Справа № 440/122/24
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2024-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. ПолтаваСправа №440/122/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С. розглянув у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати відповідно до положень статті 117 КЗпП України середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 16.04.2019 по день фактичного розрахунку - 21.12.2023, але не більш як за шість місяців;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 15.04.2019 по день фактичної виплати індексації - 21.12.2023, із розрахунку сум за шість місяців, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці служби, які передували дню звільнення.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою від 15.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою від 01.04.2024 від Військової частини НОМЕР_1 витребувано докази.

Ухвалою від 11.04.2024 від Військової частини НОМЕР_2 витребувано докази.

Аргументи учасників справи

Позов обґрунтований тим, що при звільненні позивача з військової служби 15.04.2019 відповідачем не було нараховано та не було виплачено позивачу індексацію його грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018. На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.10.2022 у справі №440/4022/22 відповідачем проведено виплату лише 21.12.2023. Таким чином, відповідно до положень статті 117 Кодексу законів про працю України позивач стверджував, що має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки з 16.04.2019 по день фактичної виплати індексації - 21.12.2023, із розрахунку сум за шість місяців, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці служби, які передували дню звільнення.

30.01.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначив, що спірні правовідносини, які виникли між відповідачем та позивачем, регулюються не Кодексом законів про працю України, а спеціальним законодавством, а отже порядок, встановлений КЗпП України, відносно оплати праці та відповідальності за порушення цього порядку, до даних правовідносин не застосовується. Вказане повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, так у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" №13 від 24.12.1999, вказано, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб.

Відповідач наголошував, що позивач, свідомо зловживаючи своїми процесуальними правами та обов`язками штучно збільшив спірний період, за який хоче отримати середній заробіток (оскільки звернувся з позовними вимогами до відповідача стосовно предмету спору у справі №440/4022/22 більше ніж через чотири роки після вибуття з військової частини НОМЕР_3 ).

Оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні сум був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних правовідносин положень статтею 117 КЗпП України відсутні.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 у період з 01.01.2016 по 28.02.2018 проходив військову службу у складі в/ч НОМЕР_3 . Наказом т.в.о. командира в/ч НОМЕР_3 від 15.04.2019 №72 (по стройовій частині) з 15.04.2019 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення начальника станції фельд`єгерсько-поштового зв`язку майора ОСОБА_1 , звільненого наказом начальника Головного управління персоналу - заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 18.01.2019 №12 у запас за підпунктом "б" (за станом здоров`я) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (а.с. 8).

У спірні періоди 2016-2018 року в/ч НОМЕР_3 перебувала на фінансовому забезпеченні в/ч НОМЕР_1 , що не заперечується сторонами.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.10.2022 у справі №440/4022/22 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії було задоволено. Цим судовим рішенням, крім іншого, було зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити перерахунок та виплатити (з урахуванням фактично виплачених сум індексації) ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із встановленням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця, місяця підвищення грошових доходів).

Військова частина НОМЕР_1 на виконання рішення суду у справі №440/4022/22 нараховано та виплачено 21.12.2023 ОСОБА_1 суму індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 у розмірі 78 244,79 грн, що підтверджується банківською випискою від 21.12.2023 /а.с. 14/.

Не погодившись із бездіяльністю відповідача щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.04.2019 по 21.12.2023, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Норми права, які підлягають застосуванню

Згідно з правовою позицією, висловленою колегією суддів Верховного Суду України в постанові від 17 лютого 2015 року (справа № 21-8а15), за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи те, що нормами спеціального законодавства не врегульований порядок виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Кодексу законів про працю України.

Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України у редакції, чинній на дату звільнення позивача з військової служби) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України (у редакції, чинній на момент проведення виплати позивачу індексації 26.12.2022) встановлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Висновки щодо правозастосування

Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок та виплатити всі суми, що йому належать до виплати.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.10.2022 у справі №440/4022/22 було встановлено факт того, що позивача звільнено з військової служби 15.04.2019 та при звільненні не проведено виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із встановленням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця, місяця підвищення грошових доходів; відповідачем як працедавцем була допущена бездіяльність, що полягала у невиплаті позивачу належної до сплати суми індексації грошового забезпечення за вказаний період.

Індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із встановленням січня 2008 року як базового місяця на загальну суму 78 244,79 грн виплачено позивачу лише 21.12.2023 на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.10.2022 у справі №440/4022/22.

Статтею 117 КЗпП України (у редакції, чинній на момент проведення виплати позивачу індексації 21.12.2023) встановлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

З огляду на те, що при виплаті 21.12.2023 індексації грошового забезпечення в сумі 78 244,79 грн відповідач не виплатив позивачу відповідно до положень статті 117 КЗпП України середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд прийшов до висновку про наявність передбачених цієї нормою підстав для виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з дня, наступного за днем звільнення зі служби, тобто з 16.04.2019, по останній день затримки розрахунку при звільненні - 20.12.2023 включно, але не більш як за шість місяців.

Враховуючи викладене, позовні вимоги у частині нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 21.12.2023 не підлягають задоволенню, оскільки останнім днем затримки розрахунку при звільненні позивача є 20.12.2023.

Оскільки остаточний розрахунок із позивачем у зв`язку зі звільненням проведено виплатою на виконання рішення суду 21.12.2023, то із відповідача належить стягнути середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за шість місяців відповідно до вимог статті 117 КЗпП - 182 календарних дні.

Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 .02.1995 №100 (далі - Порядок №100).

Так, абзацами першим - третім пункту 2 Порядку №100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 5 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до пункту 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки від 27.04.2024 №473 про грошове забезпечення ОСОБА_1 за 2019 рік, грошове забезпечення позивача за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, становить 35 205,55 грн.

35 205,55 грн / 59 днів (28 днів лютого + 31 день березня) = 596,70 грн середньоденне грошове забезпечення.

З огляду на викладене, сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні становить 108 599,40 грн (596,70 грн х 182 календарних дні).

Наразі є сталою правозастосування судами норми статті 117 КЗпП України таким чином: за певних умов суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах; співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Таке правозастосування запроваджено з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними, наприклад, у постановах від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц та від 26.02.2020 у справі №821/1083/17.

Отже, суд у цій справі враховує розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати позивачу при звільненні всіх належних сум; період затримки виплати заборгованості; частку суми заборгованості при звільненні із загальної суми належних позивачу при звільненні виплат; наявність між сторонами спору про суми, належні до виплати позивачу при звільненні; та зважає на те, що сума середнього заробітку повинна бути співрозмірною та адекватною відносно суми невиплаченого грошового забезпечення (78 244,79 грн).

Відтак, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям зменшення розміру відшкодування, визначити до виплати позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 39 122,40 грн, що становить 50% від суми заборгованості, яка належала до виплати позивачу на час звільнення з військової служби та не була виплачена позивачу у день його звільнення зі служби.

Беручи до уваги вищевикладене, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

Позивач звільнений від сплати судового збору.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 відповідно до положень статті 117 КЗпП України середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме: з 16.04.2019 по останній день затримки розрахунку при звільненні - 20.12.2023 включно, але не більш як за шість місяців.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 39 122,40 грн (тридцять дев`ять тисяч сто двадцять дві гривні сорок копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.С. Шевяков