Справа № 120/3017/24
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 р. м. Вінниця справа № 120/3017/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивачка) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУ ПФУ в Харківській області, відповідач 2), в якому просила :

- визнати протиправним та скасувати рішення №88 від 08.12.2023 р.;

- зобов`язати зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.09.1991 по 25.11.1992, з 11.03.1994 по 10.09.1994, з 11.09.1994 по 31.10.2000 роки та призначити пенсію за віком починаючи з 05.12.2023 р.

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою від 16.01.2024 щодо призначення пенсії за віком. За принципом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управлінняя Пенсійного фонду України в Харківській області та рішенням від 08.12.2023 №88 відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Так, в рішенні вказано, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 01.09.1991 по 25.11.1992 роки, оскільки відсутня назва організації прийняття на роботу; з 11.03.1994 по 10.09.1994р, оскільки в трудовій книжці відсутні накази на початок та закінчення виплати допомоги; період роботи з 11.09.1994 по 31.10.2000, оскільки в трудовій книжці відсутній наказ на звільнення з роботи.

З цими діями відповідача позивачка не погоджується та вказує, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Ухвалою від 18.03.2024 судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтею 263 КАС України.

04.04.2024 до суду надійшов відзив від відповідача 2, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення мотивує тим, що згідно наданих документів загальний стаж позивачки становить 25 р.09 місяців 23 дні, при необхідних 30 р. При цьому вказує, що спірні періоди не зараховані правомірно, оскільки в трудовій книжці за період з 01.09.1991 по 25.11.1992 роки не зазначено назву організації прийняття на роботу, а з 11.03.1994 по 10.09.1994, відсутні посилання на накази про початок та закінчення виплати допомоги. Стосовно періоду роботи з 11.09.1994 по 31.10.2000 р. вказано, що в трудовій книжці відсутній наказ на звільнення з роботи. А отже, рішення про відмову в призначенні пенсії є правомірним та не підлягає скасуванню.

Аналогічні мотиви наведене й відповідачем 1 у відзиві, який надійшов до суду 18.04.2024 р.

Ухвалою суду від 25.04.2024 р. витребувано у позивачки оригінал трудової книжки.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

05.12.2023 р. ОСОБА_1 звернулась до Головного управління ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком. За екстериторіальністю заяву передано до Головного управління ПФУ в Харківській області.

За наслідком розгляду поданої заяви Головним управлінням ПФУ в Харківській області прийнято рішення №88 від 08.12.2023 р., яким відмовлено в призначенні пенсії. Зокрема вказано, що страховий стаж становить 25 р. 9 місяців 23 дні, при необхідних 30 роках.

До стажу не зараховано періоди:

- з 01.09.1991 по 25.11.1992 роки, оскільки в трудовій книжці відсутня назва організації куди прийнято заявника;

- з 11.03.1994 по 10.09.1994, оскільки в трудовій книжці відсутні посилання на накази про початок та закінчення виплати допомоги;

- з 11.09.1994 по 31.10.2000 р. оскільки в трудовій книжці відсутній наказ на звільнення з роботи.

Відтак, за відсутності необхідного стажу відсутні підстави для призначення пенсії за віком.

Вважаючи наведене рішення відповідача протиправним, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог суд керується та виходить з наступного.

Частиною першою статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

У своєму рішенні N 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі-Закон N 1058-IV)

Статтею 9 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника

Відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 30 років з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 р

Отже право на призначення пенсії за віком мають особи , які досягли 60 років та мають стаж 30 років.

Оцінюючи позицію відповідача 2 стосовно не зарахування до стажу періодів роботи з 01.09.1991 р. по 25.11.1992 р., 11.03.1994 р. по 10.09.1994 р., 11.09.1994 р. по 31.10.2000 р., суд вказує наступне.

Згідно з вимогами ст. 62 Закону 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі -Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , позивачка працювала :

- з 01.09.1991 р. по 25.11.1992 р. викладачем по класу фортепіано (запис засвідчено директором ДМШ №1 та печаткою );

- 11.03.1994 р. по 10.09.1994 р. отримувала допомогу по безробіттю (засвідчено директором Замостянського районного центру зайнятості та печаткою установи );

- 11.09.1994 р. по 31.10.2000 р. продавцем (запис засвідчено підписом директора ТОВ "Скорпіон Інтер ЛТД" та засвідчено печаткою товариства).

Суд акцентує увагу, що всі записи виконані чітко, містять початок і кінець періодів, підписи відповідальних осіб та засвідчені печаткою.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача стосовно відсутності в записах в трудовій книжці назви організації, куди прийнято позивачку чи відсутності посилань на накази про початок і закінчення виплат, оскільки певні недоліки в трудовій книжці не можуть бути підставою для не врахування відповідних періодів роботи при проведенні обрахунку стажу для призначення особі пенсії за віком (аналогічна правова позиція зазначена у пункті 29 постанови Верховного Суду від 24 травня 2018 року по справі N 490/12392/16-а).

Суд вказує, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивачки її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання про призначення пенсії.

Правова позиція стосовно того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у трудовій книжці особи, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Тобто, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Отже, трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

При цьому, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відтак, суд доходить висновку, що періоди роботи з 01.09.1991 р. по 25.11.1992 р., 11.03.1994 р. по 10.09.1994 р., 11.09.1994 р. по 31.10.2000 р., не зараховані до стажу безпідставно, відтак, наявні підстави для зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області зарахувати ці періоди .

При цьому, загальний стаж позивачки, враховуючи стаж, який неправомірно не зараховано органом пенсійного фонду понад 6 років та стаж, який зарахований - 25 р. 9 міс. 23 дні, складає понад 30 років.

За таких обставин, беручи до уваги, що позивачка має необхідний загальний стаж та досягла 60 років спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню. Відповідно, наявні підстави для зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області призначити пенсію за віком з 03.11.2023 р. (дати досягнення пенсійного віку).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів , суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наведену норму, витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 968, 96 грн. судового збору підлягають відшкодуванню повністю.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 08.12.2023 №88.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 01.09.1991 по 25.11.1992, з 11.03.1994 по 10.09.1994, з 11.09.1994 по 31.10.2000 роки та призначити пенсію за віком починаючи з 03.11.2023 р.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір 968, 96 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, 5, Держпром,3 під., 2 пов, Харків, ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця)

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, 5, Держпром,3 під., 2 пов, Харків, ).

Повний текст рішення сформовано 2.05.2024р.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна