Справа № 640/30073/20
Суддя: Голяшкін Олег Володимирович
Дата ухвалення: 2024-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

01 травня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача Голяшкіна О.В., суддів Заїки М.М., Шведа Е.Ю., перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.09.2021 року у справі № 640/30073/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.09.2021 року, у якій скаржник просив поновити строк на апеляційне оскарження.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2024 року у задоволенні клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовлено, апеляційну скаргу залишено без руху, надано строк десять днів з моменту отримання ухвали для усунення недоліків - подати заяву про поновлення строку і вказати інші поважні підстави для поновлення строку.

Вказану ухвалу отримано представником скаржника 22.04.2024 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

В ухвалі від 22.04.2024 року судом зазначено про необґрунтованість клопотання скаржника про поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження, оскільки наведені скаржником причини пропуску строку апеляційного оскарження не є поважними, підстави для його поновлення з наведених скаржником обставин відсутні. Скаржником зазначалося, що справу судом першої інстанції було розглянуто 27.09.2021 року за правилами спрощеного провадження без виклику сторін і про існування рішення він не міг знати. Дізнався про його ухвалення лише після звернення у 2023 році до фахівців в галузі права, які на протязі тривалого часу намагались ознайомитись з матеріалами справи для вирішення питання щодо подання апеляційної скарги. Враховуючи ліквідацію Окружного адміністративного суду м. Києва, представник позивача ознайомився з матеріалами справи лише 29.03.2024 року у Київському окружному адміністративному суді.

На виконання вимог ухвали від 22.04.2024 року скаржником до суду направлено заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка обґрунтована неможливістю своєчасного подання апеляційної скарги з причин дотримання ОСОБА_1 карантинних обмежень, які були введені на території України постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20.05.2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та постановою від 09.12.2020 року № 1236 (з подальшими змінами). Також скаржник зазначив, що він не отримував поштових повідомлень від АТ «Укрпошта», не є користувачем мережі Internet та не мав можливості дізнаватись про рух справи у Єдиному державному реєстрі судових рішень та веб-порталу «Судова Влада».

Надаючи оцінку викладеним у заяві доводам, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з інформації Єдиного державного реєстру судових рішень, оскаржуване рішення ухвалене 27.09.2021 року та надіслано для оприлюднення: 27.09.2021, зареєстровано: 29.09.2021, забезпечено надання загального доступу: 30.09.2021. Скаржником ОСОБА_1 апеляційну скаргу на вказане рішення подано 11.04.2024 року.

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 08.02.2023 року у справі № 717/314/22, зазначив, що, оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Обмеження строку на апеляційне оскарження не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути піддане обмеженням, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав, або фінансовим обмеженням (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії», справа «Креуз проти Польщі»).

Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Надаючи оцінку посиланням скаржника на те, що останній, внаслідок дотримання карантинних обмежень, не отримання поштових повідомлень від АТ «Укрпошта» та відсутності мережі Internet не мав змоги своєчасно подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, колегією суддів відхиляється.

Наведені скаржником обставини щодо пропуску строку апеляційного оскарження, з урахуванням фактичних обставин положень закону та наявних документів, не свідчать про наявність поважних причин пропуску строку, у зв`язку з чим підстав для поновлення строку не вбачається.

Справа розглянута судом першої інстанції більше ніж 2,5 роки тому, рішення у справі від 27.09.2021 року опубліковано в Єдиному державному реєстрі судових рішень у день ухвалення, знаходиться у загальному доступі з 30.09.2021 року.

Скаржник, як позивач у справі, був обізнаний про її існування та розгляд судом першої інстанції, є заінтересованою особою, доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень та до порталу «Судова влада України» відносно інформації щодо стадії розгляду справ є вільним, тому скаржник мав можливість вжити заходи, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження.

Сам факт дотримання карантинних обмежень скаржником, його посилання на відсутність доступу до мережі Internet, жодним чином не свідчить як про неможливість своєчасної реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що процесуальний закон не забороняє подавати апеляційну скаргу у письмовому, а не друкованому вигляді, а також передбачає можливість подання апеляційної скарги як через електронний кабінет, так і, зокрема, засобами поштового зв`язку.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для можливості визнання поважними причин пропуску строку на апеляційне оскарження. Інших доводів поважності причин пропуску строку скаржником не зазначено.

У контексті наведеного судом враховується, що відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У п/46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» (№ 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

У п. 48 рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» (№ 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у п. 35 рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» № 11681/85).

У п. 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» зазначено, що обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».

Поновлення встановленого процесуальним законом строку на подання апеляційної скарги здійснюється судом апеляційної інстанції у виняткових випадках і лише за наявності обставин об`єктивного та непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на апеляційне оскарження судового рішення.

Указану позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 26.05.2021 року у справі № 160/7019/20.

У постанові від 19.05.2021 року у справі № 580/1225/20 Верховний Суд підкреслив, що особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту такої скарги, в тому числі процесуальних строків подачі апеляційної скарги.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеєр проти Бельгії»).

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, зважаючи на викладене та з огляду на відхилення доводів скаржника щодо поважності причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження.

Дана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 02.12.2021 року у справі № 620/4510/20.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Приписи ч. 3 ст. 299 КАС України визначають, що питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів після надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Підсумовуючи наведене та керуючись приписами Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження та повернути апеляційну скаргу скаржнику.

Керуючись ст. ст. 248, 299, 321, 325 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження - відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.09.2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Повернути скаржнику апеляційну скаргу та додані до неї матеріали.

Ухвала набирає законної сили з дня підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Голяшкін

Судді М.М. Заїка

Е.Ю. Швед