Справа № 420/210/24
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2024-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/210/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління ПФУ в Івано - Франківській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління ПФУ в Івано - Франківській області, в якому позивач просить суд:

визнати протиправними та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії від 24.07.2023 № 76 та від 29.09.2023 № 76;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до загального стажу роботи ОСОБА_1 період роботи: з 01.12.1980 по 13.05.1981 в ОСОБА_1 та з 01.07.2000 р. по 06.03.2001 - на заводі ім. С.М. Кірова та призначити пенсію за віком, починаючи з дня виникнення права - 29.04.2023.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивачка з 29.04.2023 року посягла пенсійного віку та права на призначення пенсії, у зв`язку з чим, 17.07.2023 року ОСОБА_1 звернулася з заявою до органів пенсійного фонду про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до заяви було подано трудову книжку та всі необхідні документи. За результатами розгляду заяви позивачки Головним управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області було прийнято рішення від 24.07.2023 року №76 про відмову у призначені пенсії за віком у зв`язку з тим, що страховий стаж позивачки склав 29 років 4 місяці, оскільки до трудового стажу не зараховано період з 02.12.1980 по 13.05.1981, оскільки в записі на прийняття зазначено наказ від 01.12.1981 року. Крім того до страхового стажу враховано не весь період ведення підприємницької діяльності, за який позивачкою були сплачені страхові внески. З метою підтвердження сплати страхових внесків за відповідний період, у вересні 2023 року позивачка повторно звернулася до управління, та надала підтвердження сплати внесків за період 2006-2007 років, 2009-2011 років. Однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №76 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з тим, що страховий стаж позивача вже становить 27 років 09 місяців, а до стажу не враховано періоди роботи з 02.12.1980 року по 13.05.1981 рік та з 2000 по 2001 роки. Відмова вмотивована тим, що період роботи з 02.12.1980 року по 13.05.1981 рік не враховано у зв`язку з тим, що дата зарахування на роботу не відповідає даті наказу про зарахування, а період роботи з 01.07.2000 року по 06.03.2001 рік не зараховано, оскільки відсутня сплата страхових внесків по страхувальнику Завод ім.. М. Кірова. На думку позивачки вказані рішення пенсійного органу є протиправним та такими, що порушують конституційне право позивачки на пенсію. Так у першому випадку пенсійний орган при винесенні рішення від 24.07.2023 року, період з 01.07.2000 по 06.03.2001 було враховано до загального трудового стажу, крім того загальний стаж було розраховано згідно діючого законодавства, з урахуванням сплати страхових внесків як суб`єкта підприємницької діяльності, який було встановлено у розмірі - 29 років 4 місяці. У другому випадку, при винесені рішення про відмову від 29.09.2023 року, період роботи з 01.07.2000 року по 06.03.2001 рік вже не враховується, а загальний стаж визначено у розмірі - 27 років 09 місяців. Таким чином, на думку позивачки, пенсійний орган не має єдиного підходу для розрахунку стаду та підстав призначення пенсії. Кожний орган самостійно та на власний розсуд тлумачить законодавство та приймає рішення щодо визначення права особи на соціальний захист, гарантований Конституцією України. Позивачка вважає, що спірні періоди роботи які не були включені органами пенсійного фонду до її стажу, документально підтвердженні та повинні бути враховані до загального трудового стажу.

Ухвалою суду від 08.01.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління ПФУ в Івано - Франківській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Від представника відповідача / Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області / до суду надійшов відзив в якому останній не погоджується з вимогами адміністративного позову, вважає їх не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

В обґрунтування своєї позиції представник відповідача вказує, що позивач звернулася до Головного управління із заявою від 21.09.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058 (надалі - Закон № 1058). Враховуючи те, що у Позивача був відсутній встановлений законодавством необхідний страховий стаж, у Головного управління були відсутні правові підстави для прийняття будь-якого іншого рішення, окрім як про відмову у призначенні пенсії. Стосовно вимоги позивачки про зарахування до страхового стажу Позивача періодів роботи з 02.12.1980 по 13.05.1981 в Токмацькому Міськбуткомбінаті представник відповідача вказує, що у зазначений період порядок заповнення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в організаціях та установа, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1974 (надалі - Інструкція № 162). Відповідно до п. 2. 3 Інструкції № 162 (далі - мовою оригіналу) "все записи в трудовой книжке о приеме на работу, переводе на другую постоянную работу или увольнении, а также о награждениях и поощрениях вносятся администрацией предприятия после издания приказа (распоряжения), но не позднее недільного срока, а при увольнении - в день увольнения и должны точно соответствовать тексту приказа (распоряжения)".

В порушення зазначених положень законодавства, згідно запису № 1 трудової книжки Позивача, її було прийнято на роботу з 02.12.1980 на підставі наказу № 123 від 01.12.1981. Таким чином, наказ про прийняття Позивача на роботу видано на рік пізніше ніж внесено запис про прийняття на роботу, що суперечить положенням п. 2.3 Інструкції № 162. Відтак, враховуючи невідповідність записів у трудовій книжці положенням законодавства, у Головного управління були відсутні підстави для зарахування такого періоду до страхового стажу.

Щодо періоду з 01.07.2000 по 06.03.2001 року відсутні у даних персоніфікованого обліку Позивача відомостей про сплату страхових внесків за вказаний спірний період, а отже у Головного управління були відсутні законні підстави для врахування такого періоду до страхового стажу Позивача.

Від відповідача / Головного управління ПФУ в Івано - Франківській області / до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що 17.07.2023 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про призначення їй пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування». Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківському районі Одеської області з урахуванням принципу екстериторіальності, розглянуто заяву ОСОБА_1 та прийнято рішення від 24.07.2023 року №76 про відмову у призначенні пенсії за віком. Відповідно до наданих разом з заявою документів загальний страховий стаж позивачки складав 29 років 4 місяці 26 днів, що не дає підстав для призначення пенсії. Так у трудовій книжці позивачки НОМЕР_1 у записі №1 від 02.12.1980 року вказано підставу наказ про прийняття від 01.12.1981 року. Отже на думку пенсійного органу вказаний період правомірно не був врахований відповідачем, оскільки від непідтверджений. Стосовно вимог зобов`язального характеру, представник відповідача вважає їх необґрунтованими, оскільки пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії, що узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 07.03.2018 року у справі №233/2084/17.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , яка мешкає АДРЕСА_1 звернулася через ВЕБпортал Пенсійного фонду України із заявою від 17.05.2023 року про призначення пенсії за віком в порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058) та доданими документами.

Подану заяву за принципом екстериторіальності (відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1) розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Розглянувши заяву позивачки від 17.05.2023 та надані документи, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення №76 від 25.05.2023, яким позивачці відмовлено в призначенні пенсії.

В рішенні зазначено, що вік заявника 60 років 0 місяців 18 днів, не працює, пенсійний вік визначений п.1ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років. Необхідний страховий стаж згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 30 років. Страховий стаж особи становить 27 років 2 місяці 1 день. Результат розгляду документів наданих до заяви: до страхового стажу не зараховано періоди роботи по трудової книжці НОМЕР_1 запис №1-2, оскільки прийом на роботу 02.12.1980 року, а наказ про прийом на роботу від 01.12.1981 року; не зараховано записи 13-16 до надання уточнюючої довідки.

17.07.2023 року ОСОБА_1 звернулася з заявою за призначенням/перерахунком пенсії та за принципом екстериторіальності (відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1) вказану заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

За результатами розгляду заяви позивачки від 17.07.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийнято рішення №76 від 24.07.2023 року зі змісту якого вбачається, що згідно з наданими документами страховий стаж для визначення права на пенсію становить 29 років 4 місяці 26 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.12.1980 року не зараховано період роботи з 02.12.1980 року по 13.05.1981 року, оскільки запис на прийняття внесено з порушенням 2.3 Інструкції про порядок введення трудових крижок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена Постановою Держкомпраці СРСР №162 від 20.06.1974 року, а саме: наказ на прийняття від 01.12.1981 року. Період введення підприємницької діяльності враховано згідно інформації, наявної в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка Форми ОК-5). Також звернуто увагу, що період ведення підприємницької діяльності з січня 2006 року по грудень 2006 року, з квітня 2007 року по грудень 2007 року, з січня 2009 року по червень 2010 року враховано згідно норм п.3-1 розділу ХV Закону №1058.

27.07.2023 року позивачка звернулася з заявою за призначенням/перерахунком пенсії та за принципом екстериторіальності (відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1) вказану заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

За результатами розгляду заяви позивачки від 27.07.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийнято рішення №76 від 03.08.2023 року зі змісту якого вбачається, що страховий стаж заявника складає - 28 років 3 місяці 29 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки серії № НОМЕР_1 запис №1-2, оскільки прийом на роботу 02.12.1980 року, а наказ про прийом від 01.12.1981 року. Право на отримання пенсійної виплати - 30.04.2026 року.

21.09.2024 року позивачка звернулася з заявою за призначенням/перерахунком пенсії та за принципом екстериторіальності (відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1) вказану заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

За результатами розгляду заяви позивачки від 21.09.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення №76 від 29.09.2023 року зі змісту якого вбачається, що страховий стаж особи становить 27 років 09 місяців. Результат розгляду документів, доданих до заяви:

За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи: - з 02.12.1980 року по 13.05.1981 рр., оскільки дата наказу про зарахування не відповідає даті зарахування на роботі; з 01.07.2000 року по 06.03.2001 рік, оскільки відсутня сплата страхових внесків по страхувальнику Завод ім.. С.М. Кірова. Додатковий коментар: за відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу у період з липня 2000 року до січня 2004 року, записи трудової книжки доцільно підтвердити результатми перевірок, проведеної, в тому числі за заявою власника трудової книжки. Дата з якої особа має право на пенсійну виплату 30.04.2026 року.

На думку позивачки саме рішення про відмову у призначенні їй пенсії від 24.07.2023 № 76 та від 29.09.2023 № 76 є протиправними та підлягають скасуванню в судовому порядку, при цьому інші рішення органу пенсійного фонду остання не оскаржує.

Отже, позивачка вважає, що не зарахування періоду роботи з 01.12.1980 по 13.05.1981 та з 01.07.2000 р. по 06.03.2001 - на заводі ім. С.М. Кірова до її страхового стажу є протиправним, та таким, що порушує її право на пенсію, оскільки вона не повинна нести відповідальність за порушення правил ведення трудових книжок з боку працівників які її заповняли та її страховий стаж підтверджується трудовою крижкою, у зв`язку з чим остання звернулася з даним позовом до суду.

Вирішуючи спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058- IV від 09.07.2003 (далі - Закон України № 1058- IV).

Відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку. Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Починаючи з 1 січня 2028 року, у разі наявності 40 і більше календарних років страхового стажу, пенсія за віком призначається незалежно від віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Частиною 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для обчислення страхового стажу військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу відповідно до цього Закону, страховий стаж обчислюється на підставі довідки про проходження військової служби та про сплачені суми страхових внесків.

Згідно ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж. За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 18 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8, 9 і 14 статті 11 цього Закону та періоди страхового стажу під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з місяця запровадження карантину у 2020 році та шести календарних місяців після його завершення, періоди страхового стажу під час воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", з місяця введення воєнного стану та протягом трьох календарних місяців після його припинення або скасування. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Відповідно до ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення, визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; б) творча діяльність осіб, передбачених пунктом "в" статті 3 цього Закону. При цьому творча діяльність членів Спілки письменників України, Спілки художників України, Спілки композиторів України, Спілки кінематографістів України, Спілки театральних діячів України, інших творчих працівників, які не є членами творчих спілок, але об`єднані відповідними професійними комітетами, до введення в дію цього Закону зараховується в стаж роботи незалежно від сплати страхових внесків. У цих випадках стаж творчої діяльності встановлюється секретаріатами правлінь творчих спілок республіки починаючи з дня опублікування або першого публічного виконання чи публічного показу твору даного автора; в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; г) служба у воєнізованій охороні, в органах спеціального зв`язку і в гірничорятувальних частинах, незалежно від відомчої підпорядкованості та наявності спеціального або військового звання; д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; е) тимчасова непрацездатність, що почалася у період роботи; є) час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду; ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку; з) період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років. При збільшенні розміру пенсії за віком за кожний рік роботи (стаття 19) поряд з роботою враховуються також періоди, передбачені пунктами "а" - "ж" цієї статті і статтями 57-61 цього Закону. Час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах (статті 13 і 14). При призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Згідно з приписами статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України..

Відповідно до пунктів 1-2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Згідно з абзацу 1 п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 18 Порядку передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, статті 62 Закону № 1788-XII та пункту 1 Порядку № 637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Таким чином, головними умовами для призначення пенсії за віком є досягнення відповідного віку та наявність відповідного стажу.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується відповідачами, позивачка подала до пенсійного органу для призначення пенсії основний документ, який підтверджує стаж роботи - трудову книжку.

Однак відповідачі відмовили у включені спірного періоду роботи до страхового стажу позивача з підстав:

- відповідно до рішення №76 від 24.07.2023 року - не зараховано період роботи з 02.12.1980 року по 13.05.1981 року, оскільки запис на прийняття внесено з порушенням 2.3 Інструкції про порядок введення трудових крижок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена Постановою Держкомпраці СРСР №162 від 20.06.1974 року, а саме: наказ на прийняття від 01.12.1981 року. При цьому, період введення підприємницької діяльності враховано згідно інформації, наявної в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка Форми ОК-5). Також звернуто увагу, що період ведення підприємницької діяльності з січня 2006 року по грудень 2006 року, з квітня 2007 року по грудень 2007 року, з січня 2009 року по червень 2010 року враховано згідно норм п.3-1 розділу ХV Закону №1058.

- відповідно до рішення №76 від 29.09.2023 року - не зараховано періоди роботи: - з 02.12.1980 року по 13.05.1981 рр., оскільки дата наказу про зарахування не відповідає даті зарахування на роботі та з 01.07.2000 року по 06.03.2001 рік, оскільки відсутня сплата страхових внесків по страхувальнику Завод ім.. С.М. Кірова.

При цьому позивачка оскаржує саме не зарахування відповідачами періоду роботи з 02.12.1980 року по 13.05.1981 рр. та з 01.07.2000 року по 06.03.2001 рік.

Дослідивши копію трудової книжки (а.с.-12-14) позивача ОСОБА_1 суд встановив, що в ній вчинено запис № 1, який свідчить про прийняття 02.12.1980 ученицею кравчинею в Токмакський Міськбиткомбінат на підставі наказу №123 від 01.12.1981 року; запис№2 від 13.05.1981 року - звільнена за ст. 38 КЗОТ УССР за власним бажанням (наказ №58 від 12.05.1981 року); згідно запису №3 від 07.07.1981 року прийнята в цех ученицею токаря револьверника (Завод ім.. С.М. Кірова) наказ №27 від 03.07.1981 року; запис №4 - 01.10.1981 року - переведена там же токарем револьверником 2 розряду; запис№5 - 24.11.1983 року - переведена у відділ №;29 (ОВК) комірником (наказ №35 від 23.11.1983 року); запис №6 - 26.12.1984 року - переведена в цех №50 комплектувальником (наказ№37 від 25.12.1984 року); запис №7 від 09.12.1985 року - переведена у відділ №29 бухгалтером (наказ 945-к від 06.12.1985 року); запис №8 20.10.1986 року - переведена та же секретарем архіваріусом (наказ 768/к від 21.10.1986 року), запис №9 від 06.07.1987 року переведена бухгалтером відділу №29 (наказ №474/к від 06.07.1987 року; запис №10 - 01.09.1990 року - у зв`язку з введенням нової схеми посадових окладів посада бухгалтера підтверджується (наказ №21/1 від 02.07.1990 року), запис №11 від 25.10.1995 року про перетворення підприємства у Відкрите Акціонерне Товариство «Південдизельмаш» (наказ 63/1 від 25.10.1995 року); запис №12 06.03.2001 рік - звільнена за згодою сторін п.1ст.36 КЗпП України (наказ №14 від 06.03.2001 року).

Інші записи трудової книжки серії НОМЕР_1 судом не досліджуються, оскільки вони не є спірними.

Отже, з означеного вбачається, що згідно запису у трудовій книжці серії НОМЕР_1 №1, №2, №3 позивачку було прийнято на роботу 02.12.1980 ученицею кравчинею в Токмакський Міськбиткомбінат на підставі наказу №123 від 01.12.1981 року при цьому в подальшому звільнено на підставі наказу №58 від 12.05.1981 року та прийнято на роботу вже до заводу ім.. С.М. Кірова 07.07.1981 року на підставі наказу №27 від 03.07.1981 року.

Тобто, з означеного вбачається, що при прийнятті позивача на роботу 02.12.1980 ученицею кравчинею в Токмакський Міськбиткомбінат працівником, який на той час був відповідальним за внесення відомостей до трудових крижак, під час заповнення трудової книжки позивачки допустив технічну помилку, а саме замість вірної дати року наказу 1980 року було зазначено 1981 рік.

Суд вважає, що вказаний запис наказу про прийняття позивачки на роботу було внесено з технічною помилкою, оскільки згідно наявних записів, 02.12.1980 року позивачку було прийнято на роботу та 13.05.1981 року звільнено на підставі наказу від 12.05.1981 року, тобто наказ про призначення особи на посаду не може передувати наказу про її звільнення з вказаної посади. Крім того, згідно запису №3 07.07.1981 року позивачку вже було прийнято на роботу до іншого підприємства на підставі наказу №27 від 03.07.1981 року де вона пропрацювала аж до 06.03.2001 року.

Діюча на час заповнення спірного запису Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162, яка втратила чинність 29.07.1993 року, передбачала, (п. 2.2, 2.3) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови «Про трудові книжки робітників та службовців» при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказано постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Згідно із пунктом 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п. 2.14 Інструкції № 58 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник,

виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій".

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Відповідно до наведених норм чинного законодавства, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Посилання на відсутність чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи, за наявності у трудовій книжки відомостей достатніх у своїй сукупності для визначення конкретного періоду роботи, не може бути підставою для виключення вказаного періоду роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення організаційно-розпорядчих документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист, в тому числі вирішення питання щодо призначення пенсії за віком.

Суд виходить з того, що аналізуючи надані документи, пенсійний орган, перш за все, має виходити з їх змісту, а не лише суто з форми. У цьому випадку, орган Пенсійного фонду, переслідуючи в цілому законну мету попередження зловживання громадянами своїми правами та запобігання необґрунтованому призначенню пенсії, при виконанні своїх повноважень повинен діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно, як це передбачено частиною другою статті 2 КАС України, з тим, щоб не створювати штучних і явно необґрунтованих перешкод для реалізації громадянами їх прав.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці щодо дати її заповнення.

Суд зауважує, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей. Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав..

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у Постанові від 06 березня 2018 року по справі №754/14898/15-а підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи та досягнення віку, що дає право на пенсію, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Таким чином на думку суду, пенсійний орган протиправно не врахував період роботи з 02.12.1980 року по 13.05.1981 рр. до страхового стажу позивача.

Стосовно періоду роботи з 01.07.2000 року по 06.03.2001 рік суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, згідно записів у трудовій книжці позивачки, у вказаний період ОСОБА_1 працювала на заводі ім.. С.М. Кірова, а саме: запис №3 - 07.07.1981 року прийнята у цех ученицею токаря револьверника, наказ №27 від 03.07.1981 року та в подальшому згідно запису №9 останнє переведення позивачки відбулося 06.07.1987 року на посаду бухгалтера відділу №29 (наказ №474/к від 06.07.1987 року) та згідно запису №12 06.03.2001 рік - звільнена за згодою сторін п.1ст.36 КЗпП України (наказ №14 від 06.03.2001 року).

Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №76 від 29.09.2023 року вказаний період не був зарахований до страхового стажу позивача, оскільки відсутні відомості стосовно сплати підприємством у цей період страхових внесків.

При цьому як вбачається з матеріалів справи, органи пенсійних фондів, на розгляді яких були заяви позивачки про призначення пенсії, вказані періоди роботи ОСОБА_1 включали до її страхового стажу.

Так, як вбачається з рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №76 від 25.05.2023, страховий стаж особи становить 27 років 2 місяці 1 день. До страхового стажу не зараховано періоди роботи по трудової книжці НОМЕР_1 запис №1-2, оскільки прийом на роботу 02.12.1980 року, а наказ про прийом на роботу від 01.12.1981 року; не зараховано записи 13-16 до надання уточнюючої довідки.

Записи у трудовій книжці серії НОМЕР_1 не стосуються роботи позивачки на заводі ім.. С.М. Кірова (період якій викликав сумнів 19.03.2001 рік по 15.11.2001 рік).

В подальшому, як вбачається з рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №76 від 24.07.2023 року, страховий стаж для визначення права на пенсію становить 29 років 4 місяці 26 днів. До страхового стажу, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.12.1980 року не зараховано період роботи з 02.12.1980 року по 13.05.1981 року.

Згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №76 від 03.08.2023 року, страховий стаж заявника складає - 28 років 3 місяці 29 днів, до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки серії № НОМЕР_1 запис №1-2, оскільки прийом на роботу 02.12.1980 року, а наказ про прийом від 01.12.1981 року.

Відповідно до Форми РС-право від 26.05.2023 (а.с.-46), Форми РС-право від 24.07.2023 (а.с.-58) та Форми РС-право (а.с.-69) Пенсійним фондом України вже зараховувався позивачу вищезазначений стаж.

Згідно зі ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, а відповідно до ст. 62 Закону №1788-XII - основним документом, що підтверджує стаж роботи. Таким чином, стаж роботи позивача підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 24 Закону № 1058-IVстраховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

У силу приписів ч. 1 ст. 15 Закону № 1058-IV, платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Відповідно до п. 1 ст. 14 Закону № 1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є, зокрема, роботодавці.

Згідно із ч. 2 ст. 20 Закону № 1058-IV, обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

За приписами ч. 6 ст. 20 Закону № 1058-IV, страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч. 12 ст. 20 Закону № 1058-IV).

Відповідно до положень ст. 106 Закону № 1058-IV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI(далі - Закон № 2464-VI).

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI, страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Зокрема ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Отже, обов`язок щодо сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника - роботодавця, оскільки він здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи - працівника.

Застрахована особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства за страховими внесками не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу такої особи періодів її роботи.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 30.09.2019 у справі № 414/736/17, від 23.07.2019 у справі № 617/927/17.

Враховуючи наведені норми та встановлені обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відмова відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 02.12.1980 року по 13.05.1981 рр. та з 01.07.2000 року по 06.03.2001 рік порушує право останнього на соціальний захист, гарантоване Конституцією України та Законом № 1058-IV.

Таким чином, ОСОБА_1 , яка в даному випадку була працівником, не може нести відповідальність за правильність внесення записів до трудової книжки та не може нести відповідальність за не сплату підприємством страхових внесків в спірний період.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, (далі Порядок №22-1), органом, що приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії є відповідні управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі. Порядком № 22-1 встановлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів, які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає. Такий підхід узгоджується із нормою ч. 1 ст. 3 Конституції України, відповідно до якої саме людина, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до цієї Конституційної норми, діяльність органів державної влади, зокрема Пенсійного фонду України, повинна бути спрямована на сприяння у реалізації прав людини, а не на обмеження таких прав із формальних підстав.

Суд вважає, що право позивачки на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. Суд зазначає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на керівника або уповноваженого працівника підприємства, вина позивача у неналежному заповненні його трудової книжки відсутня, а судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності цієї трудової книжки, а тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі і зазначена обставина не може позбавити позивача права на призначення пенсії. Зі змісту наданої позивачем трудової книжки можливо встановити назву підприємства та період роботи з аналізу усіх граф трудової книжки. Під час розгляду справи не надано доказів того, що вказані записи в трудовій книжці позивача є сфальсифікованими або мають підробний характер.

Наведене вище у своїй сукупності є підставою для висновку про протиправність рішення про відмову у призначенні пенсії від 24.07.2023 № 76 та від 29.09.2023 № 76, якими ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком та їх скасування.

При цьому, позивач в адміністративному позові просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до загального стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи: з 01.12.1980 по 13.05.1981 та періоди роботи з 01.07.2000 року по 06.03.2001 року та призначити їй пенсію з 29.04.2023 року.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1).

Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення/перерахунок пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку № 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Згідно з п. 4.8 розділу ІV Порядку № 22-1 заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «;Про електронні довірчі послуги» та «;Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.

За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку № 22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належними відповідачами у правовідносинах щодо призначення позивачу пенсії за віком є Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, структурні підрозділи якого, визначені за принципом екстериторіальності, розглядали заяви ОСОБА_1 від 17 липня 2023 року та від 21 вересня 2023 року про призначення пенсії.

Оскільки в спірних правовідносинах права позивача порушені протиправними рішеннями відповідачів, які судом визнано протиправними та скасовано, і відповідачами в даному випадку не було належно обраховано загальний страховий стаж позивача, який дає право на призначення пенсії за віком, суд вважає, що заяви позивачки про призначення пенсії вважаються не розглянутими по суті.

Суд не може перебирати на себе функції суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта, суд вважає за необхідне, на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України, для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача вийти за межі заявлених позовних вимог та задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.09.2023 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням всіх доданих до неї документів, та прийняти мотивоване рішення, з урахуванням висновків суду, викладених в даному рішенні.

Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, як вже наголошувалося вище, суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, зокрема-функції щодо призначення пенсії та зобов`язувати відповідача прийняти те чи інше рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 752/20012/16-а, від 12 червня 2018 року у справі № 800/248/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 825/1602/17 та від 05 березня 2019 року у справі № 2040/6320/18.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

З урахуванням того, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, з відповідачів за рахунок їх бюджетних асигнувань необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1073,60 грн. на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління ПФУ в Івано - Франківській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії від 24.07.2023 № 76 та від 29.09.2023 № 76.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 21.09.2023, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог -відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, м.Одеса, вул. Канатна,83 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано - Франківській області (, 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових стрільців, 15) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, адреса: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83);

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано - Франківській області (, 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових стрільців, 15)

Суддя П.П. Марин