Справа № 420/26430/23
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2024-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) від 06.03.2022 р. № 38 в частині, що стосується військового звання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

зобов`язати військову частину НОМЕР_4 внести зміни до наказу 06.03.2022 р. № 38 та виправити військове звання ОСОБА_1 старшина на військове звання головний сержант.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 було призвано на військову службу у званні старшина та зараховано 03.03.2022 р. до штату військової частини НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.03.2022 р. № 38 позивача було зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_5 у званні старшина.

Позивач вказує, що підставою для подання цього позову є неправильне зазначення військового звання позивача в наказі від 06.03.2022 р. № 38 та що він проходив строкову військову службу в період з 26.11.1989 р. по 19.11.1991 р. у військовій частині НОМЕР_6 ( АДРЕСА_1 , рф). Відповідно до здійсненого запису у військову квитку позивача наказом командира військової частини НОМЕР_6 від 26.11.1989 р. № 212 йому було присвоєно звання рядовий. Наказом командира військової частини НОМЕР_6 від 18.11.1991 р. № 271 позивачу було присвоєно звання старшина.

У позовній заяві позивач також зазначає, що маючи раніше присвоєне звання старшина позивач мав би обліковуватись у списках відповідача як військовослужбовець із званням головний сержант. В той самий час відповідач з невідомих причин вказав у своєму наказі від 06.03.2022 р. № 38 звання старшина, що не відповідає приписам законодавства на момент прийняття позивача на військову службу.

Ухвалою суду від 04.10.2023 року адміністративний позов залишено без руху та повідомлено позивача про необхідність усунути недоліки у 10-денний строк з дня отримання копії ухвали.

08.11.2023 ухвалою суду визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовною заявою по справі №420/26430/23, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 20.12.2023 року прийнято заяву позивача про зміну позовних вимог та розгляд справи ухвалено здійснювати за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати накази командира військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) від 06.03.2022 р. № 38 та від 30.03.2022 р. № 64 в частині, що стосується військового звання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) внести зміни до наказів від 06.03.2022 р. № 38 та від 30.03.2022 р. № 64, якими зазначити військове звання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) головний сержант;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати і виплатити різницю між отриманим посадовим окладом за військове звання "солдат" та неотриманим окладом за військове звання "головний сержант", за період з 03.03.2022 р. по 30.03.2022 р.;

стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 гривень.

До суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що військова частина НОМЕР_1 заперечує проти позову в повному обсязі заявлених вимог та вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач у відзиві вказує, що командир військової частини НОМЕР_1 не вправі присвоювати військові звання, оскільки військова частина НОМЕР_1 входить до підпорядкування військової частини НОМЕР_5 , у зв`язку з чим командування військової частини НОМЕР_1 при видачі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.03.2022 № 38 керувалось виключно наказами та розпорядженнями командування військової частини НОМЕР_5 .

Також відповідач зазначає, що строкову службу військовослужбовець проходив у військовій частині НОМЕР_6 у званні рядового на посаді «старшого обчислювача», військове звання «старшина» рядовому ОСОБА_1 , начебто, присвоєно наказом командира військової частини НОМЕР_6 від 18.11.1991 №271, за день до демобілізації.

Відповідач також у відзиві вказує, що у жодному випадку Положення №150 не надає можливості присвоїти рядовому солдату строкової служби військове звання «старшина», оминувши щонайменше три ланки військових звань, а саме «молодший сержант», «сержант» та «старший сержант» та що ОСОБА_1 до командування військової частини НОМЕР_1 будь-які підтверджуючі документи щодо присвоєння йому військового звання «старшина», окрім військового квитка із відповідним записом не надавались. Згідно з Переліком штатних посад рядового, сержантського старшинського складу та відповідних їм військових звань і тарифних розрядів посад, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.09.2020 № 317 (надалі Перелік штатних посад), посаді «старший обчислювач» відповідає військове звання «старший солдат», та у зв`язку з вищевикладеним, максимальне військове звання, на яке міг би претендувати рядовий солдат ОСОБА_1 , зокрема, при звільненні в запас, являється «єфрейтор» (п. п. 16.-19. Положення № 150).

До суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач вказує, що відповідач хибно посилається на те, що позивач мав звернутись до відповідача для проведення атестації, адже такого порядку не передбачено для осіб, які мобілізовані під час особливого періоду.

Ухвалою суду від 03.04.2024 року зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 30.04.2024 року поновлено провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Як вбачається з військового квитка ОСОБА_1 НОМЕР_7 , позивач проходив строкову військову службу в період з 26.11.1989 р. по 19.11.1991 р. у військовій частині НОМЕР_6 .

Відповідно до записів у військову квитку позивача йому наказом командира військової частини НОМЕР_6 від 26.11.1989 р. № 212 було присвоєно звання рядовий, а від 18.11.1991 р. № 271 позивачу було присвоєно звання старшина.

Також у військовому квитку позивача у розділі 17 наявний запис про наказ командира військової частини НОМЕР_6 від 03.01.1990 року №01 та про звання позивача старший обчислювач.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.03.2022 року №38, на підставі пункту 2 витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 06 березня 2022 року № 74 нижчепойменованих військовослужбовців призначити на посади, зарахувати до списків особового складу та поставити на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_1 :

2.8 Солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 06 березня 2022 року № 74 на посаду стрільця 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_8 , вважається таким, що з 03 березня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою 3 посадовим окладом 2730 гривень на місяць, 4 тарифний розряд, ШПК солдат.

Пунктом 3 цього ж наказу передбачено, що старшина ОСОБА_1 , стрілець 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 вибув до військової частини НОМЕР_5 у розпорядження командира військової частини НОМЕР_5 з 06 березня 2022 року.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_8 від 30.03.2022 року №64: 1. Вважати такими, що вибули:

З « 30» березня 2022 року до нового місця проходження військової служби:

1.4. Солдата ОСОБА_2 , СТРІЛЬЦЯ 3 СТРІЛЕЦЬКОГО ВІДДІЛЕННЯ 1 СТРІЛЕЦЬКОГО ВЗВОДУ 3 СТРІЛЕЦЬКОЇ РОТИ 184 ОКРЕМОГО БАТАЛЬЙОНУ ТЕРИТОРІАЛЬНОЇ ОБОРОНИ НОМЕР_9 ОКРЕМОЇ БРИГАДИ ТЕРИТОРІАЛЬНОЇ ОБОРОНИ РЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ СИЛ ТЕРИТОРІАЛЬНОЇ ОБОРОНИ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », ВОС - 100 вважати таким, що справи та посаду здав з 30 березня 2022 року і вибув для подальшого проходження військової служби до НОМЕР_9 ОКРЕМОЇ БРИГАДИ ТЕРИТОРІАЛЬНОЇ ОБОРОНИ РЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ СИЛ ТЕРИТОРІАЛЬНОЇ ОБОРОНИ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

З 30 березня 2022 року виключити зі списків особового складу та всіх видів забезпечення НОМЕР_10 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_9 окремої бригади територіальної оборони регіонального управління сил територіальної оборони регіонального управління сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Відповідно до картки особового рахунку військовослужбовця за 2022 рік позивач за 29 днів березня 2022 року отримав 478,71 грн окладу за військовим званням.

При цьому, позивач вважає, що відповідачем у наказах №38 від 06.03.2022 року та №64 від 30.03.2022 року неправильно вказано його військове звання солдат замість головний сержант та що у зв`язку з цим відповідач повинен виплатити йому різницю у окладах за військовим званням.

Суд зазначає, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.12.2022 року по справі №420/27750/23 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_5 щодо неправильного зазначення у наказах № 400 від 29.12.2022 р., № 79-РС від 22.08.2022 р., № 265 від 24.08.2022 р., № 110 від 30.03.2022 р., № 6-РС від 29.03.2022 р., № 49-РС від 19.06.2023 р., № 124-РС від 29.11.2022 р., № 128-РС від 19.12.2022 р. військового звання ОСОБА_1 ; зобов`язано Військову частину НОМЕР_5 внести зміни до наказів № 400 від 29.12.2022 р., № 79-РС від 22.08.2022 р., № 265 від 24.08.2022 р., № 110 від 30.03.2022 р., № 6-РС від 29.03.2022 р., № 49-РС від 19.06.2023 р., № 124-РС від 29.11.2022 р., № 128-РС від 19.12.2022 р. та виправити військове звання ОСОБА_1 солдат на військове звання головний сержант; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.04.2024 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_5 задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року скасовано, в частині задоволення вимог про обов`язок Військової частини НОМЕР_5 внести зміни у накази № 400 від 29.12.2022, № 79-РС від 22.08.2022, № 265 від 24.08.2022, № 110 від 30.03.2022, № 6-РС від 29.03.2022, № 49-РС від 19.06.2023, № 124-РС від 29.11.2022, №128-РС від 19.12.2022 та виправити військове звання ОСОБА_1 «солдат» на військове звання «головний сержант». Ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_5 внести зміни в накази № 400 від 29.12.2022, №79-РС від 22.08.2022, № 265 від 24.08.2022, № 110 від 30.03.2022, № 6-РС від 29.03.2022, № 49-РС від 19.06.2023 № 124-РС від 29.11.2022, №128-РС від 19.12.2022, зазначивши військове звання ОСОБА_1 , відповідно до статті 5 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ та Порядок проведення у Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту переатестації військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу у військових званнях, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.05.2020 №149. Змінено розподіл судового збору, виклавши абзац п`ятий резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду в такій редакції: Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_5 (код ЄДРПОУ НОМЕР_11 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 88 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн. В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року залишено без змін. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_5 (код ЄДРПОУ НОМЕР_11 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн.

При цьому, у зазначених рішеннях встановлено, що: ...З 03.03.2022 року на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року № 69/2022 ОСОБА_1 призваний на військову службу по мобілізації до військової частини НОМЕР_5 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.03.2022 року № 38, старшина ОСОБА_1 , стрілець 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 вибув до військової частини НОМЕР_5 АДРЕСА_2 у розпорядження командира військової частини НОМЕР_5 з 06 березня 2022 року.

Наказом командира НОМЕР_9 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по особовому складу) від 29 березня 2022 року №6-РС, солдат ОСОБА_1 призначений на посаду СТРІЛЬЦЯ-РЕГУЛЮВАЛЬНИКА 2 КОМЕНДАНТСЬКОГО ВІДДІЛЕННЯ 3 КОМЕНДАНТСЬКОГО ВЗВОДУ КОМЕНДАНТСЬКОЇ РОТИ ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_5 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) №110 від 30.03.2022 року, солдата ОСОБА_1 , стрільця 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 184 окремого батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_5 вважати таким, що з 31 березня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Наказом командира військової частини НОМЕР_12 (по стройовій частині) №122 від 26.04.2022 року, солдата ОСОБА_1 , стрільця 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти призначено на посаду СТРІЛЬЦЯ 2 СТРІЛЕЦЬКОГО ВІДДІЛЕННЯ 2 СТРІЛЕЦЬКОГО ВЗВОДУ 2 СТРІЛЕЦЬКОЇ РОТИ ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_12 , ВОС-Ю0915А

Наказом командира військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) від 22 серпня 2022 року № 79-РС, солдата ОСОБА_1 призначено на посаду ВОДІЯ 1 АВТОМОБІЛЬНОГО ВІДДІЛЕННЯ З АВТОМОБІЛЬНОГО ВЗВОДУ АВТОМОБІЛЬНОЇ РОТИ ПІДРОЗДІЛІВ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_5 , ВОС - 790037А.

Наказом командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) № 265 від 24.08.2022 року, солдата ОСОБА_1 , номера обслуги зенітного кулеметного відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу основних підрозділів військової частини НОМЕР_5 , прийнятий на посаду і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Наказом командира військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) від 19 грудня 2022 року № 128-РС, солдат ОСОБА_1 призначений на посаду СТРІЛЬЦЯ СТРІЛЕЦЬКОГО ВІДДІЛЕННЯ СТРІЛЕЦЬКОГО ВЗВОДУ СТРІЛЕЦЬКОЇ РОТИ ОСНОВНИХ ПІДРОЗДІЛІВ ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_12 , ВОС - 106646А.

Наказом командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) № 400 від 29.12.2022 року, солдат ОСОБА_1 з 29 грудня 2022 року справи та посаду здав і вибув до військової частини НОМЕР_12 АДРЕСА_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_12 (по стройовій частині) № 352 від 31.12.2022 року, солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та призначено на посаду СТРІЛЬЦЯ З СТРІЛЕЦЬКОГО ВІДДІЛЕННЯ 1 СТРІЛЕЦЬКОГО ВЗВОДУ 2 СТРІЛЕЦЬКОЇ РОТИ, ВОС - 100915А.

Вирішуючи спірні правовідносини суд зазначає таке.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно з п.20 ч.1 ст.106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Так, згідно з положеннями ч.1, 2 та 3 ст.1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає, зокрема прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу.

Частиною 1 статті 4 Закону № 2232-XII встановлено, що комплектування військовослужбовцями Збройних Сил України та інших військових формувань, зокрема Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову громадян України на військову службу.

Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію") встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно з ст.1 вказаного Закону мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

У відповідності до ч.5, 6 ст.4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.

Статтею 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, згідно абзацу 1 частини 1 вищевказаної статті громадяни зобов`язані, зокрема з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Частиною 3 статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Частиною 5 статті 22 вищевказаного Закону передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до ст. 5 Закону №2232-ХІІ (в первинній редакції), військовослужбовці та військовозобов`язані поділяються на рядовий склад, сержантський і старшинський склад, склад прапорщиків (мічманів), офіцерський склад.

Офіцерський склад поділяється на молодший офіцерський склад, старший офіцерський склад і вищий офіцерський склад.

Кожному військовослужбовцю і військовозобов`язаному присвоюється військове звання. Військові звання у Збройних Силах України та інших військах поділяються на армійські та флотські.

Так, до військових звань сержантського і старшинського складу належать: молодший сержант, сержант, старший сержант та старшина.

На підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців» від 4 червня 2020 року № 680-IX до частини 2 і 3 статті 5 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" внесено зміни, а саме змінено армійські військові звання:

Сержантський і старшинський склад

Молодший сержантський і старшинський склад: молодший сержант, сержант.

Старший сержантський і старшинський склад: старший сержант, головний сержант, штаб-сержант.

Вищий сержантський і старшинський склад: майстер-сержант, старший майстер-сержант, головний майстер-сержант.

Відповідно до п.2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання військового обов`язку та проходження військової служби» від 17 жовтня 2019 року № 205-IX, з метою врегулювання питань пенсійного забезпечення громадян, які були звільнені з військової служби та яким були присвоєні військові звання до набрання чинності цим Законом, прирівняти військові звання рядового, сержантського і старшинського складу в таких співвідношеннях: старшина - перший сержант.

Наказом Міністерства оборони України від 14.05.2020 року № 149 затвердження Порядок проведення у Збройних Силах України переатестації військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу у військових званнях (далі - Порядок №149).

Так, відповідно до п. 7 Порядку №149 громадянам, які мають військові звання запасу або резерву "старшина", "прапорщик" ("мічман"), "старший прапорщик" ("старший мічман") та які приймаються на військову службу за контрактом або призиваються на військову службу під час мобілізації, на особливий період, одночасно з прийняттям або призовом на військову службу присвоюються військові звання, визначені пунктом 4 цього Порядку.

Пунктом 4 Порядку №149 визначено, що особам, які підлягають переатестації, посадовими особами, визначеними пунктом 3 цього Порядку, присвоюються відповідно такі військові звання, зокрема: які мають військові звання "старшина" - військове звання "перший сержант".

Наказом Міністерства оборони України від 12.10.2020 року № 379 внесено зміни до наказу Міністерства оборони України від 14 травня 2020 року № 149, відповідно до яких абзац другий пункту 4 викладено в такій редакції:

«Особам, які підлягають переатестації, посадовими особами, визначеними пунктом 3 цього Порядку, присвоюються відповідно такі військові звання:

які мають військові звання "старшина" - військове звання "головний сержант"».

При цьому, пунктом 7 Порядку №149 фактично визначено виключення щодо обов`язку проходження переатестації для громадянам, які мають військові звання запасу або резерву "старшина", "прапорщик" ("мічман"), "старший прапорщик" ("старший мічман") та які приймаються на військову службу за контрактом або призиваються на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Перелічені вище законодавчі акти є чинними, діяли на момент проходження ОСОБА_1 військової служби та встановлюють декілька варіантів присвоєння нового військового звання військовослужбовцям, які мали військове звання «старшина».

Слід врахувати, що зміни які були внесені в порядок №149 і які стосувалися присвоєння військовослужбовцю, який мав військове звання «старшина» - військового звання «головний сержант», стосувалися питання проходження військової служби особами рядового та сержантського складу Державної спеціальної служби транспорту. Варто відзначити, що оновлений Порядок №149 також надає право прямому командиру військовослужбовця присвоїти йому звання не тільки «головний сержант», а також «штаб-сержант», «майстер-сержант».

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача внести зміни в наказ № 38 від 06.03.2022, зазначивши військове звання ОСОБА_1 , відповідно до статті 5 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ та Порядок проведення у Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту переатестації військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу у військових званнях, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.05.2020 №149.

Щодо доводів відповідача про недостовірність записів у військовому квитку позивача щодо присвоєння йому військового звання старшина, суд не приймає їх до уваги зважаючи на те, що жодних доказів такої недостовірності відповідачем до суду не надано.

Відповідачем до суду не надано доказів фальсифікації запису в військовому квитку позивача про присвоєння йому звання старшина.

Водночас, суд вважає обґрунтованими твердження представника військової частини НОМЕР_1 , що вона не є уповноваженою на визначення військового звання позивача та що таке звання було визначено військовою частиною НОМЕР_5 , якій відповідач підпорядковується, оскільки доказів на спростування цього до суду не надано, та крім того з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.03.2022 року №38 вбачається, що солдат ОСОБА_1 був призначений на посаду стрільця 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_8 , зарахований до списків особового складу та поставити на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_1 саме наказом командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 06 березня 2022 року № 74.

На підставі викладеного суд не вбачає протиправності в наказах командира військової частини НОМЕР_1 від 06.03.2022 року №38 та від 30.03.2022 року №64 в частині, що стосується звання позивача, а тому вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування наказів командира військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) від 06.03.2022 р. № 38 та від 30.03.2022 року №64 в частині, що стосується військового звання ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати і виплатити різницю між отриманим посадовим окладом за військове звання "солдат" та неотриманим окладом за військове звання "головний сержант", за період з 03.03.2022 р. по 30.03.2022 р. суд зазначає.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення, окрім іншого, входять посадовий оклад та оклад за військовим званням.

Частиною 4 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка передбачала з 01.03.2018 збільшення розмірів посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців (далі Постанова № 704).

Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 14 до постанови № 704 встановлено схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, відповідно до якої щодо солдата встановлено тарифний коефіцієнт 0,3, а щодо головного сержанта - 0,5.

Таким чином, зважаючи на доводи позивача щодо виплати йому у спірний період окладу за військовим званням солдат, а не головний сержант, що відповідачем не заперечується, вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню шляхом зобов`язання військової частину НОМЕР_1 перерахувати і виплатити ОСОБА_1 оклад за військове звання присвоєне відповідно до статті 5 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ та Порядок проведення у Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту переатестації військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу у військових званнях, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.05.2020 №149, за період з 03.03.2022 року по 30.03.2022 року, з урахуванням виплачених сум.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач у заяві про уточнення позовних вимог просить стягнути на його користь з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 гривень.

Частиною 1 ст.132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Частиною 1 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 4, 5 ст. 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із ч. 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Зазначене відповідає алгоритму дій викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі № 9901/350/18.

Слід зазначити, що представником позивача на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу надано:

1. Договір про надання правової допомоги №72 від 18.09.2023 року та додаткові угоди від 18.09.2023 року та від 01.12.2023 року;

2. Платіжні інструкції №9318-2602-5522-4487 від 18.09.2023 р. та 39319-3813-6596-4957 від 29.09.2023 р.;

3. Акт про надання послуг від 01.12.2023.

Відповідно до акту про надання послуг від 01.12.2023 виконавцем позивачу надано такі послуги:

1. Ознайомлення з документами, стосується проходження служби ОСОБА_1 Ознайомлення із законодавством, що стосується проходження військової служби, присвоєння військових звань та інше - 1000,00 грн;

2. Підготовка та направлення запитів до військової частини НОМЕР_5 № 124 від 19.09.2023 р., № 128 від 19.09.2023 р., в тому числі витрати пошту - 1000,00 грн;

3. Підготовка позовної заяви до суду, копіювання документів для суду та відповідачів, засвідчення документів, подання позовної заяви та з додатками до суду та відповідачу, в тому числі витрати на послуги пошти - 3000,00 грн;

4. Ознайомлення з клопотання вч НОМЕР_1 від 27.11.2023 № 5166, підготовка та направлення відповідачу та до суду заяви про збільшення позовних вимог, в тому числі витрати на послуги пошти.

Всього понесено судових витрат на професійну правничу допомогу 7000,00 грн.

В свою чергу, суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 року по справі №61-3416св18.

Досліджуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу на предмет їх обґрунтованості та пропорційності, суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.09.2020 у справі №360/3764/18, за якою при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

В постанові від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 7000,00 грн. є необґрунтованим та непропорційним до предмета спору та складності справи.

Крім того, витрати на послуги пошти та копіювання доказів не відносяться до витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, враховуючи викладене, категорію справи та те, що розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, без необхідності надання додаткових доказів, суд вважає за можливе присудити на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу по цій справі в сумі 3000,00 грн. та саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу є пропорційним до предмета спору.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21,22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 відповідача внести зміни в накази 06.03.2022 р. № 38 та від 30.03.2022 р. № 64, зазначивши військове звання ОСОБА_1 , відповідно до статті 5 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ та Порядок проведення у Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту переатестації військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу у військових званнях, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.05.2020 №149.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 перерахувати і виплатити ОСОБА_1 оклад за військове звання присвоєне відповідно до статті 5 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ та Порядок проведення у Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту переатестації військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу у військових званнях, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.05.2020 №149 за період з 03.03.2022 року по 30.03.2022 року, з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 )

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 ).

Суддя Марин П.П.