Справа № 420/383/23
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2024-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/383/23

Перша інстанція: суддя Бжассо Н.В.,

повний текст судового рішення

складено 21.04.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Осіпова Ю.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.04.2023 у справі №420/383/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності

У С Т А Н О В И В:

05.01.2023 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив суд визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 04.12.2022 №252 про притягнення до дисциплінарної відповідальності штаб-сержанта ОСОБА_1 головного сержанта роти вогневої підтримки основних підрозділів військової частини НОМЕР_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає про протиправність прийнятого командиром військової частини НОМЕР_1 наказу від 04.12.2022 №252, адже під час проведення службового розслідування ОСОБА_1 позбавлено можливості надати власні пояснення. Як вказує позивач, відомості стосовно судимості він не приховував та вони були відображені в тимчасовому посвідченні від 08.05.2018 №825144 і матеріалах особової справи. Крім того, як вказує ОСОБА_1 , він не має судимості за вчинення кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, передбаченого статтею 111-1 Кримінального кодексу України. На думку позивача, підстав для призначення службового розслідування не було. Жодних порушень приписів статей 11, 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, позивач не вчиняв.

Не погодившись із заявленими ОСОБА_1 позовними вимогами військовою частиною НОМЕР_1 до суду першої інстанції подано відзив, у якому зазначено, що позивачем приховано наявність судимостей. Також, як стверджує відповідач, службове розслідування проведено у чіткій відповідності із законодавчими приписами. Крім того, суб`єкт владних повноважень ставить під сумнів наявність у ОСОБА_1 подяки та позитивної характеристики військової частини НОМЕР_2 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.04.2023 у справі № 420/383/23 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 04.12.2022 № 252 про притягнення до дисциплінарної відповідальності штаб-сержанта ОСОБА_1 головного сержанта роти вогневої підтримки основних підрозділів військової частини НОМЕР_1 .

Приймаючи означене рішення суд першої інстанції вказав, що матеріали справи не містять доказів щодо наявності у ОСОБА_1 не знятої чи не погашеної судимості за вчинення кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, передбаченого статтею 111-1 Кримінального кодексу України, що є перешкодою для служби у Збройних Силах України. На момент вчинення злочину та при прийнятті Деснянським районним судом м. Києва вироку від 02.06.2014 у справі № 754/13777/13-к, ОСОБА_1 не був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 . Як вказав окружний адміністративний суд, підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є невиконання (неналежне виконання) ним своїх службових обов`язків, а не дії вчинені ним у минулому, про які він не повідомив при прийнятті на службу та які не є перешкодою для проходження служби.

Не погоджуючись із рішенням окружного адміністративного суду відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, з посиланням на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, викладено прохання скасувати оскаржуваний судовий акт із прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги військова частина НОМЕР_1 зазначає, що не повідомивши про наявність судимостей позивача було мобілізовано та призначено на посаду. Натомість, виключена особа з військового обліку не може бути мобілізована в загальному порядку. Як наголошує скаржник, під час службового розслідування було встановлено не лише приховування позивачем судимостей, а й порушення ним військової дисципліни, а саме: виявлення неповаги до командирів (начальників) і старших за військовим званням; не додержання правил військового вітання; зверхнього ставлення до рядового та сержантського складу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку із положеннями чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з урахуванням такого.

Зокрема, апеляційним судом з`ясовано, що наказом начальника Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сил територіальної оборони Збройних Сил України №124-РС від 25.10.2022 штаб-сержанта ОСОБА_1 призначено на посаду головного сержанта роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 .

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.10.2022 №454, штаб-сержант ОСОБА_1 справи та посаду прийняв 29.10.2022 і приступив до виконання службових обов`язків.

З матеріалів справи убачається, що особовим складом ВОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на ім`я головного сержанта батальйону військової частини НОМЕР_1 подано доповідну від 06.11.2022 щодо вжиття невідкладних заходів з перевірки особи ОСОБА_1 , а саме підстав потрапляння його до лав Збройних Сил України, умов його призначення на посаду головного сержанта роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 .

08.11.2022 командиром роти вогневої підтримки ОСОБА_2 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 подано рапорт стосовно звільнення з посади головного сержанта роти вогневої підтримки, штаб-сержанта ОСОБА_3 , так якого його ділові якості не відповідають займаній посаді. Також, в означено рапорті акцентовано увагу на тому, що штаб-сержант ОСОБА_4 відбував покарання за п.п.3, 12 ч.2 ст.115 Кримінального кодексу України (умисне вбивство) та ч.2 ст.146 Кримінального кодексу України (незаконне позбавлення волі або викрадення людини).

З метою уточнення причин та умов, що сприяли факту приховування судимостей при призначенні штаб-сержанта ОСОБА_1 на посаду, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.11.2022 №149 призначено службове розслідування.

За наслідком проведеного службового розслідування оперативним черговим командного пункту військової частини НОМЕР_1 складено акт службового розслідування від 30.11.2022, у якому, з огляду на приховування штаб-сержантом ОСОБА_1 факту судимостей, відбування покарання, ненадання правдивої інформації, вчинення тяжкого злочину, наявності питань стосовно законності перебування у лавах Збройних Сил України, запропоновано підготувати документи на звільнення військовослужбовця або переміщення його до 181 батальйону резерву з подальшим вирішенням питання відносно підстав проходження військової служби.

У подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 04.12.2022 №252 штаб-сержанта ОСОБА_1 головного сержанта роти вогневої підтримки основних підрозділів військової частини НОМЕР_1 , за порушення вимог статей 11, 12 Статуту внутрішньої служби, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та повернуто до виконання своїх службових обов`язків.

Не погодившись із таким індивідуальним актом позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про визнання його протиправним та скасування.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи, у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), яким унормовано загальні засади проходження в Україні військової служби.

Порядок комплектування Збройних Сил України наведено у статті 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Такою нормою передбачено, що Збройні Сили України та інші військові формування не можуть комплектуватися особами, які мають судимість за вчинення кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, передбаченого статтею 111-1 Кримінального кодексу України, якщо така судимість не погашена або не знята в установленому законом порядку.

Момент з якого починається проходження військової служби визначено у статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Згідно із статтею 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Текст військової присяги наведено у Статуті внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), вступаю на військову службу і урочисто присягаю Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю».

Загальні обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України наведено у статтях 11, 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статей 11, 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

- свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

- бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

- беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

- постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

- знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

- дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

- поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;

- бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

- вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

- виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

- додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Відповідно до статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

- додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

- бути пильним, зберігати державну таємницю;

- додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

- виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

- поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

- не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно із статтею 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Статтею 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що на військовослужбовців може бути накладено таке дисциплінарне стягнення як «догана».

Так, згідно із фактичними обставинами справи, ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за те, що він ввів в оману та приховував факт наявності в нього судимостей за ч.2 ст.146, п.п.3, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України.

Згідно наявного у матеріалах справи обвинувальному вироку Деснянського районного суду м.Києві від 02.06.2014 у справі №754/13777/13-к, ОСОБА_1 призначено покарання:

- за ч.2 ст.146 Кримінального кодексу України у виді 5-ти (п`яти) років позбавлення волі;

- за п.п.3, 12, ч.2 ст.115 Кримінального кодексу України у виді 14-ти (чотирнадцяти) років позбавлення волі.

На підставі ст.70 Кримінального кодексу України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_1 призначено остаточне покарання у виді 14-ти (чотирнадцяти) років позбавлення волі.

Під час розгляду матеріалів кримінального провадження судом установлено, що 01.09.2009 ОСОБА_1 , знаходячись біля станції метро «Дарниця» по вул.Попудренка в м.Києві, з метою викрадення людини, вступив в попередню змову з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Після чого, на автомобілі ВАЗ-21043 д/ НОМЕР_3 прибули до будинку АДРЕСА_1 та дочекавшись на ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення останнього, забігли до під`їзду будинку. У подальшому, ОСОБА_5 гумовим кийком наніс ОСОБА_7 один удар по спині, від якого останній впав на підлогу, а ОСОБА_1 надів йому на руки за спиною металеві кайдани, після чого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 витягли ОСОБА_7 під руки з під`їзду будинку та разом з ОСОБА_1 посадили його до автомобіля та за вказівкою ОСОБА_1 направились до 7-го кілометру автошляху Бровари-Зазим`я на території лісництва «Біла Діброва» в Деснянському районі м.Києва. Тобто, протиправно перемістили ОСОБА_7 , фактично обмежуючи його у свободі пересування, чим ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб вчинили викрадення потерпілого ОСОБА_7 .

Знаходячись на території лісництва «Біла Діброва» на 7-му кілометрі автошляху Бровари-Зазим`я в Деснянському районі м.Києва ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою, умисно, з метою протиправного заподіяння смерті викраденої людини, відповідно до розподілених ролей, відвели ОСОБА_7 до ями, яку, готуючись до вчинення злочину, викопали напередодні, після чого ОСОБА_1 підійшов ззаду до ОСОБА_7 , який стояв на колінах обличчям до ями, та реалізуючи злочинний умисел, направлений на вбивство останнього, накинув мотузку на шию ОСОБА_7 та обома руками затягнув мотузку і став її утримувати до тих пір, поки останній перестав подавати ознаки життя. Переконавшись в настанні смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_1 скинув його до ями та разом з ОСОБА_5 прикидали потерпілого землею, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникли.

Як зазначено в обвинувальному вироку Деснянського районного суду м.Києві від 02.06.2014 у справі №754/13777/13-к, вину обвинуваченого ОСОБА_1 у вчиненні злочинів доведено в повному обсязі.

Також, з матеріалів справи убачається, що обвинувальним вироком Київського апеляційного суду від 11.01.2023 у справі №356/532/20 апеляційну скаргу прокурора Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури Київської області задоволено.

Вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06.07.2022 щодо ОСОБА_1 скасовано в частині призначеного йому покарання.

Ухвалено у цій частині новий вирок, яким ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Здійснюючи розгляд кримінального провадження апеляційним судом установлено, що 22.03.2020 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «MERCEDC-BENZ VITO», рухаючись по 76 км автодороги Київ-Харків на території Баришівського району Київської області в правій смузі руху в напрямку до м. Харків, в порушення вимог пунктів 2.3 б), д) Правил дорожнього руху, не був уважним під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, а також, порушуючи вимоги пункту 13.1 Правил дорожнього руху, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з фургоном «MERCEDC-BENZ SPRINTER», під керуванням ОСОБА_8 , який рухався попереду в попутному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «MERCEDC-BENZ VITO» ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер, пасажир ОСОБА_10 отримала тяжкі тілесні ушкодження, а пасажири ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Саме легковажне ставлення обвинуваченого до дотримання Правил дорожнього руху України призвело до важких та непоправних наслідків.

З урахуванням наведеного, колегією суддів установлено, що згідно обвинувальних вироків Деснянського районного суду м.Києві від 02.06.2014 у справі №754/13777/13-к та Київського апеляційного суду від 11.01.2023 у справі №356/532/20 ОСОБА_1 засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий (п.п.3, 12, ч.2 ст.115 Кримінального кодексу України) та тяжкий злочини (ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України).

Однак, прибувши до військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 не повідомив про наявність судимостей, а на відповідне питання начальника групи персоналу зазначив, що відображена у тимчасовому посвідченні відмітка «невійськовозобов`язаний» та виключення з військової служби на підставі п.п.6 п.1 ст.18 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» пов`язано із спробою зняття з військового обліку для виїзду за кордон.

Між тим, апеляційний адміністративний суд відмічає, що станом на час видачі ОСОБА_1 тимчасового посвідчення (08.05.2018) редакція п.п.6 п.1 ст.18 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачала звільнення від призову на строкову військову службу осіб, які були засуджені за вчинення злочину до позбавлення волі, обмеження волі, у тому числі із звільненням від відбування покарання.

Згідно обвинувального вироку Київського апеляційного суду від 11.01.2023 у справі №356/532/20 початок строку відбування покарання ОСОБА_1 рахується з моменту його затримання в порядку виконання цього вироку.

Тобто, наразі ОСОБА_1 має відбувати покарання у виді позбавлення волі.

Приховання наведених вище обставин надало ОСОБА_1 можливість бути зарахованим до лав Збройних Сил України.

До того ж, здійснюючи розгляду даної справи колегія суддів уважає за необхідне взяти до уваги наведені особовим складом ВОП «Опал» у доповідній від 06.11.2022 обставини стосовно негативних висловлювань ОСОБА_1 в бік командування ВОП та деморалізації особового складу.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції уважає неправильним висновок суду першої інстанції про те, що заявлені ОСОБА_14 позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено апеляційним судом у даній справі.

Межі перегляду судом апеляційної інстанції справи визначено статтею 308 КАС України, відповідно до частини 1 якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як установлено колегією суддів, викладені Одеським окружним адміністративним судом в оскаржуваному рішенні від 21.04.2023 у справі №420/383/23 висновки не відповідають обставинам справи, а тому такий судовий акт підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.04.2023 у справі №420/383/23 скасувати.

Прийняти у справі нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу від 04.12.2022 №252 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді Ю.В. Осіпов А.В. Крусян