Справа № 400/14359/23
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2024-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2024 р. Категорія: 112010101м. ОдесаСправа № 400/14359/23
Перша інстанція: суддя Лісовська Н. В.,

час і місце ухвалення: письмове провадження,

м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Домусчі С.Д., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 січня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі відповідач 2) про: - визнання протиправним та скасування рішення відповідача 2 від 31.10.2023 р. № 32 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2022 р., що дорівнює 2 481, 00 грн.; - зобов`язання відповідача 1 провести перерахунок та виплату з 01.01.2022 р. щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у відповідному розмірі згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області від 20.09.2023 р. № 7/1-112/23, з урахуванням раніше виплачених сум та встановленого з 01.01.2022 р. прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 2 481, 00 грн., мотивуючи його тим, що є суддею у відставці та має право на перерахунок довічного грошового утримання з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2022 р. Відповідач 2 протиправно відмовив у перерахунку.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 січня 2024 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 31.10.2023 р. № 32 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2022 р., що дорівнює 2481,00 грн. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області провести перерахунок та виплату з 01.01.2022 р. щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у відповідному розмірі згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області від 29.09.2023 р. № 7/1-112/23, з урахуванням раніше виплачених сум та встановленого з 01.01.2022 р. прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 2481,00 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області судовий збір у сумі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість грн 80 коп.) на користь ОСОБА_1 . Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області судовий збір у сумі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість грн 80 коп.) на користь ОСОБА_1 .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", в якому встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2022 року, на рівні 2102, 00 грн., відтак, підстави для перерахунку довічного грошового утримання позивача відсутні, а оскаржуване рішення відповідача 2 є законним.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є суддею у відставці Ленінського районного суду м. Миколаєва, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України Про судоустрій і статус суддів.

Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Миколаївській області видано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 29.09.2023 р. № 7/1-112/23. Розмір винагороди в довідці розраховано, виходячи з прожиткового мінімуму станом на 01.01.2022 р. 2 481, 00 грн.

11.10.2023 р. позивач звернувся до відповідача 1 із заявою про перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі вказаної вище довідки.

За принципом екстериторіальності заява розглянута відповідачем 2.

Рішенням від 31.10.2023 р. № 32 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відмовлено з посиланням на ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік".

Не погоджуючись із вищевикладеним, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що доводи відповідачів про необхідність застосування положень ст. 7 Закону України Про Державний бюджет на 2022 рік, які визначають прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 грн, та відсутність підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду, в якій визначена суддівська винагорода, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2022 року - 2481 грн, ґрунтуються на помилковому застосуванні наведених законодавчих норм та суперечать усталеній практиці Верховного Суду.

П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке:

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

У преамбулі Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року № 1402-VIII (далі Закон № 1402-VIII) зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

За частиною першою статті 4 Закону № 1402-VIII судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів (частина друга статті 4 Закону № 1402-VIII).

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно п. 1 ч. 3, ч.ч. 4, 5 ст. 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Відповідно до вимог ч.ч. 1-4 ст. 142 Закону № 1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання

Таким чином, правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

В свою чергу, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано Законом України Про прожитковий мінімум від 15.07.1999 року № 966-XIV (далі Закон № 966-XIV), відповідно до статті 1 якого прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

У змісті наведеної норми Закону № 966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум.

Судді до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, не віднесені.

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік від 02.11.2021 року № 1928-IX установлено з 1 січня 2022 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2393 гривні; для працездатних осіб - 2481 гривня; для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 гривні.

Сторонами у справі не заперечується, що суддівська винагорода, яка врахована для розрахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці позивача у справі у 2022 році, розрахована на підставі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 грн згідно статті 7 Закону України Про Державний бюджет на 2021 рік від 15.12.2020 року № 1082-ІХ, зокрема, посадовий оклад визначено у розмірі 69366 грн = 30 х 2102 грн (прожитковий мінімум для визначення посадового окладу судді згідно статті 7 Закону України Про Державний бюджет на 2021 рік від 15.12.2020 року № 1082-ІХ) х 1,1 (регіональний коефіцієнт)).

Натомість у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області від 29.09.2023 р. № 7/1-112/23 суддівська винагорода визначена, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого на 01 січня 2022 року складає 2481 грн.

У відповідності до наданої довідки, суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного грошового утримання суддям у відставці, складає 130996,80 грн., в тому числі, посадовий оклад судді 81873,00 грн., доплата за вислугу років (60%) 49123,80 грн.

Саме на підставі вказаної довідки позивач просив здійснити йому перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці, про що ним подано відповідну заяву до ГУ ПФУ в Миколаївській області.

З наведеного вбачається, що позивач надав органу Пенсійного фонду довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання, в якій зазначається суддівська винагорода у більшому розмірі, ніж у тій довідці, на підставі якої йому проведено нарахування щомісячного довічного грошового утримання.

Разом з цим, відповідачем 2 відмовлено позивачу в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі наведеної довідки про суддівську винагороду, посилаючись на те, що відповідно до Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 гривні; та згідно Закону України Про Державний бюджет на 2022 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, з 1 січня 2022 року також становив 2102 гривень.

Таким чином, відповідач 2 вказав на те, що розмір складових суддівської винагороди судді у порівнянні з 2021 роком не змінився, у зв`язку з чим, немає підстав для перерахунку щомісячного грошового утримання позивача.

Аналогічні доводи наводяться і відповідачем 1.

Тобто, позиція відповідачів полягає у тому, що позивач не має права на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі наведеної довідки про суддівську винагороду, оскільки у цій довідці визначена суддівська винагорода, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2022 року - 2481 грн., а Закон України Про Державний бюджет на 2022 рік містить положення про те, що прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, з 1 січня 2022 року становить 2102 грн.

Суд підкреслює, що виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону № 1402-VIII й норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

Зміни до Закону № 1402-VIII у частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період, про який йдеться у позовній заяві, а також до Закону № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися.

Законом № 1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом № 1402-VIII.

За наведеного правового регулювання, доводи відповідачів про те, що статтею 7 Закону України Про Державний бюджет на 2022 рік установлено з 1 січня 2022 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 грн, а тому, підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду, в якій визначена суддівська винагорода, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2022 року - 2481 грн, є безпідставними та необґрунтованими.

Доходячи вказаних висновків відповідачами не враховано, що Закон про Державний бюджет України не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми.

Конституція України не надає Закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

На такі аспекти законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у Рішеннях від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Також, помилково не враховано сталу та послідовну практику Верховного Суду щодо застосування вказаних норм права (постанови від 10.11.2021 року у справі № 400/2031/21, від 30.11.2021 року у справі № 360/503/21, від 02.06.2023 року у справі № 400/4904/21, від 24.07.2023 року у справі № 280/9563/21, від 25.07.2023 року у справі № 120/2006/22-а, від 26.07.2023 року у справі № 240/2978/22, від 27.07.2023 року у справі № 240/3795/22, від 13.09.2023 року у справі № 240/44080/21, від 21.09.2023 року у справі № 380/25627/21).

Зокрема, Верховний Суд сформулював такі правові висновки:

- Законом України Про судоустрій і статус суддів закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

- суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України Про судоустрій і статус суддів;

- зміна Законом України Про Державний бюджет України складової для визначення базового розміру посадового окладу судді, є порушенням гарантії незалежності суддів.

Підсумовуючи викладене, доводи відповідачів про необхідність застосування положень ст. 7 Закону України Про Державний бюджет на 2022 рік, які визначають прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 грн, та відсутність підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду, в якій визначена суддівська винагорода, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2022 року - 2481 грн, ґрунтуються на помилковому застосуванні наведених законодавчих норм та суперечать усталеній практиці Верховного Суду.

Інших підстав для відмови в оскаржуваному рішенні не наведено.

Таким чином, рішення пенсійного органу про відмову у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду, в якій визначена суддівська винагорода, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2022 року - 2481 грн, є протиправним та підлягає скасуванню, а ГУ ПФУ в Миколаївській області підлягає зобов`язанню здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2022 року на підставі довідки ТУ ДСА в Миколаївській області від 29.09.2023 р. (позивачем помилково вказано 20.09.2023 р.) № 7/1-112/23 про суддівську винагороду, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного грошового утримання суддям у відставці.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 січня 2024 року по справі № 400/14359/23, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді С.Д. Домусчі О.І. Шляхтицький