Справа № 320/12761/23
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2024-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2024 року справа №320/12761/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Суть спору: 29.02.2023 до Київського окружного адміністративного суду звернулось Державне підприємство «Житомирський лікеро-горілчаний завод» із позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 13.01.2022 №3.

20.04.2023 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Кушновій А.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.05.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод» (далі - позивач та/або ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод») до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі відповідач - та/або контролюючий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Вказаною ухвалою постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними

у справі матеріалами.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує, що не є можливим встановлення в межах камеральної перевірки обставин, що свідчать про винність та умисність діянь платника податків.

22.05.2023 в Київському окружному адміністративному суді зареєстровано відзив на позовну заяву з додатками, в якому представник відповідача стверджує про правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема, контролюючий орган вказує, що ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» в порушення п.57 ст. 57 ПК України не сплачено в установлені строки узгоджених сум грошових зобов`язань з акцизного податку за січень 2020 року у загальній сумі 71 321,16 грн.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» (ідентифікаційний код 00375504) зареєстроване 28.06.1996 як юридична особа за адресою: Житомирська обл., місто Житомир, вул. Святослава Ріхтера, 38.

Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків проведено камеральну перевірку з питань несвоєчасної сплати акцизного податку визначених у податковій декларації з акцизного податку з січень 2020 року (реєстраційний № від 18.02.2020).

За наслідками проведення перевірки складено Акт від 06.12.2021 № 1264/31-00-04-01-03/00375504.

Перевіркою встановлено порушення вимог п.57.1 ст. 57 ПК України, а саме, що позивачем несвоєчасно сплачено узгоджені суми податкового зобов`язання з акцизного податку у загальній сумі 71321,16 грн. із затримкою до 90 календарних днів.

На підставі висновків акту перевірки Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків винесено податкове повідомлення-рішення за формою «Ш» від 13.01.2022 № 3 та зобов`язано сплатити штраф у розмірі 25% у сумі 17 830,29 грн. відповідно до п. 124.2 ст. 124 ПК України, як за діяння вчинені умисно.

Позивачем оскаржено податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку.

Рішенням Державної податкової служби України «Про результати розгляду скарги» від 31.01.2023 №2383/6/99-00-06-03-01-06 податкове повідомлення-рішення від 13.01.2022 №3 залишено без змін, а скарга - без задоволення.

Вважаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок

їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин.

Згідно зі статтею 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи (пункт 75.1). Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах (абзац другий підпункт 75.1.1 пункту 75.1).

Статтею 76 ПК України визначено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова (пункт 76.1). Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу (пункт 76.2). Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання. Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу (пункт 76.3).

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 06 червня 2023 року у справі №480/8796/21, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника.

При цьому, будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності. Наведене свідчить про обов`язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу.

А відтак, камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету та/або своєчасності сплати такого податку.

Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування), перевірку своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання.

Зважаючи на вимоги наведених норм права, вбачається відсутність у відповідача повноважень під час проведення камеральної перевірки досліджувати господарсько-правові взаємовідносини платника з його контрагентами, первинні господарські документи бухгалтерського обліку, тощо, оскільки камеральною перевіркою охоплюються лише показники податкової звітності, у зв`язку із чим перевірка будь-яких інших відомостей перебуває поза межами даної перевірки.

Таким чином, під час камеральної перевірки податковим органом могла бути перевірена виключно своєчасність: подання податкових декларацій (розрахунків); реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до них у ЄРПН, акцизних накладних та/або розрахунків до них у Єдиному реєстрі акцизних накладних; виправлення помилок у податкових накладних; сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання.

Натомість, інші обставини, які впливають на своєчасність, достовірність, повноту нарахування і сплати податків, є предметом перевірки контролюючим органом під час здійснення документальних перевірок в порядку, передбаченому статтями 77, 78 ПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, як на доказ умисного діяння, що полягало у несвоєчасній сплаті податку, контролюючий орган посилається на податкові накладні щодо реалізації алкогольних напоїв, спирту етилового, продуктів харчування на митній території України на суму 16 050 537 грн. та податкові накладні щодо придбання товарів, послуг на митній території України, обсяг придбання яких становить 2 109 725 грн.

Звичайна вина в податковому праві виходячи зі змісту п. 112.2 ст. 112 ПК України наявна тоді, коли особа не вжила достатніх заходів для того, аби поводитися розумно, добросовісно і з проявами належної обачності під час вчинення дій або бездіяльності, за які передбачено фінансову відповідальність, і ці обставини були доведені контролюючим органом.

На відміну від цього, умисна вина наявна в тому разі, коли особа не лише не вжила достатніх заходів для того, аби зберігати належну розумність, добросовісність та обачність, але також і вчинила певні конкретні діяння, спрямовані саме на невиконання податкового обов`язку.

Згідно абзацу другого п. 109.1 ст. 109 ПК України умисність діяння полягає в удаваному, цілеспрямованому створенні умов, які не можуть мати іншої мети, крім як порушення податкового законодавства чи іншого законодавства, що контролюється податковими органами. При цьому цілеспрямоване створення умов для невиконання податкових обов`язків за своїм характером має відрізнятися від власне невиконання податкового обов`язку. Не можна визнати вчинене податкове правопорушення умисним лише за наявності самого факту невиконання вимог законодавства.

Пункт 109.3 ст. 109 ПК України містить вичерпний перелік складів податкових правопорушень, для притягнення до відповідальності за які необхідно встановити вину платника податків. Це правопорушення, передбачені пунктами 123.2 123.3 та 123.5 ст. 123 ПК України, пунктами 124.2 124.5 ст.124 ПК України, а також пунктами 1251.2 1251.4 ст. 1251 ПК України. І всі ці складові правопорушень передбачають умисел на їх вчинення.

Суд зазначає, що факт обізнаності платника податків із змістом законодавчих норм і необхідністю їх дотримання сам собою не може вважатися обставиною, що вказує на умисність діяння платника.

Це пояснюється тим, що: по-перше, умисел у податковому праві не зводиться до психічного ставлення особи до своєї поведінки, а отже, усвідомлення змісту податкового обов`язку платником податків не свідчить про умисність невиконання такого обов`язку; по-друге, умисел на вчинення податкового правопорушення полягає у додатковій поведінці платника податків, спрямованій на створення умов із метою невиконання вимог закону.

За змістом абзацу другого п. 109.1 ст. 109 ПК України платник податків має цілеспрямовано створити умови для несплати або несвоєчасної сплати податків. І саме створення цих умов має призвести до невиконання податкового зобов`язання.

Отже, для встановлення умислу в діянні платника податків контролюючий орган має довести: які саме умови створив платник податків для невиконання своїх податкових обов`язків; факт того, що ці умови були результатом цілеспрямованої поведінки платника податків; відсутність у платника податків під час вчинення відповідних діянь іншої мети, крім як невиконання вимог закону.

При цьому доказами умислу мають бути фактичні дані, що підтверджують наявність діяння платника податків, спрямованого на створення умов для невиконання податкових зобов`язань. Необхідність збирання таких доказів свідчить про те, що наявність умисного вчинення податкового правопорушення не може бути встановлена в межах камеральної перевірки платника податків.

Відповідно, в межах камеральної перевірки встановити обставини, що свідчать

про винність та умисність діянь платника податків, неможливо.

Вказана позиція відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 03.08.2023 року у справі № 520/22505/21.

З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що встановлення в межах камеральної перевірки обставин, що свідчать про винність та умисність діянь платника податків, не є можливим.

Європейський суд із прав людини у рішенні від 20.10.2011 «Рисовський проти України» підкреслив особливу важливість принципу «належного управління». Зокрема на державні органи покладено обов`язок уводити внутрішні процедури, які посилять прозорість та ясність їх дій, мінімізують ризик помилок і будуть сприяти юридичній визначеності в цивільних правовідносинах, що зачіпають майнові інтереси.

Згідно з п.71 зазначеного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Верховний Суд у постанові від 18.08.2021 у справі №160/4944/19 зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 10.03.2020 у справі №826/12108/18, неузгодженість дій органів державної влади або невиконання державними органами та їх посадовими особами своїх безпосередніх обов`язків

не повинно тягти за собою покладення на суб`єкта господарювання надмірних обов`язків або інших несприятливих наслідків.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі,

в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства

є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх рішень.

Отже, правова норма, на підставі якої позивача притягнуто до фінансової відповідальності обрана необґрунтовано, без дотримання всіх вимог, визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а штраф застосований без доведення наявності умислу та вини.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини першої ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 2684 грн., отже такі понесені витрати підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС

по роботі з великими платниками податків.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків від 13.01.22 №3.

3. Стягнути на користь Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод» (ідентифікаційний код 00375504, місцезнаходження: Житомирська обл., місто Житомир, вул. Святослава Ріхтера, 38) судовий збір у розмірі 2684,00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Центрального міжрегіонального управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків (ідентифікаційний код 44082145, місцезнаходження: 02068, м. Київ, вул. Кошиця, буд. 3).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.