Справа № 280/1487/24
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2024-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

03 травня 2024 року Справа № 280/1487/24 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (далі відповідач), в якій позивач, з урахуванням ухвали суду від 20.03.2024, просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за фактично невикористані дні щорічної основної відпустки як учаснику бойових дій за період з 11.04.2022 по 17.02.2022, виходячи з грошового забезпечення станом на день його переведення;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за фактично невикористані дні щорічної основної відпустки як учаснику бойових дій за період з 18.02.2023 по 10.08.2023, виходячи з грошового забезпечення станом на день його звільнення з військової служби 10.08.2023;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової соціальної відпустки, як батьку- одинаку, виходячи з грошового забезпечення станом на день його звільнення з військової служби 10.08.2023;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки по сімейним обставинам за 2023 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день його звільнення з військової служби 10.08.2023;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за фактично невикористані дні щорічної основної відпустки як учаснику бойових дій за період з 11.04.2022 по 17.02.2022, виходячи з грошового забезпечення станом на день виходячи з грошового забезпечення станом на день його переведення;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за фактично невикористані дні щорічної основної відпустки як учаснику бойових дій за період з 18.02.2023 по 10.08.2023, виходячи з грошового забезпечення станом на день його звільнення з військової служби 10.08.2023;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової соціальної відпустки, як батьку-одинаку, виходячи з грошового забезпечення станом на день його звільнення з військової служби 10.08.2023;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки по сімейним обставинам за 2023 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день його звільнення з військової служби 10.08.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 11.04.2022 року по 17.02.2023 рік за призовом під час мобілізації проходив службу у Військовій частині НОМЕР_4 Національної гвардії України. Позивач має статус учасника бойових дій. З 18 лютого 2023 року по 10 серпня 2023 рік перебував на військовій службі по мобілізації у Військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №235 від 10.08.2023 солдата ОСОБА_1 (по мобілізації) за посадою старшого кулеметника (бронеавтомобіля) 1-го зенітного ракетного відділення 1-го зенітного ракетного взводу 1-ої зенітної ракетної батареї зенітного ракетно- артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_2 Південного ОТО, звільненого відповідно до підпункту "г" п.2 ч.4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 13.07.2023 №54 о/с у запас Збройних сил України у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років, виключено зі списків особового складу. Вказано, що при звільнені відповідачем не було проведено повний розрахунок та безпідставно не виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної оплачуваної основної та додаткових відпусток, у зв`язку з чим позивач звернувся із даною позовною заявою. Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 04.03.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні), протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження.

Ухвалою суду від 20.03.2024 прийнято уточнену позовну заяву у справі №280/1487/24. Постановлено здійснювати подальший розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, відповідно до уточненої позовної заяви від 20.03.2024 (вх.№13263). Надано відповідачу строк для подання до суду відзиву на позовну заяву з урахуванням уточнених позовних вимог - 15 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

18.07.2024 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№18380), в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що після виключення позивача зі списків особового складу на адресу Відповідача надійшов адвокатський запит щодо надання довідки про доходи Позивача та інформації, щодо виплати йому усіх належних сум при звільненні. При підготовці відповіді на запит було встановлено, що військовою частиною не було виплачено компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік у кількості 10 днів та 2023 рік у кількості 18 днів. З метою недопущення порушення прав Позивача, до наказу командира військової частини НОМЕР_2 національної гвардії України (по стройовій частині) від 10.08.2023 № 235 було внесено зміни та у жовтні 2023 року на рахунок Позивача було перерахована грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки, що підтверджується архівною відомістю №1. Вказує, що сам факт проходження військової служби за призовом під час мобілізації не є підставою для набуття права на додаткову відпустку, як учаснику бойових дій. Зазначене право виникає у особи після видачі відповідного посвідчення, що підтверджує його статус та дає право на пільги і гарантії визначені чинним законодавством. Тобто, вимоги позивача, в частині зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану відпустку, як учаснику бойових дій за період з 11.04.2022 по 31.05.2023 є безпідставними. Позивач з рапортом про компенсацію йому невикористаної додаткової відпустки, передбаченою ст. 16-2 Закону України "Про відпустки", при звільненні з військової служби не звертався. Відповідач не заперечує про наявність права у позивача на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки", але заперечує проти позовних вимог в частині визнання бездіяльності військової частини протиправною, оскільки Позивач своїми діями (бездіяльністю), а саме ненаданням інформації та підтверджуючих документів про наявність його права на отримання такого виду відпусток створив обставини, за яких його права були порушені. Щодо нарахування та виплати компенсації за невикористану відпустку за сімейними обставинами наголошує, що відпустка за сімейними обставинами не належить до щорічних основних та додаткових відпусток, а відтак не підлягає компенсації при звільненні з військової служби. Просить у задоволенні позову відмовити.

23.04.2024 до суду від представника відповідача надійшла письмова відповідь на відзив, в якій представник та позивач заперечують щодо доводів відповідача та вважають позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступні обставини.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що ОСОБА_1 з 11.04.2022 року по 17.02.2023 рік за призовом під час мобілізації проходив службу у Військовій частині НОМЕР_4 Національної гвардії України.

Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 , виданим 01 червня 2023 року Головним управлінням Національної гвардії України.

З 18 лютого 2023 року по 10 серпня 2023 рік перебував на військовій службі по мобілізації у Військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України, що підтверджується копією довідки № НОМЕР_6 Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 29.09.2023.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №235 від 10.08.2023 солдата ОСОБА_1 (по мобілізації) за посадою старшого кулеметника (бронеавтомобіля) 1-го зенітного ракетного відділення 1-го зенітного ракетного взводу 1-ої зенітної ракетної батареї зенітного ракетно- артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_2 Південного ОТО, звільненого відповідно до підпункту "г" п.2 ч.4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 13.07.2023 №54 о/с у запас Збройних сил України у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років, виключено зі списків особового складу 10.08.2023.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 23.05.2023 у справі№ 180/1631/22 та копією свідоцтва про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_7 підтверджується, що ОСОБА_1 є одиноким батьком, який самостійно утримує та виховує дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На адвокатський запит, відповідачем надана відповідь від 05.09.2023 №3/29/12-6331 в якій зазначено, що солдат ОСОБА_1 не використав щорічну основну відпустку за 2022 рік у кількості 10 календарних днів, за 2023 рік у кількості 18 календарних днів та додаткову відпустку відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки», як одинокий батько, у кількості 10 календарних днів. Оскільки зазначена компенсація не була виплачена ОСОБА_1 при виключенні зі списків особового складу військової частини, будуть внесені зміни до наказу командира військової частин НОМЕР_2 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 10.08.2023 №235 в частині виплати зазначеної компенсації. Відпустка за сімейними обставинами солдату ОСОБА_1 за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України не надавалася, додаткова винагорода на оздоровлення була виплачена у розмірі 26867,25 грн.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 4 Закону України "Про відпустки" № 504/96-ВР від 15.11.1996 (зі змінами та доповненнями) (далі Закон № 504/96-ВР) установлені такі види відпусток: щорічні відпустки; основна відпустка (ст. 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (ст. 7 Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст. 8 Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-XII від 22.10.1993 (зі змінами та доповненнями) (далі Закон № 3551-ХІІ) передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 10-1 Закону України № 2011-XII (зі змінами та доповненнями) визначено порядок надання військовослужбовцям відпусток.

Абзацом 3 п. 14 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".

Відповідно до п. 17 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно із п. 18 ст.10-1 Закону № 2011-ХІІ під час дії воєнного стану військовослужбовцям надається частина щорічної основної відпустки загальною тривалістю не більше 30 календарних днів, а також відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більше 10 календарних днів. Кожна із зазначених відпусток надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Щорічна основна відпустка, зазначена в абзаці першому цього пункту, надається протягом календарного року частинами не більше 15 календарних днів, за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу.

Проаналізувавши вищевказані правові норми, суд зазначає, що Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби у випадку неподання ним окремого рапорту.

Водночас, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Крім того, п. 3 розділу XXXI Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197 встановлено наступне:

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення (Пункт 5 розділу XXXI).

Таким чином, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ.

Вищевказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у зразковій справі № Пз/9901/4/19 (№ 620/4218/18).

Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_4 з червня 2023 року є учасником бойових дій, що підтверджується копією відповідного посвідчення серії НОМЕР_5 , виданого Головним управлінням Національної гвардії України.

Також судом встановлено та відповідачем не заперечується та обставина, що позивач, як учасник бойових дій, не використав додаткову відпустку у 2022 - 2023 роках під час проходження військової служби, а отже, набув право на отримання грошової компенсації за такі дні невикористаної відпустки, у зв`язку із звільненням зі служби.

Водночас, зі змісту відзиву на позовну заяву відповідач стверджує, що Позивач був зарахований у списки особового складу відповідача лише 18.02.2023, а документи для отримання ним статусу учасника бойових дій направлялися за попереднім місцем проходження військової служби, відповідно посвідчення та нагрудний знак позивач отримував у військовій частині НОМЕР_4 Національної гвардії України. Про наявність у позивача статусу учасника бойових дій Відповідачу стало відомо лише з позовної заяви.

Суд вкотре наголошує на тому, що відповідач був зобов`язаний провести повний розрахунок з позивачем на час виключення його зі списків особового складу частини. Натомість відповідач протиправно не здійснив нарахування та виплату позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2022-2023 роки, внаслідок чого виник спір.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2022 року по 2023 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Як наслідок, з метою захисту порушених прав позивача, наявні підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу відповідну грошову компенсацію за визначений період.

Крім того, як вже зазначалося судом, згідно з п. 18 ст. 10-1 Закону № 2011 під час дії воєнного стану військовослужбовцям надається відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більше 10 календарних днів.

У випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки.

При цьому, суд зазначає, що відповідачами, на яких в силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України покладено обов`язок доказування, не надано до суду доказів надання позивачу додаткової відпустки за сімейними обставинами.

В той же час, доказів на підтвердження виплати позивачу компенсації невикористаної додаткової відпустки за сімейними обставинами матеріали справи не містять.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання грошової компенсації за невикористані ним дні щорічної додаткової відпустки за 2023 рік.

Разом із цим, приписами статті 19 Закону України «Про відпустки» визначено, що жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є одиноким батьком, який самостійно утримує та виховує дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на вказане, суд вважає, що при звільненні з військової служби позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним соціальної відпустки, як батьку дитини який виховує її без матері, а тому наявна протиправна бездіяльність відповідача щодо не нарахування позивачу при звільненні такої компенсації.

В той же час суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині, що стосується виплати позивачу грошової компенсації за всі невикористані дні основної відпустки за період з 2022 - 2023 роки. Адже, як свідчать матеріали справи, відповідачем у жовтні 2023 року було нараховано та виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 - 2023 роки у сумі 130162,72 грн., що підтверджується копією архівної відомості №1 за за період з серпня 2023 року по жовтень 2023 року, яка долучена відповідачем до свого відзиву.

Таким чином відповідач при звільненні позивача 10.08.2023 з військової служби виконав свій обов`язок щодо проведення із ним розрахунку в частині виплати грошової компенсації за невикористані дні основної відпустки. Тому в цій частині заявлені позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій і докази, надані позивачем та відповідачем, суд вважає заявлені у цій справі позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат пов`язаних з розглядом справи не встановлено, питання про розподіл судових витрат у справі судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 72 - 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, за період проходження військової служби за 2022 - 2023 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, 10.08.2023.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за сімейними обставинами за 2023 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, 10.08.2023.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки, як батьку дитини який виховує її без матері за 2023 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, 10.08.2023.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період проходження військової служби за 2022 - 2023 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, 10.08.2023.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за сімейними обставинами за 2023 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, 10.08.2023.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки, як батьку дитини який виховує її без матері за 2023 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, 10.08.2023.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат у справі судом не вирішується.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 03.05.2024.

Суддя А.В. Сіпака