Справа № 990/150/24
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2024-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 травня 2024 року

м. Київ

справа №990/150/24

адміністративне провадження №П/990/150/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,

суддів: Мельник-Томенко Ж.М., Жука А.В., Єресько Л.О., Радишевської О.Р.,

перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання рішення протиправним і зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 подала до Верховного Суду позовну заяву до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, у якій просить:

визнати протиправним і скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 4 березня 2024 року №43/ас-24 «Про розгляд питання щодо доступу ОСОБА_1 до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в конкурсі на зайняття посад суддів апеляційних судів, оголошеному рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 14 вересня 2023 року №94/зп-23»;

зобов`язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України повторно розглянути питання доступу ОСОБА_1 до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в конкурсі на зайняття 550 вакантних посад суддів апеляційних судів, оголошеному рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 14 вересня 2023 року №94/зп-23 (зі змінами) із врахуванням висновків суду.

Одночасно, позивачка просить Суд поновити їй строк звернення до суду із цим позовом.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження, Верховний Суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - «КАС України») завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1- 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Гарантоване статтею 55 Конституції України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача стосовно оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності було обґрунтованим, і таке порушення прав має бути реальним, стосуватися особистих прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Згідно частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів Вищої ради правосуддя, щодо питань обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя, звільнення їх з таких посад, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, бездіяльності Кабінету Міністрів України передбачені статтею 266 КАС України.

Статтею 266 КАС України, зокрема частиною першою цієї статті, встановлено, що правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо:

1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України;

2) законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) законності актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

4) законності рішень Вищої ради правосуддя, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат;

5) законності бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.

Відповідно до статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка оскаржує рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 4 березня 2024 року №43/ас-24.

Частина восьма статті 122 КАС України визначає, що для звернення до суду у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України під час процедури проведення добору кандидатів на посаду судді, конкурсу на посаду судді чи призначення на посаду судді відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлюється місячний строк.

Позовну заяву ОСОБА_1 направила засобами поштового зв`язку 19 квітня 2024 року, тобто поза межами місячного строку звернення до суду.

У позовній заяві ОСОБА_1 просить Суд поновити їй пропущений процесуальний строк, адже вважає, що він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску позивачка обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України не було опубліковано на офіційному сайті відповідача у день його прийняття, тобто 4 березня 2024 року, а тому позивачка не могла ознайомитись із мотивами відмови їй у доступі до участі у конкурсі.

Текст оскаржуваного рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України був оприлюднений на офіційному сайті відповідача лише 20 березня 2024 року, тому саме з цієї дати позивачка обраховує строк, з якого дізналась про порушення свого права.

Між тим, перевіркою матеріалів позовної заяви було встановлено, що на підтвердження обґрунтування ОСОБА_1 тієї обставини, що оскаржуване рішення не було опубліковане відповідачем 4 березня 2024 року, а було опубліковане лише 20 березня 2024 року, позивачка не надає жодного доказу. Указана обставина, яка є ключовою у питанні поважності причин пропуску позивачкою строку звернення до суду із цим позовом, ґрунтується виключно на твердженні про це позивачки.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Установлення процесуальних строків законом і судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

З аналізу зазначених законодавчих норм випливає, що у випадку, коли особа вважає, що її права були порушені, вона має право звернутися до суду в більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку, за відсутності поважних причин, позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлене специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Частиною шостою статті 161 КАС України зазначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд зазначає, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Водночас достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до суду з цим адміністративним позовом протягом встановленого законом строку позивачкою не наведено, а вказані позивачкою обставини не є достатніми для висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду.

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивачки про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду із цим адміністративним позовом.

Відповідно до частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Тож, позивачці необхідно подати клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням обставин та доказів на їх підтвердження, які б свідчили про наявність обставин об`єктивного і непереборного характеру, що створили суттєві перешкоди у реалізації позивачкою належного їй права на звернення до суду із цим позовом, або ж взагалі унеможливили своєчасну реалізацію позивачкою такого права.

Згідно із частинами першою, другою статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Отже, зважаючи на приписи статті 169 КАС України, Суд залишає позовну заяву без руху з наданням позивачеві десятиденного строку для усунення недоліків позовної заяви.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 171 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску строку ОСОБА_1 на оскарження рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 4 березня 2024 року №43/ас-24 «Про розгляд питання щодо доступу ОСОБА_1 до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в конкурсі на зайняття посад суддів апеляційних судів, оголошеному рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 14 вересня 2023 року №94/зп-23».

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання рішення протиправним і зобов`язання вчинити дії залишити без руху.

Встановити для усунення зазначених в цій ухвалі недоліків десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали.

Роз`яснити позивачці, що у разі не усунення цих недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, заява буде повернута з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

Н.М. Мартинюк

А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко

Л.О. Єресько

О.Р. Радишевська ,

Судді Верховного Суду