Справа № 320/8843/23
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2024-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2024 року № 320/8843/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Щавінського В.Р., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду У країни в м. Київ, яка полягає у нездійсненні виплати при призначенні пенсії за віком грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в м. Київ нарахувати та виплатити грошову допомогу ОСОБА_1 у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позов мотивовано протиправною бездіяльністю відповідача, що полягає у ненарахуванні та невиплаті грошової допомоги передбаченої пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.05.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого позов не визнано. Зазначено про відсутність підстав для виплати грошової допомоги позивачу, з огляду на відсутність спеціального стажу.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Згідно відомостей із трудової книжки серії НОМЕР_1 , позивач: з 11.08.1981 прийнята на посаду медсестри інфекційного відділення в Андрушівській ЦРЛ; з 17.08.1983 звільнена з вказаної посади; з 01.09.1983 зарахована студенткою лікувального факультету Івано-Франківського медичного інституту; з 01.07.1989 відрахована із числа студентів Івано-Франківського медичного інституту у зв`язку із його закінченням; з 01.08.1989 прийнята на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю «інфекційні хвороби» в міську лікарню №1 Королівського району м. Житомира; з 02.01.1990 звільнена із вказаної посади у зв`язку із переведенням в Андрушівську ЦРЛ; з 05.01.1990 зарахована в штат ІНФОРМАЦІЯ_1 для проходження інтернатури; з 31.07.1990 звільнена у зв`язку з закінченням інтернатури за спеціальністю; з 10.08.1990 прийнята на посаду лікаря-інфекціоніста в Бердичівську районну лікарню; з 11.10.1991 переведена для роботи на 0.5 ст. посади лікаря-інфекціоніста та 0.5 ст. лікаря-терапевта Солотвинської дільничної лікарні; з 29.09.1992 звільнена із вказаної роботи; з 01.10.1992 прийнята на посаду лікаря-інфекціоніста в Бердичівське міське територіальне медичне об`єднання Житомирської області; з 05.09.1995 звільнена із вказаної посади; 01.09.1995 зарахована на навчання до клінічної ординатури на кафедру інфекційних хвороб; з 31.08.1997 відрахована з ординатури по закінченню навчання; з 01.09.1997 зарахована на посаду лікаря-інфекціоніста в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» Шевченківського району міста Києва; з 30.03.2007 звільнена із вказаної посади; 27.04.2007 зарахована на посаду лікаря-інфекціоніста терапевтичного відділення 2 поліклініки №4 ЦРП на 0.5 ст.; з 19.01.2009 переведена на посаду заступника головного лікаря з медичної частини адміністративно-господарського персоналу; з 19.01.2009 призначена на посаду лікаря-інфекціоніста кабінету інфекційних захворювань на 0.5 ст. за сумісництвом; з 01.03.2011 призначена виконуючим обов`язки головного лікаря поліклініки №4 Святошинського району м. Києва; з 06.01.2012 переведена на посаду заступника головного лікаря з медичної частини адміністративно-управлінського персоналу; з 31.10.2013 звільнена у зв`язку з переведенням до комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр Святошинського району м. Києва; з 01.11.2013 прийнята на посаду завідувача терапевтичного відділення лікаря-терапевта філії №4 КНП «КДЦ»; з 03.03.2014 переведена на посаду завідувача терапевтичного відділення лікаря-інфекціоніста філії №4 КНП «КДЦ»; з 01.11.2014 переведена на посаду лікаря-інфекціоніста кабінету лікаря-інфекціоніста філії №4 КНП «КДЦ» на 0.5 ст.; з 13.10.2014 прийнята на посаду керівника проектів та програм відділу маркетинг за сумісництвом в ТОВ «Синево Україна»; з 12.09.2016 звільнена із вказаної посади у ТОВ «Синево Україна»; з 26.09.2016 переведена на посаду виконуючого обов`язки завідувача філією №4 лікар-інфекціоніст КДЦ; з 01.04.2018 призначена на посаду завідувача філії №4, лікар-інфекціоніст КНП «КДЦ».

Також: відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Андрушівська міська лікарня» від 24.01.2022 №23 позивач працювала сестрою медичного інфекційного відділення Андрушівської центральної районної лікарні з 11.08.1981 по 17.08.1983, у відпустці без збереження заробітної плати була з 16.07.1983 по 31.07.1983; відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Центральна районна лікарня Бердичівського району» від 18.01.2022 №42 позивач працювала: на посаді лікаря-інфекціоніста Солотвинського інфекційного відділення з 10.08.1990, на посаді лікаря-інфекціоніста (0,5 ст.) та лікаря-терапевта (0,5 ст.) Солотвинської дільничної лікарні по 29.09.1992, за період роботи відпустка без збереження заробітної плати не надавалась; відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Бердичівська міська лікарня» від 13.01.2022 позивач працювала на посаді лікаря-інфекціоніста поліклініки для дорослих з 01.10.1992 по 05.09.1995, за період роботи відпустка без збереження заробітної плати не надавалась; відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» позивач працювала на посаді лікаря-інфекціоніста з 01.09.1997 по 30.03.2007, за період роботи у відпустці без збереження заробітної плати перебувала з 18.01.2002 по 01.02.2002, у відпустці по догляду за дитиною віком до 3-ох років перебувала з 05.08.2002 по 13.05.2005, у відпустці по догляду за дитиною віком до 6-ти років без збереження заробітної плати з 14.05.2005 по 13.11.2005, з 14.11.2005 по 13.05.2006, з 14.05.2006 по 14.11.2006, з 15.11.2006 по 30.03.2007; відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» від 21.03.2022 №87 позивач працювала на посаді лікаря-інфекціоніста з 27.04.2007, з 01.11.2013 на посаді завідувача терапевтичного відділення, лікаря терапевта філії №4 КНП «Консультативно-діагностичний центр», за період роботи у відпустці без збереження заробітної плати перебувала з 02.07.2007 по 13.07.2007, з 13.10.2014 по 24.10.2014, з 27.09.2021 по 29.09.2021.

Позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача у нарахуванні та виплаті грошової допомоги, позивач звернулась з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» врегульовано Порядком обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 (далі Порядок №1191).

Відповідно до пункту другого Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Згідно пункту п`ятого Порядку №1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

За приписами пункту 6 Порядку для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно статей 27 і 28 Закону №1058-IV, станом на день її призначення.

Відповідно до пункту 7 Порядку, виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Із системного аналізу вищенаведених норм законодавства, суд дійшов висновку, що виникнення права в особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язано із наявністю таких умов у сукупності: наявність у особи необхідного спеціального страхового стажу роботи на визначених законодавством посадах; вихід на пенсію відбувся саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності; особа до моменту призначення пенсії за віком не отримувала будь-яку пенсію.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №462/5636/16-а, від 19.03.2019 у справі №466/5637/17.

Згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , позивач: з 11.08.1981 прийнята на посаду медсестри інфекційного відділення в Андрушівській ЦРЛ; з 17.08.1983 звільнена з вказаної посади; з 01.09.1983 зарахована студенткою лікувального факультету Івано-Франківського медичного інституту; з 01.07.1989 відрахована із числа студентів Івано-Франківського медичного інституту у зв`язку із його закінченням; з 01.08.1989 прийнята на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю «інфекційні хвороби» в міську лікарню №1 Королівського району м. Житомира; з 02.01.1990 звільнена із вказаної посади у зв`язку із переведенням в Андрушівську ЦРЛ; з 05.01.1990 зарахована в штат ІНФОРМАЦІЯ_1 для проходження інтернатури; з 31.07.1990 звільнена у зв`язку з закінченням інтернатури за спеціальністю; з 10.08.1990 прийнята на посаду лікаря-інфекціоніста в Бердичівську районну лікарню; з 11.10.1991 переведена для роботи на 0.5 ст. посади лікаря-інфекціоніста та 0.5 ст. лікаря-терапевта Солотвинської дільничної лікарні; з 29.09.1992 звільнена із вказаної роботи; з 01.10.1992 прийнята на посаду лікаря-інфекціоніста в Бердичівське міське територіальне медичне об`єднання Житомирської області; з 05.09.1995 звільнена із вказаної посади; 01.09.1995 зарахована на навчання до клінічної ординатури на кафедру інфекційних хвороб; з 31.08.1997 відрахована з ординатури по закінченню навчання; з 01.09.1997 зарахована на посаду лікаря-інфекціоніста в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» Шевченківського району міста Києва; з 30.03.2007 звільнена із вказаної посади; 27.04.2007 зарахована на посаду лікаря-інфекціоніста терапевтичного відділення 2 поліклініки №4 ЦРП на 0.5 ст.; з 19.01.2009 переведена на посаду заступника головного лікаря з медичної частини адміністративно-господарського персоналу; з 19.01.2009 призначена на посаду лікаря-інфекціоніста кабінету інфекційних захворювань на 0.5 ст. за сумісництвом; з 01.03.2011 призначена виконуючим обов`язки головного лікаря поліклініки №4 Святошинського району м. Києва; з 06.01.2012 переведена на посаду заступника головного лікаря з медичної частини адміністративно-управлінського персоналу; з 31.10.2013 звільнена у зв`язку з переведенням до комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр Святошинського району м. Києва; з 01.11.2013 прийнята на посаду завідувача терапевтичного відділення лікаря-терапевта філії №4 КНП «КДЦ»; з 03.03.2014 переведена на посаду завідувача терапевтичного відділення лікаря-інфекціоніста філії №4 КНП «КДЦ»; з 01.11.2014 переведена на посаду лікаря-інфекціоніста кабінету лікаря-інфекціоніста філії №4 КНП «КДЦ» на 0.5 ст.; з 13.10.2014 прийнята на посаду керівника проектів та програм відділу маркетинг за сумісництвом в ТОВ «Синево Україна»; з 12.09.2016 звільнена із вказаної посади у ТОВ «Синево Україна»; з 26.09.2016 переведена на посаду виконуючого обов`язки завідувача філією №4 лікар-інфекціоніст КДЦ; з 01.04.2018 призначена на посаду завідувача філії №4, лікар-інфекціоніст КНП «КДЦ».

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (далі Перелік №909).

Переліком №909 установлено заклади освіти і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років: у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспожив служби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошову допомогу позивачу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає, що частиною п`ятою статті 45 Закону №1058-IV встановлено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі Порядок №22-1).

Так, пунктом 4.3 розділу ІІ Порядку №22-1 передбачено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Відповідно до пункту 4.7 розділу ІІ Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Таким чином, нормами як Закону №1058-IV, так і Порядку №22-1, передбачена обов`язковість прийняття територіальний орган Пенсійного фонду рішення за результатом розгляду заяви особи про перерахунок пенсії, яке видається або направляється особі.

Разом із тим, право на захист це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом» (стаття 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять жодних доказів прийняття рішення відповідачем за наслідками розгляду заяви позивача про виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно, спору щодо виплати/невиплати грошової допомоги на час звернення позивача у цій справі до суду не існувало.

У цьому контексті варто також зазначити, що суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати документи, яким не була надана належна оцінка, або взагалі такі документи не досліджувалися в передбаченому порядку.

З огляду на відсутність в матеріалах адміністративної справи доказів щодо розгляду відповідачем такої заяви, у суду відсутні підстави вважати, що право позивача у зазначеній частині порушено.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо розгляду по суті відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону №1058-IV та розділу IV Порядку №22-1 заяви позивача про виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відтак, ефективним способом відновлення порушеного відповідачем права позивача буде зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача про виплату грошової допомоги.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції від 24.01.2023 №40116800, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Відтак, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 536,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду У країни в м. Києві, яка полягає у нерозгляді заяви ОСОБА_1 про виплату при призначенні пенсії за віком грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

3. Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в м. Києві розглянути заяву ОСОБА_1 про нарахування та виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.