Справа № 400/13260/21
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2024-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2024 р. № 400/13260/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , , АДРЕСА_1

до відповідачівМиколаївська обласна прокуратура, вул. Спаська, 28,м. Миколаїв,54006, Офісу Генерального прокурора, вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011

провизнання протиправним та скасування наказу від 24.11.2021 року № 1383к; поновлення на посаді з 27.11.2021 року; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27.11.2021 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Миколаївської обласної прокуратури (далі по тексту Відповідач 1) з позовними вимогами про:

- визнання протиправним та скасування Наказу Керівника Миколаївської обласної прокуратури № 1383к від 24.11.2021 року «Про звільнення з посади прокурора та органів прокуратури»;

- поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора, рівнозначній посаді «прокурор Снігурівського району Миколаївської області» з 27.11.2021 року;

- стягнення з Миколаївської обласної Прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27.22.2021 року по день постановлення судового рішення.

Рух справи:

Ухвалою суду від 24.12.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а. с. 35).

17.02.2022 року Ухвалою суду за клопотанням сторін зупинено провадження по справі до розгляду по суті та набрання законної сили рішенням у справі № 400/12971/21 (а. с. 64-65).

18.10.2022 року Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу визначено до розгляду судді Лісовській Н.В. (а. с. 70 -71).

20.10.2022 року Ухвалою суду справу прийнято суддею Лісовською Н.В. до свого провадження (а. с. 72-73).

17.11.2023 року Ухвалою суду провадженням по справі поновлено та розгляд справи призначено на 20.10.2022 року (підготовче засідання) (а. с. 79-80).

10.01.2024 року Ухвалою суду до участі у справі залучено в якості співвідповідача Офіс Генерального прокурора (далі по тексту Відповідач 2) (а. с. 92-93).

06.03.2024 року Ухвалою суду у Відповідача 2 було витребувано низку письмових доказів по справі, які надані суду 20.03.2024 року та 08.04.2024 року (а. с. 176-177, 181-193, 10-113).

16.04.2024 року Ухвалою суду закрито підготовче провадження та відповідно до отриманих клопотань від сторін визначено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Позиції сторін

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання рішення суду по справі № 400/197/15 Офісом Генерального Прокурора Позивача поновлено на посаді «прокурора Снігурівського району Миколаївської області з 24.10.2014 року» (наказ Генерального Прокуратора № 346к від 12.10.2021 року), та в цей же день Наказом Генерального прокурора № 347 від 12.10.2021 року припинені повноваження ОСОБА_1 на адміністративній посаді прокурора Снігурівського району Миколаївської області у зв`язку із закінченням строку перебування на адміністративній посаді. Після припинення адміністративних повноважень Позивач залишився у штаті прокуратури Снігурівського району Миколаївської області, але Відповідачем всупереч приписам ч. 1 ст. 41 ЗУ «Про прокуратуру» його не було призначено та/або переведено на будь-яку іншу посаду, що дає Позивачеві підстави вважати, що він так і залишився на посаді «прокурора Снігурівського району Миколаївської області».

24.11.2021 року Відповідачем винесено Наказ № 1383 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора та органів прокуратури у зв`язку з неподанням прокурором у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію…».

Позивач наголошує, що даний Наказ № 1383 не відповідає законним вимогам Наказу про звільнення. Так, у Наказі не зазначена посада, з якої Позивача звільнено; відсутні фактичні підстави звільнення, оскільки він як прокурор району (посада, на якій він фактично залишився після закінчення адміністративних повноважень) не повинен був подавати заяву про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію; у наказі відсутнє посилання на норму спеціального Закону «Про прокуратуру», на підставі якої фактично відбулося звільнення. Посилання в оскаржуваному Наказі на п.п. 1 п. 19 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» ЗУ «Про прокуратуру» не є підставою для звільнення, вичерпаний перелік яких міститься у ст. 51 ЗУ «Про прокуратуру».

Окрім того, Позивач зазначає, що 22.10.2021 року, після отримання наказу Генерального прокурора про поновлення на посаді та припинення адміністративних повноважень він звернувся до Відповідача із заявою «Про звільнення з посади прокурора Снігурівського району Миколаївської області та органів прокуратури України, у зв`язку з неможливістю виконувати свої повноваження за станом здоров`я». Однак, це звернення Позивача не було Відповідачем 1 скеровано до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії (яка розпочала свою роботу 03.11.2021 року), а 24.11.2021 року видано було свавільний Наказ № 1383к. Позивач просить суд поновити його на посаді, яка є рівнозначною посаді «Прокурора Снігурівського району Миколаївської області» з 27.11.2021 року та стягнути з Відповідача 1 на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

12.01.2022 року від Миколаївської обласної прокуратури на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_1 Відповідач 1 не визнає та вважає, що позов є безпідставним. Так, 12.10.2021 року Відповідачем 2 Позивача було поновлено на посаді «прокурора Снігурівського району Миколаївської області з 24.10.2014 року» (наказ Генерального Прокурора № 346к від 12.10.2021 року), та в цей же день Наказом Генерального прокурора № 347 від 12.10.2021 року припинені повноваження ОСОБА_1 на адміністративній посаді прокурора Снігурівського району Миколаївської області у зв`язку із закінченням строку перебування на адміністративній посаді з 24.10.2014 року» (наказ Генерального Прокурора № 346к від 12.10.2021 року), та Наказом Генерального Прокурора № 347 від 12.10.2021 року припинені повноваження ОСОБА_1 на адміністративній посаді прокурора Снігурівського району Миколаївської області у зв`язку із закінченням строку перебування на адміністративній посаді. З цим Наказом Офісу Генерального прокурора Позивача ознайомлено 22.10.2021 року. Цього ж дня Позивач подав заяву «Про звільнення з органів прокуратури за станом здоров`я», але через те, що станом на 23.10.2021 року відповідний орган не здійснював свої повноваження, Наказ про звільнення у зв`язку з неможливістю виконувати функції прокурора через стан здоров`я виданий не був. Миколаївська обласна прокуратура станом на 23.10.2021 року надала Позивачеві письмову відповідь, щодо його заяви від 22.10.2021 року про те, що станом на день отримання заяви Відповідач 1 не може спрямувати її до належного органу. Окрім того, довідка МСЕК, яку приклав до заяви Позивач, не підтверджує факт неможливості ним виконувати функції прокурора за станом здоров`я.

Таким чином, станом на 13.10.2021 року адміністративні повноваження ОСОБА_1 як «Прокурора Снігурівського району Миколаївської області» були припинені Наказом Генерального прокурора №. 347. Внаслідок проведення реформування органів прокуратури, така установа як «Снігурівська районна прокуратура», куди саме й був призначений Позивач у 2013 році на посаду та в штатному розписі якої перебувала його посада, була ліквідована, то відповідно до положень п. 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів реформи органів прокуратури» від 19.09.2919 року № 113-ІХ до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури та місцеві прокуратури. За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами та керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим законом, при реалізації функцій прокуратури та до дня їх звільнення або переведення до офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури.

З огляду на положення ч. 4 ст. 41 ЗУ «Про прокуратуру» з 13.10.2021 року за Позивачем фактично зберігся тільки статус прокурора прокуратури.

А оскільки Позивач протягом місяця (з 13.10.2021 року по 24.12.20221 року) (всупереч вимогам ЗУ № 113-ІХ) не подав до Офісу Генерального прокурора заяву про переведення його до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку з цими пройти атестацію, позивача було звільнено з посади прокурора та органів прокуратури.

Представник Відповідача 1 зазначає, що всі доводи позовної заяви фактично зводяться до незгоди позивача з положеннями ЗУ № 113-ІХ та Порядку № 221, які, на його думку, порушують його права, передбачені КЗпП. Водночас, Відповідач 1 звертає увагу суду, що ці нормативно-правові акти є чинними та не визнані неконституційними, а відтак, оскаржуваний Наказ № 1383 від 24.11.2021 року винесений керівником Миколаївської обласної прокуратури законно (а. с. 38-44).

02.02.2024 року від Миколаївської обласної прокуратури до суду подані додаткові пояснення, де додатково до первинного відзиву на позовну заяву представник Відповідача 1 зазначив, оскільки в результаті проведеної реорганізації Снігурівська районна прокуратура була ліквідована, то й статус позивача після 13.10.2021 року зберігався як прокурора прокуратури. Такий статус цілком надавав йому право та можливість подати заяву про переведення до офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та проходження атестації. Але така заява ОСОБА_1 подана не була. З огляду на вищевикладене, за Позивачем зберігся тільки статус прокурора прокуратури, проте на прокурорські посади його призначено не було.

Окрім того, 23.10.2021 року керівником Миколаївської обласної прокуратури наказом № 1261к ОСОБА_1 було визначено робоче місце, де протягом місяця Позивач жодного разу не з`явився, про що були складі відповідні акти.

Через місяць керівником Миколаївської обласної прокуратури 24.11.2021 року видано Наказ про звільнення ОСОБА_1 як особи, яка не подала заяву на проходження атестації. Така підстава звільнення окремо визначена ЗУ № 113-ІХ. Також відповідач зазначає, що ніяким нормативно-правовим актом не визначено рівнозначність посад, на яку б мав би претендувати Позивач. Відповідач 1 просить суд відмовити в задоволенні позову (а. с. 98-100).

31.01.2024 року від Офісу Генерального прокурора надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що позовні вимоги не належать заколенню. Відповідач 2 зазначає, що рішенням суду по справі № 400/12971/21 (щодо оскарження наказу Генерального прокурора № 47к «про припинення повноважень») ОСОБА_1 відмовлено в задоволені в позову, Наказ № 147 к визнано судом таким, що винесений у межах чинного законодавства. Слід зауважити, що після 13.10.2021 року повноваження Позивача як прокурора не припинено та за ним зберігався статус прокурора аж до звільнення. Відповідно до п. 10 розділу І Порядку № 122, заява (що передбачена п. 9 р.І Порядку № 122) подається особою, яку за рішенням суду поновлено на посаді прокурора або слідчого прокуратури після 15 жовтня 2019 року, Генеральному прокурору упродовж 5 днів після видання керівником органу прокуратури наказу про її поновлення на посаді. Заява підписується прокурором особисто. Позивачем не подано такої заяви, що свідчить про небажання Позивача проходити атестацію та небажання працювати в органах прокуратури. Підстави, що зазначені в оскаржуваному Наказі «Про звільнення», повністю відповідають п.19 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 113-ІХ.

Вимога Позивача в поновленні на «рівнозначній посаді» є незаконною, оскільки чинне законодавство та висновки Верховного Суду з даного питання (у тому числі й викладені в постановах Великою Палатою ВС) зводяться до того, що особа може бути поновлена на тій посаді, з якої її було звільнено. Окрім того, слід зазначити, що посади в окружних прокуратурах не є рівнозначними посаді, на якій перебував Позивач. Відповідач 2 загострює увагу суду, що неможливо поновити позивача на посаді в окружній (чи будь-якій іншій) прокуратурі, минаючи процедуру атестації прокурорів, яку Позивач не захотів проходити, маючи на це всі підстави та можливості. Відповідач 2 просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову (а. с. 140-156).

Встановлені судом фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 з вересня 1999 року працював на різних посадах в органах прокуратури України. З квітня 2011 року по червень 2013 року обіймав посаду заступника прокурора Миколаївської області.

15.08.2013 року Наказом Генерального прокурора України № 508к Позивача призначено на посаду прокурора Снігурівського району Миколаївської області строком на п`ять років.

23.10.2014 року наказом Генеральної прокуратури України № 1464к на підставі статті 15 Закону України «Про прокуратуру», пункту 2 «Прикінцеві та перехідні положення», Закону України «Про очищення влади» звільнено старшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади прокурора Снігурівського району Миколаївської області у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до пункту 7-2 статті 36 Кодексу законів про працю України.

Позивачем оскаржено Наказ № 1464к від 23.10.2014 року в судовому порядку та рішенням суду по справі № 814/197/15 Наказ Генерального прокурора України скасовано, зобов`язано Офіс Генерального прокурора поновити позивача на посаді «прокурора Снігурівського району Миколаївської області», стягнуто на корить Позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу (а. с. 117-137).

12.10.2021 року Наказом Генерального прокурора № 346к поновлено Позивача на посаді прокурора Снігурівського району Миколаївської області з 24.10.2014 року (а. с. 15).

12.10.2021 року наказом Генерального прокурора № 347к припинено повноваження ОСОБА_1 на посаді прокурора Снігурівського району Миколаївської області у зв`язку з закінченням строку перебування на адміністративній посаді (а. с. 16).

Позивач не погодився з даним наказом та оскаржив Наказ Генерального прокурора № 347к від 12.10.2021 року в судовому порядку та рішенням суду по справі № 400/12971/21 у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено, рішення не було оскаржено в апеляційному порядку та набрало законної сили 03.04.2023 р. (а. с. 81-84).

22.10.2021 року на ім`я Керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_1 подав заяву про звільнення з посади прокурора Снігурівського району Миколаївської області та органів прокуратури України, у зв`язку з неможливістю виконувати свої повноваження за станом здоров`я. До заяви ОСОБА_1 буда надана довідка до акту МСЕК № 562214 від 21.12.2019 року (а. с. 23). Аналогічна зава про звільнення за станом здоров`я подавалася Позивачем повторно 29.10.2021 року (а. с. 28).

23.10.2021 року та 01.11.2021 року (відповідно) на вищезазначену заяву «про звільнення» Миколаївської обласною прокуратурою були надані письмові відповіді (№ 07-912 вих -21, № 07-968 вих -21), в яких зазначено, що оскільки ОСОБА_1 до заяви про звільнення додана довідка МСЕК від 21.12.2019 року, в якій зазначено про неможливість ОСОБА_1 працювати юристом, а про неможливість працювати в органах прокуратури в даній довідці нічого зазначено не було, видання Наказу про звільнення з посади та органів прокуратури (у зв`язку з неможливістю виконувати свої поважання за станом здоров`я) підстави відсутні (а. с. 24, 29).

23.10.2021 року Наказом в.о. керівника Миколаївської обласної прокуратури № 1261к ОСОБА_1 визначено робоче місце у відділі кадрової роботи та державної служби Миколаївської обласної прокуратури (а. с. 116).

З 23.10.2021 року по 26.11.2021 року ОСОБА_1 на робочому місці жодного разу не з`явився, про що складені відповідні щоденні Акти (а. с. 103-114).

24.11.2021 року Наказом керівника обласної прокуратури № 1383к ОСОБА_1 звільнено «з посади прокурора та органів прокуратури у зв`язку з неподанням прокурором у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку з цим пройти атестацію на підставі п.п. 1 п.19 розділу ІІ «Прикінцевих та перевідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» з 26.11.2021 року» (а. с. 21).

Начальником відділу кадрової роботи та державної служби Миколаївської обласної прокуратури Позивачеві надана довідка від 08.11.2021 року № 07-1023 вих 21 про стаж роботи в органах прокуратури ОСОБА_1 , де серед іншого зазначено, що з 17.10.2018 року по теперішній час він займає посаду Прокурора прокуратури Снігурівського району Миколаївської області (а. с. 20).

На підставі Наказу № 1383к «Про звільнення» начальником відділу кадрової роботи Миколаївської обласної прокуратури зроблений відповідний запис у трудовій книжці ОСОБА_1 (а. с. 17-19).

Релевантні джерела права й акти їх застосування

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Стаття 9 КАС передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 9 КАС України).

У статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1).

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Отже, під час розгляду та вирішення адміністративної справи суд наділений усією повнотою повноважень щодо перевірки оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень не лише на предмет його законності, тобто чи було таке рішення прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, але й з точки зору дотримання інших критеріїв, перелік яких наведено у частині другій статті 2 КАС України

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані Спеціальним законом, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, Законом України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14 жовтня 2014 року (тут і надалі в редакції Закону №113-IX від 19 вересня 2019 року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин в редакції від 11.07.2021 року).

Статтею 15 ЗУ № 1697-VII визначено поняття «статусу прокурора»: Прокурором органу прокуратури є:

1) Генеральний прокурор;

2) перший заступник Генерального прокурора;

3) заступник Генерального прокурора;

4-1) заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури;

5) керівник підрозділу Офісу Генерального прокурора;

6) заступник керівника підрозділу Офісу Генерального прокурора (у тому числі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійного структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора);

7) прокурор Офісу Генерального прокурора (у тому числі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійного структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора);

8) керівник обласної прокуратури;

9) перший заступник керівника обласної прокуратури;

10) заступник керівника обласної прокуратури;

11) керівник підрозділу обласної прокуратури;

12) заступник керівника підрозділу обласної прокуратури;

13) прокурор обласної прокуратури;

14) керівник окружної прокуратури;

15) перший заступник керівника окружної прокуратури;

16) заступник керівника окружної прокуратури;

17) керівник підрозділу окружної прокуратури;

18) заступник керівника підрозділу окружної прокуратури;

19) прокурор окружної прокуратури.

Прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі (ч. 2 ст 15).

Так, у статті 16 ЗУ № 1697-VII передбачені гарантії незалежності прокурора, де в частині третій цієї статті зазначено, що Прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Статтею 41 ЗУ № 1697-VII передбачений порядок звільнення прокурора з адміністративної посади та припинення його повноважень на цій посаді. Так, повноваження прокурора на адміністративній посаді припиняються в разі:

1) закінчення строку перебування на адміністративній посаді;

2) звільнення з посади прокурора або припинення повноважень на посаді прокурора (ч. 2 ст. 41).

Після звільнення прокурора з адміністративної посади або припинення його повноважень на цій посаді він не пізніше одного місяця призначається на одну з вакантних посад у цьому ж органі прокуратури або в разі відсутності вакантних посад переводиться на посаду до іншого органу прокуратури того ж або нижчого рівня за його письмовою згодою. У таких випадках рішення про призначення на посаду приймається керівником відповідного органу прокуратури (ч. 5 ст. 41).

У разі відмови прокурора від призначення на вакантну посаду у відповідному органі прокуратури або від переведення на посаду до іншого органу прокуратури у зазначений строк прокурор звільняється з посади прокурора.

До моменту прийняття рішення про призначення прокурора на посаду, переведення на посаду до іншого органу прокуратури або звільнення з посади прокурора повноваження відповідного прокурора зупиняються із збереженням гарантій матеріального, соціального та побутового забезпечення, передбачених законодавством для прокурорів (абз. 3 ч. 5 ст. 41).

Крім того, статтею 64 № 1697-VII передбачено випадки у яких зупиняються повноваження прокурора та граничний термін до якого повноваження прокурора можуть бути зупиненні. Так повноваження прокурора зупиняються в разі:

1) відрядження його до Вищої ради правосуддя, відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, Тренінгового центру прокурорів України, іншого органу для участі в його роботі на постійній основі - до повернення з відрядження;

2) звільнення прокурора з адміністративної посади - до прийняття рішення про призначення його на іншу посаду в органі прокуратури, в якому він обіймав адміністративну посаду, переведення на посаду до іншого органу прокуратури або звільнення з посади прокурора (ч. 1 ст. 64).

Вичерпний перелік умов звільнення прокурора з посади та припинення його повноважень на посаді зазначений у статті 51 № 1697-VII. Так, Прокурор звільняється з посади у разі:

1) неможливості виконувати свої повноваження за станом здоров`я;

2) порушення ним вимог щодо несумісності, передбачених статтею 18 цього Закону;

3) набрання законної сили судовим рішенням про притягнення прокурора до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією;

3-1) набрання законної сили рішенням суду про визнання активів прокурора або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави;

4) неможливості переведення на іншу посаду у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі;

5) набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього;

6) припинення громадянства України або набуття громадянства іншої держави;

7) подання заяви про звільнення з посади за власним бажанням;

8) неможливості подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді;

9) ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури (ч. 1 ст. 51).

Особами, які в установленому цим Законом порядку приймають рішення про звільнення прокурора з посади, є:

1) Генеральний прокурор - стосовно прокурорів Офісу Генерального прокурора;

1-1) керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури - стосовно прокурорів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури;

2) керівник обласної прокуратури - стосовно прокурорів відповідної обласної прокуратури та прокурорів окружних прокуратур, які розташовані у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури (ч. 2 ст. 51).

У статті 60 № 1697-VII передбачені випадки та порядок звільнення прокурора з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Так, прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, якщо:

1) прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п`ятнадцяти днів;

2) в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення;

3) прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня (ч. 1 ст. 60).

Відповідно до положень п. 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів реформи органів прокуратури від 19.09.2919 року № 113-ІХ (в редакція від 11.07.2021) зазначено, що до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури та місцеві прокуратури. За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами та керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим законом, при реалізації функцій прокуратури та до дня їх звільнення або переведення до офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури.

Пункт 6 ЗУ 113-ІХ передбачає, що з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

Абзацом першим Пункту 19 розділу II в редакції Закону № 1554-IX від 15.06.2021 встановлені підстави для звільнення прокурора та слідчих органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, які звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови настання однієї з таких підстав:

1) неподання прокурором чи слідчим органів прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію.

Особливість цієї справи полягає в тому що, поновлення Позивача на посаді прокурора району відбулося (21.10.2021 року) через сім років після його звільнення з цієї посади (24.10.2014 року) та за цей час органи прокуратури були двічі реформовані, як за структурним складом, так і за посадовим (штатним) складом.

Станом на час винесення спірного Наказу про звільнення від 24.11.2021 року, в результаті проведеного реформування органів прокуратури ліквідована Снігурівська районна прокуратура Миколаївської області, та скорочена посада Прокурор Снігурівської районної прокуратури Миколаївської області, призначення на яку є дискреційним повноваженням Генерального прокурора.

Висновки Суду та оцінка доводів сторін:

12.10.2021 року наказом Генерального прокурора № 347к припинено повноваження ОСОБА_1 на посаді прокурора Снігурівського району Миколаївської області у зв`язку із закінченням строку перебування на адміністративній посаді (а. с. 16).

Відповідно до Наказу Генерального прокурора № 2 Ш від 17.02.2021 року п. 1 внесені зміни до структур та штатних розписів обласних прокуратур. Пунктом 1.1.27 визначено, що загальну штатну чисельність реорганізованих місцевих прокуратур у кількості 7275,5 одиниць зарахувати до резерву офісу Генерального прокурора (а. с. 184-184). Наказом № 2 Ш від 17.02.2021 року затверджена структура та штатна чисельність Миколаївської обласної прокуратури (а. с. 130-193).

В силу приписів п. 5 ст. 41 ЗУ «Про прокуратуру» після припинення адміністративних повноважень Прокурора він не пізніше одного місяця призначається на одну з вакантних посад у цьому органі прокуратури або в разі відсутності вакантних посад переводиться на посаду іншого органу прокуратури того ж або нижчого рівня за його письмовою згодою.

До моменту прийняття рішення про призначення прокурора на посаду, переведення на посаду повноваження відповідного прокурора зупиняються із збереженням гарантій матеріального забезпечення (абз. 3 ч. 5 ст. 41). Аналогічна норма закріплена в положеннях п. 2 ч. 1 ст. 64 ЗУ «Про прокуратуру».

Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи, після припинення адміністративних повноважень ОСОБА_1 на посаді прокурора Снігурівського району Миколаївської області, його повноваження, як прокурора є зупиненими із збереженням матеріального забезпечення.

Відповідно до п. 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів реформи органів прокуратури від 19.09.2919 року № 113-ІХ (в редакція від 11.07.2021), за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур , прокурорами та керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим законом, при реалізації функцій прокуратури та до дня їх звільнення або переведення до офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури.

Підсумовуючи вищевикладене, з огляду на фактичні обставини справи, судом встановлено, що станом на 13.10.2021 року Позивач був діючим прокурором в органах прокуратури із зупиненими повноваженнями прокурора Снігурівського району, а оскільки відповідно до штатного розпису така посада (прокурор Снігурівського району) у штаті Миколаївської обласної прокуратури відсутня, за Позивачем зберігається статус прокурора в силу приписів п. 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів реформи органів прокуратури» від 19.09.2919 року № 113-ІХ.

Позивач наголошує, що після винесення Офісом Генерального прокурора Наказу про припинення адміністративних повноважень, керівник Миколаївської обласної прокуратури мав би здійснити низку заходів, протягом місяця, спрямованих на призначається ОСОБА_1 на одну з вакантних посад у цьому органі прокуратури або, в разі відсутності вакантних посад, перевести на посаду іншого органу прокуратури того ж або нижчого рівня за його письмовою згодою, як це передбачено приписами п. 5 ст. 41 ЗУ «Про прокуратуру».

Однак слід зазначити, що в межах даної справи Позивачем не оскаржуються дії керівника Миколаївської обласної прокуратури щодо не призначення його на посаду в цьому органі прокуратури, а відтак, суд у межах даної справи не може надавати правову оцінку діям Відповідача 1 щодо невиконання та/або неналежного виконання приписів п. 5 ст. 41 ЗУ «Про прокуратуру».

Позивач як підставу для задоволення даного позову зазначає, не направлення Відповідачем 1 його Заяв до відповідного органу для прийняття рішення про звільнення через неможливість виконувати обов`язки прокурора за станом здоровся. Однак, ці дії Відповідача 1 у межах даної адміністративної справи не оскаржуються Позивачем, а відтак, суд не може надавати правову оцінку цим діям Відповідача 1.

Надаючи оцінку діям керівника Миколаївської обласної прокуратури при винесенні оскаржуваного наказу, суд повинен пересвідчитися чи не порушена процедура звільнення.

Оскільки підставою для звільнення зазначено п.п.1 п. 19 розділу ІІ ЗУ №113: « 1) неподання прокурором чи слідчим органів прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію», суд звертає увагу, що з 13.10.2021 року позивач в силу приписів п. 6 Закон №113-ІХ вважається таким, що персонально попереджений у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

Позивач у судовому засіданні неодноразово наголошував, що не бажав подавати заяву до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію, оскільки вважав, що не може виконувати функції прокурора через незадовільний стан здоров`я.

Статтею 60 п. 1 ч. 2 передбачено право керівника на звільнення прокурора у випадках, якщо прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом 15 днів у випадку ліквідації чи реорганізації органу прокуратури.

З аналізу вищевикладених норм права вбачається, що нормами спеціальних Законів №1697-VII та №113-ІХ саме на прокурора покладений обов`язок активної поведінки подання відповідної заяви про свій намір продовження роботи в органах прокуратури, як у випадку ліквідації, так і у випадку проведення реорганізації органу прокуратури, в якому працює такий прокурор. НЕ подання зави про бажання бути переведеним до новоствореного органу прокуратури (в результаті проведення ліквідації або реорганізації) тягне за собою звільнення такого прокурора (п. 9 ч.1 ст. 51; п. 1 ч.2 ст. 60 ЗУ 1697-VII; п.п.1 п. 19 розділу ІІ №113-ІХ).

Суд критично оцінює доводи Позивача, що посилання на положення ЗУ № 113 в спірному Наказі є неправомірним, та тягне за собою скасування такого наказу, оскільки підстави звільнення прокурори визначені виключно в нормах спеціального ЗУ «Про прокуратуру 1697-VII», а саме в ст. 51.

Так, закони, що регламентують обмежену (спеціальну) сферу суспільних відносин і поширюються на окремі категорії населення - є спеціальними законами.

ЗУ «Про прокуратуру 1697-VII» та ЗУ № 113 регулюють проходження служби в органах прокуратури та поширюються на окрему категорію населення осіб, які або працюють в органах прокуратури або мають намір працювати в органах прокуратури, тобто обидва ці закони є спеціальними нормативно-правовими актами однакової юридичної сили, в розумінні ієрархії нормативно-правових актів, встановленої в Україні.

На підставі вищевикладеного, з огляду на положення ч. 2 ст. 2 КАС України, суд приходить до висновку, що спірний Наказ № 1283к від 24.11.2021 року винесений керівником Миколаївської обласної прокуратури в межах його повноважень та у спосіб, визначений Законом.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Миколаївської обласної прокуратури (вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54030, ідентифікаційний код 02910048) та Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011, ідентифікаційний код 00034051) про визнання протиправним та скасування Наказу Керівника Миколаївської обласної прокуратури № 1383к від 24.11.2021 року «Про звільнення з посади прокурора та органів прокуратури»; поновлення на посаді прокурора, рівнозначній посаді «прокурор Снігурівського району Миколаївської області» з 27.11.2021 року; стягнення з Миколаївської обласної Прокуратури середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27.22.2021 року по день постановлення судового рішення, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 30.04.2024 р.

Суддя Н. В. Лісовська