дядьком військовослужбовцю ОСОБА_1 , в останнього рано померли батьки, в той момент дядько замінив позивачу батьків. У померлої матері ОСОБА_1 є рідна сестра по матері - громадянка ОСОБА_5 1967 року народження, яка приходиться тіткою ОСОБА_1 . ОСОБА_5 перебуває в шлюбі з ОСОБА_3 з 1987 року, в шлюбі у них народилась донька - ОСОБА_6 1988 року народження. Донька дядька Позивача - ОСОБА_6 має II групу інвалідності. Відповідно, тітка позивача - ОСОБА_7 немає фізичної змоги утримувати і дитину з інвалідністю і здійснювати постійний догляд за своїм чоловіком - ОСОБА_3 . Представник позивача зазначає, що позивач дійсно не підтверджував обставини родинних відносин з ОСОБА_3 у поданому рапорті, саме на тій підставі, що абзацом 7 підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не містить вимоги доводити факт родинних зв`язків та факт відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Щодо доводів відповідача, про те, що Постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 визначено Перелік сімейних обставин та інших причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби, представник позивача зазначив, що норми статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та перелік поважних причин, затверджених Постановою № 413, суперечить одна одній, отже, на думку представника позивача, правозастосуванню у даних правовідносинах підлягають приписи Закону, як акта вищої юридичної сили.

Відповідач 22 березня 2024 року подав заперечення на відповідь на відзив представника позивача, в яких додатково зазначив, що законом чітко визначено, що необхідність звільнення військовослужбовця для здійснення постійного стороннього догляду повинна бути зумовлена саме відсутністю інших осіб здійснювати такий догляд, оскільки у разі відсутності інших осіб у особи - військовослужбовця, який проходить дійсну військову службу немає інших альтернативних заходів та способів щодо здійснення такого догляду іншою особою (відсутні інші родичі, які мають можливість виконувати такий догляд), окрім як звільнитися та виконувати заходи по догляду за особою, яка потребує такий догляд. Представник позивача зазначає, що у ОСОБА_3 є дружина та дитина, які, на думку представника відповідача, в силу вимог Сімейного кодексу України зобов`язані здійснювати постійний догляд за своїм чоловіком та батьком.

Представник відповідача зазначає, що Постанова № 413 застосовується лише, в частині визначення кола осіб: члени сім`ї військовослужбовця: дружина (чоловік), діти, батьки та батьки дружини (чоловіка), які перебувають на його утриманні. У розумінні Постанови № 413 до членів сім`ї військовослужбовця входить обмежене коло осіб. Представник відповідача вважає, що позивачем не доведенні родинні зв`язки з ОСОБА_3 , відповідно останній не є ні членом родини, ні членом сім`ї позивача, тому здійснювати постійний догляд позивач може на власний розсуд за ким завгодно, проте це не є беззаперечною підставою для звільнення з військової служби.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) з 11 листопада 2023 року по теперішній час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою від 18.03.2024 № 08/1323.

Згідно з витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 11 листопада 2023 року № 736-ОС зараховано у списки особового складу та на всі види забезпечення солдата ОСОБА_1 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, який прибув для подальшого проходження військової служби з НОМЕР_3 прикордонного загону 11 листопада 2023 року.

Згідно з витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 13 лютого 2024 року № 107-ОС солдата ОСОБА_1 , призначено інспектором прикордонної служби 3 категорії - майстром інженерно-позиційної групи відділення інженерної розвідки прикордонної застави застосування засобів інженерного озброєння прикордонної комендатури інженерного облаштування, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, звільнивши з посади інспектора прикордонної служби 2 категорії - сапера інженерно-саперної групи відділення інженерної розвідки прикордонної застави застосування засобів інженерного озброєння прикордонної комендатури інженерного облаштування, згідно з підпунктом б пункту 93 Положення (на нижчу посаду' - на особисте прохання військовослужбовця).

02 лютого 2024 року позивачем подано рапорт про звільнення за сімейними обставинами коменданту прикордонної комендатури інженерного облаштування полковнику ОСОБА_8 , в якому позивач зазначив, що здійснює постійний догляд за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , який за висновком МСЕК має І групу інвалідності та потребує постійного стороннього догляду. Відповідно до абзацу 7 підпунку г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції Закону України № 1357-ІХ від 30.03.2021 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку»), військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб Із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: ... 2) під час воєнного стану: ... г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): У зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи. Позивач має необхідність здійснення догляду за ОСОБА_3 , що підтверджується особисто підписаною заявою ОСОБА_3 про потребу в постійному догляді позивача за ним та актом здійснення догляду. Повідомив, що бажання продовжувати військову службу не має. Просив звільнити його з військової служби на підставі зазначених сімейних обставин.

До рапорту позивачем було додано: нотаріально завірену копію паспорту ОСОБА_3 ; нотаріально завірену копію ідентифікаційного коду ОСОБА_3 ; нотаріально завірену копію паспорту ОСОБА_1 ; нотаріально завірену копію довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ № 127259; нотаріально завірену копію акту встановлення фату здійснення догляду; нотаріально завірену копію акту про спільне місце проживання; оригінал заяви від громадянина ОСОБА_3 про потребу в постійному сторонньому догляді ОСОБА_1 ; нотаріально завірену копію ідентифікаційного коду ОСОБА_1 .

За результатом розгляду рапорту та доданих до нього документів відповідачем листом від 12.02.2024 № 08/9214/24-Вн повідомлено позивача, що законом чітко визначено, що «необхідність» звільнення військовослужбовця для здійснення постійного стороннього догляду повинна бути зумовлена саме відсутністю інших осіб, які могли б здійснювати такий догляд. З наданих до рапорту документів для прийняття правового рішення «необхідність» здійснення постійного догляду не доведена. Таким чином, правових підстав для звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами в запас на даний час не має.

Відповідно до доданих до рапорту документів, ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) встановлена перша Б група інвалідності від 01.10.2012, в графі інвалідність встановлена на строк зазначено довічно; в графі висновок про умови та характер праці зазначено потребує постійної стороннього догляду, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 01.10.2012 серії 10 ААБ № 127259.

ОСОБА_3 надано заяву від 13.12.2023, що він потребує постійного стороннього догляду за собою. Єдиним хто може здійснювати такий догляд є племінник - ОСОБА_1 , якого він виховував з дитинства, так як він у віці 5 років залишився без батьків. Інших осіб окрім ОСОБА_1 , хто міг його належно доглядати не має.

Виконавчим комітетом Червоноградської міської ради Червоноградського району Львівської області складено актом від 22.11.2023 № 5465/07, про те що ОСОБА_1 проживає разом з ОСОБА_3 за однією адресою АДРЕСА_3 без реєстрації на час складання акту.

Відповідно до Акту встановлення факту здійснення догляду від 11.12.2023 № 816, встановлено факт здійснення догляду ОСОБА_1 за ОСОБА_3 , про що свідчать та підтверджують сусіди/інші особи: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

В графі відомості про особу, за якою здійснюється догляд зазначено ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 .

В графі відомості про особу, яка здійснює догляд зазначено ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 .

В графі підстави, через які є потреба в догляді: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , особа з інвалідністю І гр. та згідно з довідкою медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до додаткових пояснень представника позивача від 08.03.2024 без номеру ОСОБА_3 є дядьком позивача, який його виховував з дитинства, на підтвердження зазначених обставин представником позивача додано свідоцтво про смерть ОСОБА_11 від 26.03.1988 серії НОМЕР_5 , свідоцтво про смерть ОСОБА_12 від 16.06.1991 серії НОМЕР_6 , свідоцтво про укладення шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від 27.05.1987 серії НОМЕР_7 , свідоцтво про народження ОСОБА_6 від 13.04.1988 серії НОМЕР_8 , свідоцтво про шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_6 від 11.10.2011 серії НОМЕР_9 , довідку до акту огляду МСЕК від 28.08.2023 серії 12 ААГ № 378901 про встановлення ОСОБА_14 інвалідності третьої групи до 01 серпня 2024 року, рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 15 квітня 2021 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно із статтею 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 6 статті 2 Закону № 2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано- Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Пунктом 8 цього Указу встановлено, місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку: своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини; здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України; виділення тимчасово будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів, надання послуг Збройним Силам України, Національній гвардії України, Службі безпеки України, Державній прикордонній службі України, Державній спеціальній службі транспорту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України та іншим військовим формуванням України відповідно до мобілізаційних планів.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII.

Статтею 1 цього Закону встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 , що не заперечується сторонами по справі.

В той же час, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ за сімейними обставинами, у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи.

Проаналізувавши наведені сторонами доводи, норми права, суд зазначає таке.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років; у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи; у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи (абзац сьомий підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону, який стосується спірних правовідносин в даній адміністративній справі);

Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008).

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано пунктом 225 цього Положення.

Так, підпунктом 2 пункту 225 Положення № 1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них; у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них; у військових званнях до полковника (капітана 1 рангу) включно за всіма підставами - командувачами видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командиром військової частини НОМЕР_10 , начальником Генерального штабу Збройних Сил України, керівником служби персоналу Міністерства оборони України, начальником Національного університету оборони України імені Івана Черняховського.

Стосовно порядку звільнення, пункт 233 Положення № 1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абзац третій пункту 241 Положення № 1153/2008).

Згідно з пунктом 242 Положення № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

Пунктом 12.1, розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за № 438/16454, передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

Пунктом 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за № 438/16454, передбачено, що перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Згідно з пунктом 5 Переліку документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби (додаток 19) при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» та визначено підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, серед іншого такі як необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи. Ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

На підставі статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Суд встановив, що позивач звернувся до відповідача із рапортом від 02.02.2024 про звільнення за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи, а саме ОСОБА_3 , що підтверджується відповідними доказами наявними в матеріалах справи та не заперечується відповідачем.

Відповідач розглянувши поданий рапорт листом від 12.02.2024 № 08/9214/24-Вн повідомив позивача про відсутність правових підстав для звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами в запас, оскільки з наданих до рапорту документів для прийняття правового рішення «необхідність» здійснення постійного догляду не доведена.

Суд зауважує, що приписами сьомого абзацу підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України № 2232-ХІІ, передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.

Відповідно до Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення), відповідно до пункту1 Положення, це Положення визначає порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями (далі - комісії).

Пунктом 3 Положення, передбачено, що медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Пунктом 8 Положення передбачено, що датою встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності потерпілому від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання у відсотках вважається день надходження до комісії документів, зазначених у пункті 3 цього Положення. Інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) такого потерпілого встановлюються до першого числа місяця, що настає за місяцем, на який призначено повторний огляд.

В пункті 26 Положення зазначено: особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

В пункті 27 Положення, зазначено, що підставою для встановлення I групи інвалідності є стійкі, значно вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або уродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, неспроможності до самообслуговування і спричиняють до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

До I групи належать особи з найважчим станом здоров`я, які повністю не здатні до самообслуговування, потребують постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги, абсолютно залежні від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій або які частково здатні до виконання окремих елементів самообслуговування.

Критеріями встановлення I групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи у значному III ступені: нездатність до самообслуговування чи повна залежність від інших осіб; нездатність до пересування чи повна залежність від інших осіб; нездатність до орієнтації (дезорієнтація); нездатність до спілкування; нездатність контролювати свою поведінку; значні обмеження здатності до навчання; нездатність до окремих видів трудової діяльності.

До підгрупи А I групи інвалідності належать особи з виключно високим ступенем втрати здоров`я, який спричиняє до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі інших осіб і фактичну нездатність до самообслуговування.

Критеріями встановлення підгрупи А I групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та повну залежність від інших осіб (необхідність постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги).

До підгрупи Б I групи інвалідності належать особи з високим ступенем втрати здоров`я, який спричиняє значну залежність від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій і часткову нездатність до виконання окремих елементів самообслуговування.

Критеріями встановлення підгрупи Б I групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє втрату можливості самостійного задоволення з допомогою технічних засобів і за умови відповідного облаштування житла більшості життєво необхідних фізіологічних та побутових потреб.

Особи з інвалідністю I групи із значно вираженим обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та проводити різні види трудової діяльності за умови їх забезпечення засобами компенсації фізичних дефектів або порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів, створення за необхідності спеціальних умов праці, у тому числі вдома.

Суд зауважує, що ОСОБА_3 була встановлена перша Б група інвалідності від 01.10.2012 відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААБ № 127259, суд зазначає, що зазначену довідку не визнано не дійсною, не оскаржено та не скасовано в судовому порядку.

Абзацом 2 пункту 14.10 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженої Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція) передбачено, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Відповідно до Переліку документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, який передбачений пунктом 5 додатком 19 вищенаведеної Інструкції, при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Отже, суд дослідивши матеріали справи, а також наявні докази встановив, що позивачем при поданні рапорту про звільнення його з військової служби, була дотримана процедура подання ним відповідного рапорту та необхідних документів на підтвердження того факту, що він має право бути звільненим з військової служби у зв`язку з необхідністю ним здійснення постійного догляду за ОСОБА_3 з наявною у нього інвалідністю І групи, що передбачено підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки позивачем підтверджено наявність визначених Законом поважних причин.

Щодо посилання відповідача на відсутністю інших осіб, які могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю І групи та недоведеність позивачем родинних зв`язків з ОСОБА_3 .

Суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено, що військовослужбовець при звільненні зі служби в зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи мав доводити факт необхідності догляду саме ним, а не іншою особою, та наявність родинних зв`язків із зазначеною особою.

Норма абзацу 7 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232 носить імперативний характер - звільнення військовослужбовця під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи, та не вимагає додаткових умов щодо підтвердження відсутності у особи з інвалідністю І групи інших осіб, які б могли надавати такий догляд, або встановлення родинних зв`язків із зазначеною особою.

Відтак, в спірному випадку правове значення має сам факт постійного догляду позивачем за особою з інвалідністю І групи, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії потребує постійного догляду.

Щодо посилання відповідача на застосування до спірних правовідносин положень постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу», суд зазначає таке.

Дана постанова визначає Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу та вказує на таке.

Військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини:

виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки, сина віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи або продовжує навчання (студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військових навчальних закладів), стажисти вищого навчального закладу) і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги матері (батька);

укладення шлюбу військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу із громадянкою (громадянином) України, іноземцем або особою без громадянства, що постійно проживає за межами України;

хвороба військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу або члена його сім`ї, якщо така хвороба згідно з висновком лікарської або лікарсько-експертної комісії перешкоджає військовослужбовцю або особі рядового чи начальницького складу проходити службу в даній місцевості чи проживати в ній членові його сім`ї, у разі відсутності можливості переміщення (переведення) до іншої місцевості;

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

наявність у військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу трьох і більше дітей;

неможливість призначення одного з військовослужбовців, осіб рядового чи начальницького складу, які перебувають у шлюбі, в межах одного населеного пункту (гарнізону) в разі переміщення (переведення) дружини (чоловіка) на нове місце служби до іншого населеного пункту (гарнізону);

довгострокове відрядження за кордон дружини (чоловіка) військовослужбовця, особи рядового і начальницького складу.

Водночас дана постанова прийнята Кабінетом Міністрів України 12.06.2013 відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Стаття 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції станом на 12.06.2013 визначала підстави звільнення військовослужбовців, ч. 6 якої передбачала, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, серед іншого через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких встановлено Кабінетом Міністрів України.

Частина сьома статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції станом на 12.06.2013 встановлювала підстави для звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, серед яких - через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Такий перелік сімейних обставин або інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу і був затверджений Постановою від 12.06.2013 № 413.

Разом з тим, ні пунктом 1, ні пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII, який передбачає підстави для звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) п. 1); під час дії воєнного стану п. 2), не містить жодної підстави, яка б містила відсилку на сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто до спірних правовідносин взагалі положення Постанови від 12.06.2013 № 413 не застосовуються.

Окрім цього суд зауважує, що відповідачем також не доведено та не спростовано факту мешкання рідної ОСОБА_3 за іншою адресою, ніж зазначеною у Акті від 11.12.2023 № 816.

Щодо обраного представником позивача способу захисту порушених прав позивача, суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Відтак, відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, прийняти за заявою відповідне рішення або ні. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.

За встановлених обставин, керуючись положеннями статті 9 та 245 КАС України, суд вважає за необхідне визначити такий спосіб захисту порушених прав позивача, який у повній мірі сприятиме їх відновленню, а саме:

- визнати протиправною відмову відповідача, викладену у листі від 12.02.2024 № 08/9214/24-Вн, у звільненні позивача з військової служби на підставі абзацу 7 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби на підставі абзацу 7 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.

Отже суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з корегуванням обраного способу захисту порушених прав позивача.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач відповідно до пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 9, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Михальчука Миколи Івановича в інтересах ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) (місцезнаходження: АДРЕСА_6 , код за ЄДРПОУ НОМЕР_11 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ), викладену у листі від 12.02.2024 № 08/9214/24-Вн, у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 7 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 7 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Захарова