Справа № 500/882/24
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/882/24

16 квітня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.11.2023 р., №317, з 03.11.2023 р. позивача було звільнено з військової служби, виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні, однак, надане йому не було.

09.11.2023 р. військовою частиною НОМЕР_1 на поточний банківський рахунок позивача було зараховано 3204 гривні 62 копійки, а 24.11.2023 р. - НОМЕР_2 гривні 57 копійки, що підтверджується відповідною випискою.

Таким чином, остаточний розрахунок військовою частиною НОМЕР_1 з позивачем було проведено 24.11.2023 року, однак виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку військовою частиною НОМЕР_1 , досі не здійснено.

Позивач вважає, що дії відповідача протиправними, просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 19.02.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 04.03.2024 року. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.11.2023 року, солдата ОСОБА_1 , звільненого наказом командира ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 03 листопада 2023 року № 458-РС з військової служби у запас згідно підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через такі сімейні обставини або інші причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)-у зв`язку з необхідністю здійснювати опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною) з 03 листопада 2023 року виключити із списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення.

У відповідності до наказу Міністра оборони України від 07.червня 2018 року № 260 (зі змінами) солдату ОСОБА_1 при звільненні з військової служби було нараховане та виплачено наступні кошти:

Оклад за військовим званням за період з 01 по 03 листопада 2023 року - 53 грн. 00 коп. (без урахування військового збору);

Посадовий оклад за період з 01 по 03 листопада 2023 року - 273 грн. 00 коп. (без урахування військового збору);

Надбавка за вислугу років за період з 01 по 03 листопада 2023 року - 81 грн. 50 коп. (без урахування військового збору);

Надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% від окладу грошового утримання за період з 01 по 03 листопада 2023 року - 264 грн. 87 коп. (без урахування військового збору);

Премію за період з 01 по 03 листопада 2023 року в розмірі 535% від посадового окладу включно - 1460 грн. 55 коп. (без урахування військового збору);

Грошова компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за 31 добу - 22040 грн. 23 коп. (без урахування військового збору);

Грошова допомога на оздоровлення за 2023 рік відповідно до наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 - 21329 грн. 25 коп. (без урахування військового збору);

Одноразова грошова допомога по звільненню, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 року №460 в розмірі 4% за 18 місяців, але не менше 25% місячного грошового забезпечення - 15357 грн. 06 коп. (без урахування військового збору);

Грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій, яка надається відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не надавалась, у зв`язку із відсутністю підтверджуючих документів.

Виплата коштів підтверджується карткою особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 , яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно до пункту 7 наказу Міністерства оборони України №2683 від 01.02.2023 року, - під час підготовки та видання у військових частинах (до бригади включно) наказів про встановлення премії та виплату додаткової винагороди особовому складу вказувати окремо військовослужбовців із зазначенням посади, прізвища, імені та по батькові, евакуйованих унаслідок поранень, через хворобу до закладів охорони здоров`я, а також таких, що зникли безвісти, захоплені в полон або заручниками (щомісячно протягом усього періоду, за який їм зберігається виплата грошового забезпечення). Грошове забезпечення військовослужбовцям нараховувати та виплачувати до 20 числа щомісячно, у разі надходження коштів пізніше цього строку - протягом трьох днів після їх надходження.

Підсумовуючи та системно аналізуючи вищенаведене, командування військової частини НОМЕР_1 , керуючись положеннями КАС України, як відповідач по справі, наполягає на тому, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, а тому в позовних вимогах позивача слід відмовити.

Ухвалою суду від 19.03.2024 ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання та призначено судове засідання на 16.04.2024 о 09:45 год.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч.9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи положення ч.3 ст.194, ч.9 ст.205 та ч.4 ст. 229 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду даної справи в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази в їх сукупності, суд встановив такі обставини.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.08.2023 року, солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 06 серпня 2023 року № 332-РС на посаду, з 06 серпня 2023 року зарахувати до списків особового складу частини, на всі види забезпечення і вважати таким, що з 06 серпня 2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків (витяг з наказу від 06.08.2023 року № 228 міститься в додатках - додаток № 1).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.11.2023 р., №317, з 03.11.2023 р. позивача було звільнено з військової служби, виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні, однак, надані йому не було.

Як вбачається із відповіді військової частини НОМЕР_1 від 08.12.2023 р., №612/фс, у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №317 від 03.11.2023 року, при звільненні з військової служби йому було нараховано та мало бути виплачено наступні кошти:

Оклад за військовим званням за період з 01 по 03 листопада 2023 року -53 гривень 00 копійок (без урахування військового збору);

Посадовий оклад за період з 01 по 03 листопада 2023 року - 273 гривень 00 копійок (без

урахування військового збору);

Надбавка за вислугу років за період з 01 по 03 листопада 2023 року - 81 гривень 50 копійок (без урахування військового збору);

Надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% від окладу грошового утримання за період з 01 по 03 листопада 2023 року - 264 гривень 87 копійок (без урахування

військового збору);

Премію за період з 01 по 03 листопада 2023 року в розмірі 535% від посадового окладу включно - 1460 гривень 55 копійок (без урахування військового збору);

Грошова компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за 31 добу - 22040 гривень 23 копійок (без урахування військового збору);

Грошова допомога на оздоровлення за 2023 рік відповідно до наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 - 21329 гривень 25 копійок (без урахування військового збору);

Одноразова грошова допомога по звільненню, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 року №460 в розмірі 4% за 18 місяців, але не менше 25% місячного грошового забезпечення - 15357 гривень 06 копійок (без урахування військового збору);

Грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій, яка надається відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не надавалась у зв`язку із відсутністю підтверджуючих документів.

09.11.2023 р. військовою частиною НОМЕР_1 на поточний банківський рахунок позивача було зараховано 3204 гривні 62 копійки, а 24.11.2023 р. - 59946 гривні 57 копійки, що підтверджується відповідною випискою.

Таким чином, остаточний розрахунок військовою частиною НОМЕР_1 з позивачем було проведено 24.11.2023 року, однак виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку військовою частиною НОМЕР_1 , досі не здійснено.

Відповідно до положень законодавства, після того, військова частина НОМЕР_1 у повному розмірі розрахувалася із ОСОБА_1 у останнього виникло право на отримання середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлюють єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни відповідно до Конституції України визначає Закон України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей») та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст. ст. 47,115,116 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Тобто, в день звільнення (незалежно від підстав звільнення) роботодавець зобов`язується здійснити з працівником повний розрахунок, тобто виплатити працівнику суму заробітної плати та інші належні працівнику кошти (зокрема компенсації за невикористані відпустки, надбавки і тд.) в повному розмірі. Роботодавець вважається таким, що не виконав свого обов`язку щодо розрахунку з працівником якщо виплатив заробітну плату лише частково, або не виплатив заробітну плату взагалі.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки "класичне" право власності, яке розглядається в Україні, а й до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.

Згідно із ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 21,ч.6 ст. 24 Закону України ''Про оплату праці", працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою статті 117 КЗпП України.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Верховний Суд за результатами розгляду справи №446/509/16-ц, звернув увагу на офіційне тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу, які слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Таким чином, починаючи з наступного дня після його звільнення (04 листопада 2023 року) розпочалося нарахування його середнього заробітку.

Розрахунок середнього заробітку проводиться у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (надалі - Порядок).

Абзацом третім пункту 2 вказаного Порядку визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За змістом абзацу першого пункту 8 Порядку, обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного (погодинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів на число відпрацьованих робочих днів.

Відтак, позивач вважає, що з урахуванням обставин вказаних у листі військової частини НОМЕР_1 від 08.12.2023 р., №612/фс (03.10.2023 р. -15.10.2023 р.; 24.10.2023 р. -26.10.2023 р.), сума середньоденної заробітної плати (у період з 01.09.2023 р. по 31.10.2023 р.) складає 7196,42 гривень (223089,27 гривень нарахованої заробітної плати за період 01.09.-31.10.2023 р. / 31 фактично відпрацьований робочий день). Кількість робочих днів, належних оплаті за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.11.2023 року по 28.01.2024 року складає 55. Відтак, сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні становить 395803,10 гривень (55 днів х 7196,42 гривень).

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулюється питання оплати праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, можна дійти висновку про можливість застосування норм ст.ст. 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.03.2018 у справі №806/1899/17, від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16, від 26.06.2019 у справі №826/15235/16, від 29.01.2020 справа №320/6808/18, від 28.02.2020 справа №817/1427/17, від 06.03.2020 у справі №1240/2162/18 та від 03.06.2020 у справі №809/366/17.

Зважаючи на все вищенаведене, суд прийшов висновку, що військова частина НОМЕР_1 повинна нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у відповідності до положень ст.117 КзПП України, а саме за шість місяців.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати дії Військової частини НОМЕР_1 протиправними щодо ненарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 листопада 2023 року по 28 січня 2024 року, з урахуванням положень ст. 117 КЗпП України.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 листопада 2023 року по 28 січня 2024 року, з урахуванням положень ст. 117 КЗпП України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 18 квітня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 );

відповідач:

- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 ).

Головуючий суддя Подлісна І.М.