Справа № 360/263/24
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2024-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

03 травня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/263/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом адвоката Кашуби Миколи Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправною бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

13.03.2024 до Луганського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява адвоката Кашуби Миколи Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - відповідач, ГУНП в Київській області) в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Київській області щодо відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані щорічні оплачувані відпустки за 2021 рік - 20 діб (5 основної відпустки, 15 додаткової відпустки); додаткових відпусток як учасник бойових дій за 2015 рік - 14 діб, за 2016 рік - 14 діб, за 2018 рік - 14 діб, за 2022 рік - 14 діб, за 2023 рік - 14 діб);

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані щорічні оплачувані відпустки за 2021 рік - 20 діб (5 основної відпустки, 15 додаткової відпустки); додаткових відпусток як учаснику бойових дій за 2015 рік - 14 діб, за 2016 рік - 14 діб, за 2018 рік - 14 діб, за 2022 рік - 14 діб, за 2023 рік - 14 діб).

В обґрунтування позову зазначено, що позивач у період з 07.11.2015 до 19.09.2022 проходив службу на посадах у підрозділах Головного управління Національної поліції в Луганській області та з 19.09.2022 і до 12.12.2023 на посадах у підрозділах Головного управління Національної поліції в Київській області (підтверджується розрахунком вислуги років, витягами з наказів ГУНП в Луганській області від 12.09.2022 № 341 о/с та ГУНП в Київській області від 11.12.2023 № 284 о/с).

Відповідно до наказу ГУНП в Київській області № 284 о/с від 11.12.2023 позивача звільнено зі служби за пунктом 2 (за станом здоров`я (через хворобу) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Однак, при звільненні з ним повного розрахунку проведено не було, окрім цього відповідач, повідомив його лише про нарахування компенсації щодо невикористаної щорічної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у кількості 45 діб за 2022 рік та за 41 добу у 2023 році.

При звільненні позивачу в повному обсязі не було нараховано та не було виплачено компенсацію за усі невикористані щорічні оплачувані відпустки та додаткові відпустки як учаснику бойових дій. У наказі про його звільнення не було зазначено про усі невикористані ним відпустки.

За захистом порушених прав, позивач звернувся за правничою допомогою до адвоката Кашуби Миколи Олексійовича .

З метою нарахування компенсації за всі невикористані позивачем відпустки на адресу відповідача 15.01.2024 направлено копію довідки ГУНП в Луганській області від 28.12.2023 № 2824/111/19-2023 з детальною інформацією про використання позивачем щорічних оплачуваних відпусток (та наявність на дату переведення до ГУНП в Київській області невикористаних відпусток), а також з проханням нарахувати та виплатити компенсацію за всі невикористані позивачем відпустки (у тому числі пільгові та додаткові, як учаснику бойових дій) саме щорічної основної та додаткової оплачуваних відпусток за 2021 рік - 20 діб (5 основної відпустки, 15 додаткової відпустки); додаткові відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік у кількості 14 діб, за 2016 рік у кількості 14 діб, за 2018 рік у кількості 14 діб, за 2022 рік у кількості 14 діб, за 2023 рік у кількості 14 діб, а всього 90 діб.

У листі від 25.01.2024 за вих. № 29/К-11аз відповідачем зазначено, що компенсація за невикористані дні щорічних відпусток була нарахована та виплачена позивачу згідно наказу про звільнення ГУНП в Київській області у повному обсязі. Також, відповідач повідомив, що виплати грошової компенсації за невикористані дні пільгової відпустки як учаснику бойових дій не відноситься до щорічних відпусток та виплата такої компенсації чинним законодавством не передбачена. Тобто, відповідач вважає, що проведення розрахунків грошової компенсації за невикористані відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2018, 2021, 2022 та 2023 роки не передбачена.

Вважає бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати компенсації за невикористані щорічні оплачувані відпустки за 2021 рік - 20 діб (5 основної відпустки, 15 додаткової відпустки); додаткових відпусток як учаснику бойових дій за 2015 рік - 14 діб, за 2016 рік - 14 діб, за 2018 рік - 14 діб, за 2022 рік - 14 діб, за 2023 рік - 14 діб), а всього 90 діб, протиправною.

Ухвалою суду від 18.03.2024 позов залишено без руху.

Ухвалою суду від 25.03.2024 заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду вирішено розглянути після надходження відзиву на позов, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач 05.04.2024 через під систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, вказуючи на те, що виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Відповідно до наказу про звільнення ОСОБА_1 від 11.12.2023 № 284 о/с кількість невикористаних днів щорічної відпустки за 2022 рік складала 45, а за 2023 рік - 41.

Грошова компенсація за невикористані дні щорічних відпусток були нараховані та виплачені ОСОБА_1 на підставі інформації про кількість днів невикористаних щорічних відпусток, зазначених у наказі Головного управління від 11.12.2023 № 284 о/с, в частині що стосується звільнення ОСОБА_1 , у повному обсязі з дотриманням вимог Порядку та вимог.

Щодо невиплати грошової компенсації як учаснику бойових дій повідомляємо, що згідно із пунктом 10 статті 93 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відпустка учасникам бойових дій із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік передбачена статтею 16-2 Закону № 504 та статтею 77-2 Кодексу законів про працю України і відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII надається як пільга.

Додаткова відпустка учасника бойових дій не належить до щорічних відпусток. Норми Закону про відпустки, передбачені для щорічних відпусток, на неї не поширюються. Тому додаткова відпустка учасника бойових дій має особливості, а саме має бути використана працівником протягом календарного року. Якщо працівник не реалізував своє право на таку відпустку в поточному році, перенесення її на наступний рік не допускається.

З урахуванням вищевикладеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом установлено наступне.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , дата видачі 04.04.2016.

У період з 07.11.2015 до 18.08.2022 позивач проходив службу у відділах та службах підпорядкованих ГУ НП в Луганській області, з 19.09.2022 до 12.12.2023 ГУ НП в Київській області, що підтверджується розрахунком вислуги років для призначення пенсії.

Відповідно до наказу ГУНП в Луганській області № 341 о/с від 12.09.2022 позивача переведено до ГУНП в Київській області з 19.09.2022. Щорічну чергову оплачувану відпустку за 2022 рік не використав. Додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік не використав. Додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення, як учасник бойових дій за 2022 рік не використав.

Згідно з грошовим атестатом № 1443 від 16.09.2022, виданий ГУНП в Луганській області позивач мав: посадовий оклад - 2400,00 грн, оклад за спеціальним званням - 1800,00 грн, надбавку за стаж служби у розмірі 45% - 1890,00 грн; задоволений такими видами грошового забезпечення до 18.09.2022: посадовий оклад - 1440,00 грн, оклад за спеціальним званням - 1080,00 грн, надбавку за стаж служби у розмірі 45% - 1134,00 грн, надбавку за специфічні умови проходження служби у розмірі 40% - 1461,60 грн, надбавку до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 % - 216,00 грн, премія - 3028,46 грн, всього 9898,22 грн, відпустка не використана за 2022 рік, матеріальна допомога на оздоровлення 14876,91 грн.

Відповідно до витягу з наказу ГУ НП в Київській області від 11.12.2023 № 284 о/с «По особовому складу» капітана поліції ОСОБА_1 (0121370), звільнено за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за станом здоров`я (через хворобу), з 12.12.2023. Кількість невикористаних діб щорічної відпустки за 2022 рік - 45, за 2023 рік - 41.

Представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом від 13.12.2023 № 626.

Листом № 2547/109/12 від 22.12.2023 відповідач повідомив, що кількість невикористаних діб щорічної відпустки за 2022 рік - 45, за 2023 рік - 41, кількість невикористаних діб додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 та 2023 роки - 28.

Згідно з довідкою Управління кадрового забезпечення ГУНП в Луганській області від 28.12.2023 № 2824/111/19-2023 за період з 07.11.2015 до 19.09.2022 позивач відпустку за 2022 рік не використав, має залишок відпустки за 2021 рік у кількості 20 діб (5 основної відпустки, 15 додаткової відпустки). Додаткова відпустка із збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2018 та 2022 роки не надавалась.

Листом від 25.01.2024 за вих. № 29/К-11аз відповідач повідомив позивача, що компенсація за невикористані дні щорічних відпусток була нарахована та виплачена позивачу згідно наказу про звільнення ГУНП в Київській області у повному обсязі. Виплати грошової компенсації за невикористані дні пільгової відпустки як учаснику бойових дій не відноситься до щорічних відпусток та виплата такої компенсації чинним законодавством не передбачена.

Відповідно до розрахункового листа за січень 2024 року позивачу перераховано на карту 442494,62 грн.

Відповідно до листа відповідача від 26.03.2024 № СЕД-1557-2024 компенсація за невикористані відпустки за 2021 рік - 20 діб (5 основної відпустки, 15 додаткової відпустки), додаткової відпустки як учасник бойових дій за 2015 рік - 14 діб, за 2016 рік, - 14 діб, за 2018 рік - 14 діб, за 2022 рік - 14 діб та за 2023 рік Головним управлінням ОСОБА_1 не нараховувалась і не виплачувалась.

Згідно з довідкою Управління кадрового забезпечення ГУ НП в Київській області від 01.04.2024 № 187 позивачу в листопаді 2023 року нараховано: посадовий оклад - 2400,00 грн, оклад за спеціальним званням - 1800,00 грн, надбавку за стаж служби - 2100,00 грн, надбавка за специфічні умови проходження служби - 2520,00 грн, премія - 18841,02 грн, всього 27661,02 грн, що підтверджено довідкою від 22.12.2023 № 662.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

До спірних правовідносин необхідно застосувати Закон України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР у редакції, яка діяла на час звільнення позивача зі служби в поліції), Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII у редакції, яка діяла на час звільнення позивача зі служби в поліції), Закон України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-ХІІ), Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 (далі - Порядок № 260, у редакції, яка діяла на час звільнення позивача зі служби в поліції).

Закон № 504/96-ВР встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть встановлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону № 504/96-ВР).

Подібні положення містяться в частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР установлено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно зі статтею 5 Закону № 3551-ХІІ учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань усіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Закон № 580-VIII визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції (стаття 60 Закону № 580-VIII).

Відповідно до частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за станом здоров`я (через хворобу) - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції (пункт 2).

Частиною першою статті 92 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки (частина друга статті 92 Закону № 580-VIII).

Статтею 93 Закону № 580-VIII визначено порядок обчислення тривалості відпусток поліцейських, зокрема:

- тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються (частина перша);

- тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки (частина друга);

- за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів (частина третя);

- тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби (частина четверта);

- відпустка тривалістю менше 10 діб за бажанням особи рядового або керівного складу може бути надана одночасно з черговою відпусткою в наступному році (частина п`ята);

- чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року (частина сьома);

- поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку (частина восьма);

- поліцейським, які звільняються зі служби в поліції за власним бажанням, за віком, за станом здоров`я (через хворобу) або у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням організаційних заходів, у році звільнення, за їх бажанням, надається щорічна основна відпустка з наступним звільненням, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. Датою звільнення поліцейського в цьому разі є останній день відпустки (частина дев`ята);

- поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського (частина десята, в редакції Закону № 3379-IX від 06.09.2023, який набрав чинності 05.10.2023);

- відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік (частина одинадцята).

Отже, законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. При цьому не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарному році.

Суд звертає увагу, що спірні правовідносини виникли в результаті не виплати грошової компенсації за не використані дні відпусток за минулі роки, а саме: щорічної основної оплачуваної відпустки, додаткової оплачуваної відпустки та додаткової відпустки із збереженням заробітної плати.

Частинами першою та другою статті 94 Закону № 580-VIII встановлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається Кабінетом Міністрів України залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку № 260 визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Пунктом 3 Розділу І «Загальні положення» Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Розділом ІІІ Порядку № 260 врегульовано окремі питання виплати грошового забезпечення.

Наказом МВС України від 08.11.2023 № 903 «Про затвердження Змін до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.11.2023 за № 1982/41038, до пункту 8 Розділу ІІІ «Окремі питання виплати грошового забезпечення» Порядку № 260 внесено зміни.

Зміни набрали чинність з 21.11.2023.

Так, абзацом сьомим - восьмим пункту 8 Розділу ІІІ «Окремі питання виплати грошового забезпечення» Порядку № 260 встановлено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського.

Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. У випадку призупинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 7 цього розділу, виплата компенсації за невикористану відпустку проводиться з розміру грошового забезпечення, яке було встановлено на день призупинення, крім премії (абзац десятий пункту 8 Розділу ІІІ «Окремі питання виплати грошового забезпечення» Порядку № 260).

Отже, з 05.10.2023 питання щодо виплати поліцейським, які звільняються зі служби, зокрема, через хворобу, грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпусток поліцейського, врегульовано.

Таким чином, за нормами Закону № 580-VIII та Порядку № 260, не використана частина відпусток (щорічна, додаткова) поліцейськими за минулі роки проходження служби, компенсується в грошовій формі.

З наведених підстав суд відхиляє як безпідставні твердження відповідача, що за спеціальним законодавством, якими є Закон № 580-VIII та Порядок № 260, поліцейські мають право на отримання виключно компенсації за невикористану в році звільнення зі служби відпустку.

Крім того, аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на додаткову відпусту із збереженням заробітної плати, яку він уже отримав в попередньому календарному році.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання положеннями Закону № 580-VIII і Порядку № 260 питання компенсації невикористаної додаткової відпустки із збереженням заробітної плати поліцейському за минулі роки, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону № 504/96-ВР.

Згідно з абзацом шостим частини першої статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у разі звільнення працівника у період дії воєнного стану йому виплачується грошова компенсація відповідно до статті 24 Закону України "Про відпустки".

Відповідно до норм частини першої статті 83 КЗпП України та частини першої статті 24 Закону України "Про відпустки", у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Суд наголошує, що компенсація за невикористані дні вказаної відпустки не обмежується тільки роком звільнення поліцейського та поширюється на роки, що передували звільненню.

Отже, у випадку звільнення особи з органів Національної поліції України їй виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки, в тому числі додаткової відпустки із збереженням заробітної плати, як учаснику бойових дій.

Представником позивача заявлено вимоги щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток за 2021 рік - 20 діб (5 основної відпустки, 15 додаткової відпустки); додаткових відпусток як учасник бойових дій за 2015 рік - 14 діб, за 2016 рік - 14 діб, за 2018 рік - 14 діб, за 2022 рік - 14 діб, за 2023 рік - 14 діб).

Матеріалами справи підтверджено факт не використання позивачем під служби в органах Національної поліції 20 календарних днів відпустки за 2021 рік (5 календарних днів щорічної основної оплачуваної відпустки, та 15 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки); додаткових відпусток із збереженням заробітної плати за 2016 рік - 14 календарних днів, за 2018 рік - 14 календарних днів, за 2022 рік - 14 календарних днів, за 2023 рік - 14 календарних днів).

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік - 14 діб, не підлягають задоволенню, оскільки позивач є учасником бойових дій з 2016 року, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , дата видачі 04.04.2016.

Доказів отримання статусу учасника бойових дій в 2015 році позивачем та його представником не надано.

Суд зазначає, що відсутність в наказі про звільнення відомостей про виплату позивачу компенсації за невикористані дні відпустки минулих періодів не позбавляє позивача права на отримання відповідної гарантованої діючим законодавством компенсації, тому жодним чином не впливають на результат розгляду даної справи. Крім того, відповідач наділений повноваженнями на самостійне внесення змін до наказу про звільнення позивача щодо кількості діб невикористаної відпустки.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Київській області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані відпустки: щорічної основної оплачуваної відпустку за 2021 рік у кількості 5 календарних дні, додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 15 календарних днів, додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати за 2016 рік тривалістю 14 календарних днів, додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати за 2018 рік тривалістю 14 календарних днів, додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати за 2022 рік тривалістю 14 календарних днів, додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати за 2023 рік тривалістю 14 календарних днів;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 5 календарних днів щорічної основної оплачуваної відпустку за 2021 рік, 15 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік, 14 календарних днів додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати за 2016 рік, 14 календарних днів додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати за 2018 рік, 14 календарних днів додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати за 2022 рік, 14 календарних днів додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати за 2023 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За встановлених у цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є частково обґрунтованими, внаслідок чого позовні вимоги належить задовольнити частково.

Щодо строку звернення до суду з цим позовом суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Ухвалою від 25.03.2024 суд зобов`язав відповідача надати докази письмового повідомлення позивача про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні та щодо дати вручення такого повідомлення.

Відповідач вимогу суду проігнорував, докази повідомлення позивача про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, суду не надав.

Натомість представник позивача у заяві про поновлення строку звернення до суду зазначив, що при звільненні з позивачем повного розрахунку проведено не було, про належні йому при звільненні грошові суми жодним чином повідомлено не було.

З метою з`ясування інформації щодо виплачених позивачу при звільнені сум представником позивача 13.12.2023 направлено адвокатські запити № 625 до відповідача та № 626 на адресу ГУНП в Луганській області щодо знаходження Позивача у відпустках.

Відповідач надав відповідь листом від 22.12.2023 № 2547/109/12 з якого було встановлено, що окрім відпусток, зазначених у наказі про звільнення, Позивачем не було використано, а відповідачем не було компенсовано 28 діб додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 та 2023 роки.

За відсутності доказів про дату вручення позивачу повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, суд виходить з того, що про порушення своїх прав щодо проведення з ним розрахунку при звільненні позивач дізнався з листа відповідача від 22.12.2023 № 2547/109/12.

Оскільки позов подано до суду 14.03.2024 тримісячний строк звернення до суду, встановлений статтею 233 Кодексу законів про працю України не порушено.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву адвоката Кашуби Миколи Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Київській області (ідентифікаційний код 40108616, місцезнаходження: вул. Володимирська, буд. 15, м. Київ) про визнання протиправною бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Київській області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані відпустки: щорічної основної оплачуваної відпустку за 2021 рік у кількості 5 календарних дні, додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 15 календарних днів, додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати за 2016 рік тривалістю 14 календарних днів, додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати за 2018 рік тривалістю 14 календарних днів, додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати за 2022 рік тривалістю 14 календарних днів, додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати за 2023 рік тривалістю 14 календарних днів.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 5 календарних днів щорічної основної оплачуваної відпустку за 2021 рік, 15 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік, 14 календарних днів додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати за 2016 рік, 14 календарних днів додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати за 2018 рік, 14 календарних днів додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати за 2022 рік, 14 календарних днів додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати за 2023 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.

У задоволення решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Смішлива