Справа № 380/4339/24
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2024-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2024 рокусправа № 380/4339/24
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Тіда» (вул. Шевченка, 317, м. Львів, ) до Державної служби України з безпеки на транспорті Відділу Державного нагляду (контролю) у Львівській області (вул. Львівська, 659А/2, м. Городок, Львівська область, ) про визнання протиправною та скасування постанови,-

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Тіда» до Державної служби України з безпеки на транспорті Відділу Державного нагляду (контролю) у Львівській області, у якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову № ПШ017930 від 17.01.24 про застосування до ТОВ «Альфа Тіда» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не повідомив позивача про час і місце розгляду справи про порушення, чим позбавив його можливості надати свої пояснення та заперечення. В оскарженій постанові не зазначено за відсутність яких саме документів її складено. Відсутні будь-які докази того, що транспортний засіб марки MAN НОМЕР_1 проходив рейдову перевірку. Звертає увагу, що відповідач помилково вважає позивача автомобільним перевізником, оскільки відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником такого є інша особа. Тому висновок відповідача про порушення позивачем абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» є необґрунтованим та безпідставним, не підтвердженим належними та допустимими доказами.

Ухвалою суду від 18.03.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 22.03.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечила. Відзив обґрунтований тим, що позивач був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи та мав реальну можливість бути присутнім при такому розгляді, надати пояснення чи зауваження. Тому, відповідно до норм пункту 27 Порядку № 1567 розгляд справи відбувся за наявними матеріалами перевірки без участі позивача. Зауважує, що на момент проведення перевірки водій транспортного засобу марки MAN НОМЕР_1 не надав для перевірки реєстраційні листки режиму праці та відпочинку (тахокарти) в кількості, що передбачено законодавством (за день перевірки 06.12.2023 та за 28 попередніх днів), а також за вказаний період у водія був відсутній бланк підтвердження діяльності водія, який міг бути документальним підтвердженням того, що тахокарти за попередній період відсутні з об`єктивних причин. Вказане є порушенням вимог ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

Вважає безпідставними аргументи позивача про відсутність в оскарженій постанові даних про конкретні порушення, адже така складена відповідно до додатку 5 до Порядку №1567.

Щодо тверджень позивача, що він не є автомобільним перевізником, представник відповідача зазначає, що приписами статті 60 Закону «Про автомобільний транспорт» передбачено наявність спеціального суб`єкта відповідальності -автомобільного перевізника. Водночас норми Закону України «Про автомобільний транспорт» не ототожнюють поняття «власник транспортного засобу» та «автомобільний перевізник», оскільки власник автомобіля за певних умов може бути автомобільним перевізником, проте у випадку, якщо автомобільним перевізником є користувач транспортного засобу, а не власник, відповідальність за Законом останній не несе. Приписами статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» дані щодо особи автомобільного перевізника зазначаються в товарно-транспортній накладній. Саме з цього документа посадова особа Укртрансбезпеки встановлює відомості щодо особи автомобільного перевізника. Вважає, що доводи позовної заяви не підтверджують порушення в діях контролюючого органу під час проведення рейдової перевірки, а оскаржуваний акт індивідуальної дії є таким, що прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства. З наведених підстав просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

Посадовими особами Відділу Державного нагляду (контролю) у Вінницькій області, відповідно до щотижневого графіка проведення рейдових перевірок від 01.12.2023 №84557/21/27-23, на підставі направлення від 01.12.2023 №002427 у період з 04.12.2023 по 10.12.2023 проводилася рейдова перевірка на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху на території Вінницької області.

У ході рейдової перевірки 06.12.2023 року на автодорозі «М30, Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине, 423 км + 647 м» був перевірений транспортний засіб марки MАN, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який, відповідно до товарно-транспортної накладної від 06.12.2023 року №0-3, здійснював внутрішнє перевезення вантажу з с. Ружичанка Хмельницької області до смт. Тростянець Вінницької області. За змістом цієї товарно-транспортної накладної ТОВ «Альфа Тіда» є автомобільним перевізником.

Актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 06.12.2023 року №АР000629 (далі - Акт перевірки) зафіксовано перевезення вантажів за відсутності на момент перевірки документів, визначених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутність щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку водія за 06.12.2023 та 28 попередніх днів або бланку підтвердження діяльності, що є порушенням вимог абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону. Акт перевірки підписав водій транспортного засобу ОСОБА_1 та в графі Акту «Пояснення водія про причини порушень» вказав «Не погоджуюсь».

17.01.2024 відповідач прийняв постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ017930 (далі оскаржена постанова), якою вирішено стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн. за допущення перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за що передбачена абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III (далі- Закон №2344-III).

Статтею 6 вказаного Закону встановлено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України. Державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок. Державний контроль за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів законодавчо регульованої сфери, що визначають організацію перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснює урядовий орган державного управління з питань контролю на автомобільному транспорті.

Згідно з абзацом третім частини першої статті 60 Закону №2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 вказаного Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд вказує на те, що діюче законодавство України чітко визначає підстави для відповідальності автомобільного перевізника, як то порушення законодавства про автомобільний транспорт. Отже, невиконання автомобільними перевізниками або їхніми представниками приписів органів державного контролю щодо усунення порушень транспортного законодавства становить склад господарського правопорушення, за яке до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф.

З наведеного можна сформувати висновок про те, що суб`єктом вчинення господарського правопорушення, передбаченого абзацом третім частини першої статті 60 Закону №2344-III є автомобільний перевізник.

Згідно з понятійним апаратом Закону №2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Як встановив суд, оскарженою постановою позивача притягнуто до відповідальності за порушення абзацу третього частини першої статті 60 Закону №2344-III (перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 Закону №2344-III). В оскарженій постанові також зафіксовано транспортний засіб, на якому допущено таке порушення MAN д.н.з. НОМЕР_1 .

З Акту перевірки вбачається, що суть виявленого порушення зводиться до перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, а саме: відсутність щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку водія за 06.12.2023 та 28 попередніх днів або бланку підтвердження діяльності.

Із наявної в матеріалах справи копії товарно-транспортної накладної від 06.12.2023 року №0-3 суд встановив, що автомобільним перевізником у накладній вказано позивача.

Оцінюючи обґрунтованість встановленого порушення, суд враховує таке.

Питання документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення врегульовує стаття 48 Закону №2344-III. Так, у цій статті визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Тобто стаття 48 Закону №2344-III не містить виключного переліку документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, а тому у розумінні правової доктрини є нормою банкетного характеру.

Відповідно до статті 18 Закону №2344-III з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані, серед іншого, організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Так, Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі Положення №340), яке розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Регламенту (ЄС) № 561/2006 Європейського Парламенту та Ради від 15 березня 2006 року про гармонізацію відповідного соціального законодавства, що регулює відносини в галузі автомобільного транспорту та вносить зміни до Регламентів Ради (ЄЕС) № 3821/85 та (ЄС) № 2135/98 і скасовує Регламент Ради (ЄЕС) № 3820/85, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР).

Відповідно до понятійного апарату Положення №340, який наведений у пункті 1.5 розділу I:

- автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи/та вантажів транспортними засобами (далі - Перевізник);

- відпочинок - безперервний період часу, який водій може використовувати на свій розсуд;

- графік змінності - документ, який визначає початок та кінець робочої зміни на кожний день календарного місяця, а також вихідні дні;

- змінний період керування - сумарна тривалість періодів керування за робочий день (зміну);

- змінна перерва - сумарна тривалість перерв за робочий день (зміну), період, протягом якого водій не керує автомобілем та не виконує іншої роботи і який використовується для відпочинку;

- робоча зміна - період роботи водія відповідно до графіка змінності (зміна), який може бути як безперервним, так і розділеним на частини;

- робочий час водія - час, протягом якого водій зобов`язаний виконувати свої обов`язки, визначені трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку;

- тахограф - обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв.

У пункті 6.1 Положення №340 передбачено, що вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Згідно з положеннями пункту 3.3 розділу IІІ Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385 (далі Інструкція №385), водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Пунктом 3.5 розділу IІІ Інструкції №385 встановлено, що перевізники забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії.

Відповідно до пункту 3.6 розділу IІІ Інструкції №385 перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

Аналіз вказаних положень Інструкції №385 дає підстави для висновку, що водії транспортних засобів, обладнаних тахографами, зобов`язані мати при собі, зокрема, заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Суд враховує, що 20 вересня 2010 року набула чинності Поправка №6 до ЄУТР, прийнята Робочою групою з автомобільного транспорту КВТ ЄЕК ООН (S.С.1) на 103-й сесії (м. Женева, 29-31 жовтня 2008 року), яка має на меті приведення ЄУТР у відповідність із законодавством, введеним у дію у Європейському Союзі (постанова Європейського Союзу від 15 березня 2006 року №561/2006) в частині періодів керування та відпочинку професійних водіїв, з тим, щоб забезпечити гармонізацію цих двох систем правил та безпеку дорожнього руху.

Відповідно до вказаної поправки до ЄУТР, з 20 грудня 2010 року водії мають пред`являти посадовим особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті, реєстраційні листки за кожен поточний день та попередні 28 календарних днів, тобто 29 тахокарт чи індивідуальних реєстраційних листків.

При цьому законодавець чітко встановив обов`язок водія при перевірці надати посадовим особам, уповноваженим здійснювати контроль на автомобільному транспорті, тахокарти у визначеній кількості (29 штук) або бланк підтвердження діяльності (в разі відсутності тахокарт), а автомобільного перевізника забезпечити їх наявність у водія.

Уповноважені особи мають право перевіряти наявність вказаних документів під час здійснення як міжнародних, так і внутрішніх перевезень.

Непред`явлення вказаних документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону №2344-III.

Так відповідно до абзацу третього статті 60 Закону №2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Актом перевірки зафіксовано, що перевезення вантажу здійснювалось за відсутності у водія на момент проведення перевірки заповнених тахокарт як за 06.12.2023 року, так і за 28 попередніх днів.

При цьому позивачем не надано жодного доказу в підтвердження того, що на момент проведення перевірки у водія транспортного засобу були наявні заповнені тахокарти за 06.12.2023 року та за 28 попередніх днів, або був наявний бланк підтвердження діяльності водія, який міг бути документальним підтвердженням того, що тахокарти за попередній період відсутні з об`єктивних причин. Таких доказів не надано і суду.

Суд вважає безпідставними доводи позивача, що ТОВ «Альфа Тіда» не є суб`єктом вчинення відповідного правопорушення, оскільки судом встановлено, що відповідно до товарно-транспортної накладної від 06.12.2023 року №0-3, перевізником є саме ТОВ «Альфа Тіда».

Суд повторює, що приписами частини першої статті 60 Закону №2344-III чітко визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону.

Тобто, положеннями Закону №2344-III встановлено, що відповідальність за порушення, зокрема, статті 48 цього Закону, несе автомобільний перевізник.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 01 лютого 2024 року у справі №600/3906/22-а.

За таких обставин суд визнає обґрунтованими твердження відповідача про те, що позивач здійснював перевезення вантажів без оформлення усіх документів, які передбачені для автомобільного перевізника статтею 48 Закону №2344-ІІІ, а тому допустив порушення законодавства про автомобільний транспорт і до нього правомірно на підставі абзацу третього частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ застосована санкція у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Надаючи оцінку аргументам позивача про неповідомлення його про час і місце розгляду справи, а відтак і позбавлення його можливості надати свої пояснення та заперечення, суд виходить з такого.

Оформлення результатів перевірки та застосування адміністративно-господарських штрафів регламентовано пунктами 20-30 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (тут і надалі у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин; Порядок №1567).

Відповідно до пунктів 20-21 вказаного Порядку виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

В абзаці першому пункту 25 Порядку №1567 встановлено, що справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Згідно з пунктом 26 Порядку №1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

На підтвердження виконання відповідачем вказаного положення Порядку №1567 представник відповідача надала список №498 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих, з якого вбачається надіслання на адресу позивача поштовим відправленням №273 повідомлення про розгляд матеріалів справи про порушення законодавства від 27.12.2023 №101786/31/24-23, в якому міститься інформація про дату 17.01.2024, час 09 год., та місце Львівська обл., м. Городок, вул. Львівська, буд. 659А/2 розгляду справи.

Тобто, відповідач виконав обов`язок, установлений пунктом 26 Порядку №1567, про інформування позивача про розгляд справи встановленим порядком.

Суд зауважує, що Порядок №1567 не зобов`язує відповідача встановлювати факт отримання позивачем повідомлення про розгляд справи, а тому невручення оператором поштового зв`язку рекомендованого повідомлення позивачу з незалежним від відповідача причин не свідчить про невиконання останнім свого обов`язку щодо повідомлення про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 01.03.2018 року у справі №820/4810/17, відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростувати вину у суді, та у зв`язку із цим не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

У пункті 27 Порядку №1567 передбачено, що у разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Таким чином, встановивши порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт (допущення перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт»), відповідач підставно притягнув позивача до відповідальності, що передбачено абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», прийнявши оскаржену постанову.

Суд підкреслює, що оскаржена постанова оформлена у відповідності до вимог до додатку 5, а тому необґрунтованими є доводи позивача щодо відсутності у такій певних відомостей.

Підсумовуючи викладене, суд робить висновок про те, що оскаржена постанова відповідає критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, тому є правомірною та не підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд висновує, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Тіда» (вул. Шевченка, 317, м. Львів, ) до Державної служби України з безпеки на транспорті Відділу Державного нагляду (контролю) у Львівській області (вул. Львівська, 659А/2, м. Городок, Львівська область, ) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складено 01.05.2024 року.

СуддяКостецький Назар Володимирович