Справа № 460/3206/24
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2024-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 квітня 2024 року м. Рівне №460/3206/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач-2), за змістом якого просив суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 від 13.02.2024 №16, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи із 03 лютого 2024 року;

зобов`язати відповідача-2 призначити і виплачувати позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи із 03 лютого 2024 року, зарахувавши до загального страхового стажу позивача період його роботи за межами України в Республіці Білорусь з 29.05.1992 по 30.11.1998 та з 01.12.1998 по 15.12.2000.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач, маючи загальний страховий стаж більше 30 років та статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 06.02.2024 (по досягненню повних 54 років) звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Однак, рішенням відповідача-1 (обраного для розгляду документів за принципом випадковості) від 13.02.2024 №16 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком з тих підстав, що його загальний страховий стаж при мінімальному 25 років складає 21 рік 6 місяців 20 днів та до стажу не зараховано період роботи з 29.05.1992 по 30.11.1998 та з 01.12.1998 по 15.12.2000 на території республіки Білорусь. Окрім цього, період роботи (проживання) в зоні гарантованого добровільного відселення з 29.05.1992 по 30.11.1998 та з 01.11.1998 по 15.12.2000 не враховано, оскільки заявник працював у республіці Білорусь, а не проживав у с. Познань Сарненського р-ну Рівненської області, територія якого відноситься до забрудненої зони. Згідно з висновками відповідача-1 документами підтверджено проживання у зоні гарантованого добровільного відселення 4 роки 1 місяць 24 дні, а тому позивач має право на зниження пенсійного віку на 5 років.

Позивач, вважаючи протиправною поведінку відповідача-1 щодо відмови у призначенні пенсії за віком, звернувся до суду із позовною заявою.

Ухвалою суду від 27.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачем -1 у встановлений судом строк відзиву на позов не подано.

Відповідач-2 подав відзив на позовну заяву, яким позовні вимоги не визнав повністю. В обґрунтування заперечень відповідач повідомив, що підставою звернення до суду та предметом спору в даній справі є: рішення від 13.02.2024 за № 16 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області. Проживання позивача на території, яку обслуговує Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не може бути підставою для зобов`язання цього органу вчиняти певні дії, оскільки визначальним фактором є визначення органу яким саме було прийнято спірне рішення, що є предметом розгляду у цій справі та стало підставою для звернення з позовом до суду.

Окрім цього відповідач-2 повідомив, що необхідний страховий стаж, зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII становить 25 років. Страховий стаж позивача становить 21 рік 6 місяців 20 днів. За наданими документами до страхового стажу не зараховано наступні періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 30.10.1992 року: - з 29.05.1992 по 30.11.1998 та з 01.12.1998 по 15.12.2000, оскільки починаючи з 19.06.2023 року обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього СРСР, а в подальшому незалежних державах, та врахування нарахованої на їх території заробітної плати здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів. До страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території республіки Білорусь по 31 грудня 1991 року. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, Кабінет Міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві.

Також відповідач-2 зазначив, що відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 позивач працював з 29.05.1992 по 30.11.1998 рік в Туровському ліспромхоз (далі мовою оригіналу) «сборщиком живицьі на Познанский мастерский участок», «вздьімщиком живицьі Познанского мастерского участка», що знаходиться на території республіки Білорусь. Постійне місце роботи позивача нерозривно пов`язане з його постійним місцем проживання, відтак факт роботи у Туровському ліспромхозі заперечує факт проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення в (с. Познань) в цей період.

Відповідач-2 вказав, що наданими документами підтверджено проживання у зоні гарантованого добровільного відселення 4 роки 1 місяць 24 дні, отже позивач має право на зниження пенсійного віку на 5 років. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та з урахуванням ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач має право на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку у 2030 році, тобто при досягненні 60 років та за наявності страхового стажу від 15 років до 25 років.

З цих підстав відповідач-2 просив в задоволенні позову відмовити.

Відповідач-1, який приймав оскаржене рішення, відзиву на позовну заяву не подав, своєї позиції щодо заявлених ОСОБА_1 позовних вимог суду не повідомив.

Відповідно до вимог статті 263 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Позивач громадянин України, 02.02.1970 народився в с. Познань Рокитнівського району Рівненської області.

Посвідченням Серія Б №428710 с, виданим 12.04.2013 Рівненською обласною державною адміністрацією, підтверджується наявність у позивача статусу особи, який потерпів внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії.

На заяву ОСОБА_1 від 06.02.204 про призначення йому пенсії за віком відповідач-1 рішенням від 13.02.2024 №16 відмовив у призначенні пенсії з тих підстав, що загальний страховий стаж позивача при мінімальному 25 років складає 21 рік 6 місяців 20 днів (до стажу не зараховано період роботи з 29.05.1992 по 30.11.1998 та з 01.12.1998 по 15.12.2000 на території республіки Білорусь), а період роботи (проживання) в зоні гарантованого добровільного відселення з 29.05.1992 по 30.11.1998 та з 01.11.1998 по 15.12.2000 не враховано, оскільки заявник працював у республіці Білорусь, а не проживав у с. Познань Сарненського р-ну Рівненської області, територія якого відноситься до забрудненої зони. Згідно з висновками відповідача документами підтверджено проживання у зоні гарантованого добровільного відселення 4 роки 1 місяць 24 дні, а тому заявник має право на зниження пенсійного віку на 5 років.

Вважаючи протиправним спірне рішення відповідача-1, позивач звернувся до суду із позовом про його скасування.

Вирішуючи адміністративний спір по суті, суд враховує наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону №1058-IV від 09.07.2003 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Зокрема, ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком для відповідача-1 слугував, на його думку, факт не підтвердження проживання (роботи) ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 6 років. Відповідач-1 вважає підтвердженим виключно проживання в цій зоні позивача з 26.04.1986 по 21.11.1988 та з 01.11.1990 по 28.05.1992.

За висновками відповідача-1 у період з 29.05.1992 позивач працював за межами зони гарантованого добровільного відселення, а тому не проживав в с. Познань Сарненського (раніше Рокитнівського) р-ну Рівненської області.

Оцінюючи вказані доводи відповідача-1, суд враховує, що Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до п.2.1 Порядку №22-1, при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Таким чином, вказаними вище положеннями Порядку №22-1 чітко відображено які саме документи засвідчують особливий статус особи, що потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи. Підтвердження іншими документами такого статусу, як і визначення права на призначення пенсії за віком із зниженням відповідного пенсійного віку з урахуванням інших відомостей не передбачено чинним законодавством.

Судом встановлено, що до заяви про призначення пенсії від 06.02.2024 позивачем додано довідку Березівської сільської ради Сарненського району Рівненської області від 25.01.2024 №528 про періоди проживання в зоні радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) Серії НОМЕР_2 від 12.04.2013.

Згідно зі ст. 65 Закону №796-ХІІ документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади. Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 року №501 (далі Порядок №51, в редакції, чинній станом на дату видачі позивачу посвідчення у 1993 році), передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З аналізу наведених норм слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи". Довідки про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 21 листопада 2006 року у справі № 21-1048во06, від 04 вересня 2015 року у справі № 690/23/15-а, Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2018 року у справі № 344/9789/17, від 24 жовтня 2019 року у справі № 152/651/17, 25 листопада 2019 року у справі № 464/4150/17 та від 27 квітня 2020 року у справі № 212/5780/16-а.

Також, довідкою Березівської сільської ради Сарненського району Рівненської області від 25.01.2024 №528 підтверджується, що позивач дійсно постійно проживав і був постійно зареєстрований в с. Познань Сарненського району Рівненської області з 26 квітня 1986 року по 21 листопада 1988 та з 01.11.1990 по дату видачі довідки 25.01.2024.

Підстава видачі довідки погосподарські книги за 1986-2025 роки. У довідці зазначено, що даний населений пункт відноситься до ІІІ-ої зони радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР №106 від 23.07.1991 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи", село Познань Сарненського району Рівненської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 зони).

Таким чином, наданими відповідачу документами, що чітко передбачені Порядком №22-1, підтверджено, що станом на 01.01.1993 позивач проживав у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років. Крім того, у даній зоні позивач постійно проживав з квітня 1986 року по день звернення із заявою до відповідача (понад 35 років). Як наслідок, відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, позивач має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 6 років (35/2, але не більше 6 років).

Із спірного рішення слідує, що як вважає відповідач-1 відомості про роботу ОСОБА_1 в Туровському ліспромхозі, що розташований на території республіки Білорусь суперечать відомостям про проживання позивача на території радіоактивного забруднення.

Однак суд оцінює критично і відхиляє вказані доводи Пенсійного органу, оскільки як уже зазначалось, період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення відповідно до наданих Пенсійному органу документів підтверджено належними документами.

Суд зауважує, що Пенсійними органами не спростовано достовірності відомостей, вказаних у довідках первинними документами (погосподарськими книгами), зокрема й тими, які оцінювала Рівненська обласна державна адміністрація при вирішенні питання про встановлення позивачу статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній впродовж періоду роботи позивача з 29.05.1992 та по 15.12.2000) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудовою книжкою позивача Серія НОМЕР_1 , дата заповнення 30.10.1992 підтверджується, що ОСОБА_1 з 29.05.1992 по 30.11.1998 дійсно працював Туровський ліспромхоз (далі мовою оригіналу) «сборщиком живицьі на Познанский мастерский участок», «вздьімщиком живицьі Познанского мастерского участка».

Суд зауважує, що загальновідомою і такою, що не потребує доказуванню, є інформація про те, що с. Познань Сарненського (раніше Рокитнівського) району Рівненської області знаходиться поруч межі державного кордону України із кордоном республіки Білорусь.

Із картографічного методу дослідження слідує, що місто Турів у Житковицькому р-ні Гомельської області республіки Білорусь (на території якого розташований лісопункт в якому працював позивач) знаходиться за 55,70 км. від с. Познань, в якому ОСОБА_1 проживав та працював у спірний період, а його обов`язками, як вбачається із записів трудової книжки, були дії щодо заготівлі живиці на території колишнього Рокитнівського та Лельчицькому районів Гомельської області (в межах 50 км від постійного місця проживання), що, на переконання суду, давало ОСОБА_1 фізичну можливість постійно проживати в с. Познань.

Таким чином, не підтверджено жодними доказами проживання позивача в іншому населеному пункті, окрім с. Познань Рокитнівського району Рівненської області, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Як вважає суд, трудова книжка із записами про роботу не відноситься до документів, які можуть підтверджувати або спростовувати період проживання потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи в зоні гарантованого добровільного відселення.

Суд наголошує, що записами трудової книжки позивача підтверджується, що він працював на Познанській дільниці. Відтак трудова книжка не спростовує, а навпаки підтверджує проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення.

Окрім цього, надання інших документів, які би підтверджували період проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення, окрім як довідки органу місцевого самоврядування, законодавством не передбачено.

Факт проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення засвідчує виключно довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 у справі №162/760/17 (№14-550цс18) та постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17 (№61-16015св18).

Для спростування або ж підтвердження факту постійного проживання на Пенсійне управління як контролюючий орган покладений обов`язок здійснення перевірки первинної документації (погосподарських книг у сільських радах), на підставі яких видаються довідки.

Водночас, Пенсійними органами не спростовано первинними документами підтвердженого факту проживання ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення у спірний період.

Листом відповідача-2 від 26.02.2024 №1700-0202-8/11386 підтверджується, що будь-які інші документи щодо ОСОБА_1 , не витребовувались.

Таким чином, суд дійшов висновку, що наданими відповідачу документами чітко підтверджено період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 по 21.11.1988 та з 01.11.1990 по 25.01.2024 дату видачі довідки (понад 35 років), а як наслідок, наявне право на призначення позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років.

Окрім цього, зі змісту оскарженого рішення слідує, що іншою підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії був висновок відповідача-1 про відсутність у ОСОБА_1 мінімального необхідного страхового стажу 25 років, оскільки обчислений відповідачами стаж склав 21 рік 6 місяців 20 днів. При цьому, до стажу не враховано період роботи позивача з 29.05.1992 по 30.11.1998 та з 01.12.1998 по 15.12.2000, оскільки з 19.06.2023 обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього СРСР а в подальшому незалежних держав, та врахування нарахованої на їх території заробітної плати здійснюється відповідно до законодавства України з врахуванням двосторонніх угод. Період роботи на території республіки Білорусь зараховується виключно по 31.12.1991.

Проте, суд вважає не доведеними вказані висновки Пенсійних органів виходячи з наступного.

Записами трудової книжки дійсно підтверджується, що ОСОБА_1 в період з 29.05.1992 по 30.11.1998 (записи №1-4) та з 01.12.1998 по 15.12.2000 (записи №5-6) працював в структурах підприємств, розташованих на території республіки Білорусь. Однак, як уже встановлено судом фактичне місце роботи позивача була Познанська дільниця Рокитнівського р-ну Рівненської області та Лєльчинського р-ну Гомельської області республіки Білорусь.

Також, статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 передбачалось зобов`язання дев`яти держав - учасниць СНД, в тому числі України та республіки Білорусь врахування для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди, трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російська федерація, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Отже, з аналізу наведеного вище, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Суд зауважує, що постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві. Зазначена вище постанова набрала чинності 02.12.2022.

Відтак, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

При цьому, як встановлено судом, період роботи позивача на території республіки Білорусь був з 29.05.1992 по 30.11.1998 та з 01.12.1998 по 15.12.2000 до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022.

29.05.2023 Верховною Радою України було прийнято Закон №3117-ІХ «Про денонсацію Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення».

04.02.2023 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» в п.1 якої вказано, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Однак, на переконання суду, за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Крім того, надана пенсійним органам та наявна в матеріалах справи копія трудової книжки не може піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до стажу з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво республікою Білорусь.

Суд вважає, що позиція відповідача-1 суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

Таким чином, протиправною є поведінка відповідача-1, яка полягає у не зарахуванні до загального страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 29.05.1992 по 30.11.1998 та з 01.12.1998 по 15.12.2000.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що станом на дату прийняття відповідачем-1 оскарженого рішення загальний страховий стаж ОСОБА_1 становив понад 30 років 1 місяць (21 рік 6 місяців 20 днів зараховано відповідачем-1 добровільно, та 8 років 6 місяців та 17 днів протиправно ним не зарахованих) при мінімально необхідному стажі 25 рік (як вказано відповідачем-1 у оскарженому рішенні).

За наведених обставин суд встановив, що відповідач-1 протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком, позаяк усі наведені ним підстави для відмови спростовані судом в ході розгляду адміністративної справи, а тому спірне рішення підлягає скасуванню.

Відтак, суд дійшов висновку, що порушені права, свободи та інтереси позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 13.02.2024 №16, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи із 03 лютого 2024 року.

Згідно з ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем-1 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності його поведінки у спірних правовідносинах.

За наведених обставин, для відновлення порушених прав, свобод та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (на обліку в якому ОСОБА_1 перебуватиме) призначити і виплачувати йому пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи із 03 лютого 2024 року, зарахувавши до загального страхового стажу період його роботи за межами України в республіці Білорусь з 29.05.1992 по 30.11.1998 та з 01.12.1998 по 15.12.2000.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 13.02.2024 №16, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи із 03 лютого 2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи із 03 лютого 2024 року, зарахувавши до загального страхового стажу позивача період його роботи за межами України в Республіці Білорусь з 29.05.1992 по 30.11.1998 та з 01.12.1998 по 15.12.2000.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 30 квітня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх,м. Харків,Харківська обл.,61022, ЄДРПОУ/РНОКПП 14099344) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя Н.В. Друзенко