Справа № 260/8340/23
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2024-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/8340/23 пров. № А/857/2747/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Глушка І.В., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 січня 2024 року (ухвалене головуючим суддею Рейті С.І., у м. Ужгород) у справі № 260/8340/23 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просила

визнати протиправною та скасувати постанову Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 24.08.2023 № ЗХ/ЗК/4682/0716/11/РРО/-ФС про накладення штрафу за порушення законодавства про працю у розмірі 67000 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що нею було усунуто порушення ч. 4 ст. 24 Кодексу Законів про працю України (далі КЗпП України) у частині неповідомлення як роботодавцем центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України до 08.08.2023 - дати прийняття рішення відповідачем про розгляд справи про накладення штрафу, таким чином - у відповідача немає підстав для накладення штрафу.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.01.2024 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 24.08.2023 № ЗХ/ЗК/4682/0716/11/РРО/-ФС про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу за порушення законодавства про працю у розмірі 67000 грн.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що станом на дату розгляду Управлінням питання щодо накладення на позивача штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (24.08.2023), виявлене під час перевірки, порушення було повністю усунуто.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець, РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основний вид діяльності: 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний).

В період з 16.06.2023 по 22.06.2023 посадовими особами ГУ ДПС у Закарпатській області проведено фактичну перевірку, зокрема, з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) у ФОП ОСОБА_1 за адресою здійснення господарської діяльності - АДРЕСА_2 .

Фактична перевірка проведена на підставі ст. 20. ст. 80 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями) з питань дотримання вимог Податкового Кодексу України, Кодексу законів про працю України, Законів України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (зі змінами та доповненнями), від 02.03.2015 № 222-VІІІ «Про ліцензування видів господарської діяльності» (зі змінами та доповненнями), від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, то використовуються в електронних сигаретах, та пального» (зі змінами та доповненнями), Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148 (зі змінами та доповненнями) та інших нормативно-правових актів, що підлягають перевірці.

Актом (довідкою) фактичної перевірки № 4682/0716/11/РР0/ від 23.06.2023 встановлено фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформленого наказом чи розпорядженням, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади, а саме: до кінця перевірки не представлено трудовий договір (контракт) та повідомлення про прийняття працівника на роботу між ФОП ОСОБА_1 та барменом кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає АДРЕСА_1 , чим порушено ч. 4 статті 24 КЗпП України. Матеріали фактичної перевірки ГУ ДПС у Закарпатській області були направлені Управлінню.

19.07.2023 відповідачем отримано матеріали фактичної перевірки від Головного управління ДПС у Закарпатській області, про одержання яких листом від 20.07.2023 вих. № ЗХ/3.2/8211-23 повідомлено позивача.

08.08.2023 відповідачем на адресу позивача направлено рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу від 08.08.2023 року № ЗХ/ЗК/ДПС-4682/0716/11/РР0/, яким ФОП ОСОБА_1 повідомлено, що розгляд справи про накладення штрафу відбудеться 24.08.2023.

Як зазначає позивач, встановлені порушення нею було усунуто під час перевірки. Так, трудовий договір між нею та барменом ОСОБА_3 був укладений ще 16.06.2023, наказ про прийняття на роботу з 16.06.2023 на посаду бармена ОСОБА_4 виданий нею 15.06.2023, а повідомлення Головне управління ДПС у Закарпатській області (Рахівська ДПІ) про прийняття на роботу ОСОБА_3 за формою, встановленою постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року № 413, надіслано 23.06.2023, про що була отримана квитанція № 2 від 23.06.2023 - підтвердження про прийняття повідомлення Головним управлінням ДПС у Закарпатській області (Рахівська ДПІ).

24.08.2023 уповноваженою посадовою особою Міжрегіонального управління, розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта перевірки Головного управління ДПС у Закарпатській області від 23.06.2023 № 4682/0716/11/РРО/, керуючись статтею 259 КЗпП України, Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509, та на підставі абзацу 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, вирішено накласти на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 67000 грн.

Позивач вважаючи спірну постанову протиправною, звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу положень ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а органи місцевого самоврядування - на підприємствах, в установах і організаціях, які перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад.

Відповідно до абзацу 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу зокрема в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.

За змістом приписів ч. 4 ст. 265 КЗпП України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

За приписами ч. 1 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу; при укладенні трудового договору з нефіксованим робочим часом; в інших випадках, передбачених законодавством України.

При цьому слід врахувати те, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

В силу вимог ч. 4 ст. 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Здійснивши аналіз наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що обов`язковою передумовою допуску працівника до роботи є укладення з ним трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що згідно з оскарженої постанови від 24.08.2023 № ЗХ/ЗК/4682/0716/11/РРО/-ФС, відповідачем накладено на позивача штраф у розмірі 67000 грн за порушення вимог ч. 4 ст. 24 КЗпП України, а саме: за результатами перевірки Головного управління ДПС у Закарпатській області у ФОП ОСОБА_1 встановлено фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформленого наказом чи розпорядженням, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади, а саме: до кінця перевірки не представлено трудовий договір (контракт) та повідомлення про прийняття працівника на роботу між ФОП ОСОБА_1 та барменом кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_3 .

Матеріалами справи підтверджується, що 15.06.2023 ФОП ОСОБА_1 видано наказ №1 про прийняття ОСОБА_3 на роботу на посаду бармена.

16.06.2023 позивачем з ОСОБА_3 було укладено трудовий договір.

23.06.2023 через електронний кабінет ФОП ОСОБА_1 подано повідомлення про прийняття працівника на роботу, що підтверджується копією квитанцією № 2 від 23.06.2023.

Відтак, враховуючи наведене вище, на момент прийняття оскаржуваної постанови позивачем усунуто порушення, які були виявленні під час проведення перевірки.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, що спірним у даній справі є можливість застосування до вказаних правовідносин ст. 16 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у період дії воєнного стану у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк приписів про усунення порушень, виявлених під час здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю), штрафи, передбаченістаттею 265 Кодексу законів про працю України, не застосовуються.

Згідно пояснювальної записки до вказаного Закону, метою законопроекту є врегулювання окремих питань трудових відносин між працівником та роботодавцем в умовах воєнного часу, враховуючи необхідність забезпечення збалансованості між скороченням видатків роботодавців на оплату відпусток, надурочних годин, годин роботи у святкові та вихідні дні тощо, та забезпеченням мінімально необхідних прав та гарантій працівників. Прийняття законопроекту створить умови для належного функціонування підприємств та установ в умовах воєнного часу, шляхом дерегуляції окремих умов трудових відносин, оперативного залучення працівників до виконання роботи, усунення кадрового дефіциту та браку робочої сили.

Таким чином, на період воєнного стану законодавець, з метою забезпечення умов для належного функціонування підприємств, оперативного залучення працівників, усунення кадрового дефіциту та браку робочої сили скасував штрафи (відповідальність), передбачені ст. 265 КЗпП України, за умови усунення порушень, виявлених під час здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю).

При цьому апеляційний суд погоджується, що в даному випадку не варто застосовувати буквальне тлумачення норми ст. 16 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», а слід до вказаної норми застосовувати розширювальне тлумачення норм права, оскільки зміст норми, на переконання суду, є більш широким, ніж її текстуальне вираження. Тобто, штрафи, передбачені статтею 265 КЗпП України, не застосовуються у період дії воєнного стану за умови усунення порушень, виявлених під час здійснення перевірок. Вказане випливає із мети законопроекту, а саме забезпечення належного функціонування підприємств та установ в умовах воєнного часу, шляхом дерегуляції окремих умов трудових відносин, оперативного залучення працівників до виконання роботи, усунення кадрового дефіциту та браку робочої сили.

Відповідач не заперечує факт усунення позивачем виявленого порушення станом на 24.08.2023 шляхом оформлення трудових відносин із ОСОБА_3 , а тому накладення вказаного штрафу у період дії воєнного стану не є правомірним.

Отже, в даному випадку колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що станом на 24.08.2023 підстави для застосування штрафу були відсутні з огляду на норми ст. 16 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», що також є підставою для задоволення позовної вимоги про визнання протиправною та скасування спірної постанови.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі відповідача діяв не у спосіб передбачений законами та Конституцією України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 січня 2024 року у справі № 260/8340/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді І. В. Глушко
З. М. Матковська