Справа № 140/3317/23
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Лозовський О.А.

30 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/3317/23 пров. № А/857/5815/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Запотічного І.І. Хобор Р.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Юник А.А.

апелянта: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 року у справі № 140/3317/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

06.03.2023р ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі «ГУ НП у Волинській області»), в якому, з урахуванням заяви від 13 квітня 2023 року про збільшення позовних вимог, просив суд:

-визнати протиправною бездіяльність щодо не зарахування в наказі від 05 березня 2021 року №66 о/с до вислуги років у календарному обчисленні вислугу років нараховану на пільгових умовах в обчисленні один місяць за півтора місяця час проходження служби в оперативних підрозділах органів внутрішніх справ та Національній поліції України за період з 21 червня 1999 року до 27 листопада 2011 року, та один місяць за три місяця час участі в антитерористичній операції з 1 вересня 2016 року до 30 вересня 2016 року та 4 жовтня 2016 року до 3 листопада 2016 року;

-зобов`язати внести зміни до наказу від 05 березня 2021 року №66 о/с, зарахувавши до вислуги років в календарному обчисленні вислугу років нараховану на пільгових умовах в обчисленні за час проходження служби в оперативних підрозділах органів внутрішніх справ та Національній поліції один місяць служби за півтора місяця за період з 21 червня 1999 року до 27 листопада 2011 року, та один місяць за три місяця час участі в антитерористичній операції з 1 вересня 2016 року до 30 вересня 2016 року та 4 жовтня 2016 року до 3 листопада 2016 року;

-визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування одноразової грошової допомоги в розмірі 50% від грошового забезпечення в сумі: 11385,4 грн за 30 років календарної вислуги з врахуванням раніше виплачених сум;

-зобов`язати нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі: 169650 грн (50% від грошового забезпечення в сумі: 11310 грн за 30 років календарної вислуги) з врахуванням раніше виплачених сум;

-зобов`язати внести зміни до наказу від 05 березня 2021 року №66 о/с в частині звільнення, виклавши абзац 3 у наступній редакції Для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні 30 років 10 місяців 14 днів;

-стягнути відшкодування моральної шкоди в розмірі: 50 000,00 грн;

-встановити строк щодо надання суду звіту на виконання судового рішення.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15 травня 2023 року, яке залишене без змін Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2023 року, адміністративний позов задоволено частково:

-визнано протиправною бездіяльність ГУ НП у Волинській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до вислуги років на пільгових умовах (один місяць служби за три місяці) період участі в проведенні антитерористичної операції з 1 вересня 2016 року до 30 вересня 2016 року та з 4 жовтня 2016 року до 3 листопада 2016 року;

-зобов`язано ГУ НП у Волинській області внести зміни до наказу від 5 березня 2021 року №66 о/с «По особовому складу», зарахувавши ОСОБА_1 до вислуги років на пільгових умовах (один місяць служби за три місяці) період участі в проведенні антитерористичної операції з 1 вересня 2016 року до 30 вересня 2016 року та з 4 жовтня 2016 року до 3 листопада 2016 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

08.02.2024р. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2023 року скасовано, а справу №140/3317/23 направлено на новий розгляд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.04.2024р. судом залишено без задоволення клопотання апелянта про доповнення або зміну апеляційної скарги, встановлення місячного грошового забезпечення та щодо аналогічного застосування норм процесуального права.

В судовому засіданні апелянт, ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав у ній зазначених та просив суд таку задовольнити повністю.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ та Національної поліції України.

03.03.2021р. Наказом начальника ГУ НП у Волинській області №66о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» - у зв`язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, з 05.03.2021р.

Вислуга на день звільнення становить в пільговому обчисленні 30 років 10 місяців 14 днів, в календарному обчисленні - 24 роки 06 місяців 03 днів, з них 19 років 02 місяці 05 днів - служба в OBC, 05 років 03 місяці 28 днів - служба в поліції. Для виплати одноразової допомоги при звільненні 24 роки 06 місяців 03 дні.

02.02.2023р. Наказом ГУ НП у Волинській області №98 о/с у зв`язку з службовою необхідністю внесено зміни до наказу №66 о/с від 05.03.2021, де абзац «Вислуга на день звільнення складає: в пільговому обчисленні - 30 років 10 місяців 14 днів, в календарному обчислені 24 роки 06 місяців 03 дні, в тому числі зараховано: служба в ОВС - 19 років 02 місяці 05 днів, служба в поліції 05 років 03 місяці 28 днів» замінити на абзац «Станом на день звільнення: стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років в календарному обчисленні становить - 24 роки 06 місяці 03 дні, час служби в пільговому обчисленні без урахування календарної вислуги - 06 років 00 місяців 15 днів».

Не погоджуючись із прийнятим рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.

ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

В Порядку і умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських» №260 від 07.06.2018, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018р. №745/32197 (далі - Порядок №260) містяться аналогічні приписи.

В п.3 розділу І вказаного Порядку №260 видно, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

В абз.2 п.1 розділу VІ Порядку №260 видно, що у разі звільнення із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності календарної вислуги 10 років і більше.

п.5 розділу VІ Порядку №260 визначено, що строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» та зазначається кадровим підрозділом у наказі про звільнення поліцейського, якому передбачена виплата цієї допомоги.

Згідно п.10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб», де визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, особам начальницького складу Національного антикорупційного бюро, особам із спеціальними званнями Бюро економічної безпеки: які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Як видно з матеріалів справи, станом на момент звільнення 05.03.2021р. вислуга позивача, з врахуванням наказу від 02.03.2023р. №98 о/с про внесення змін до наказу №66 о/с від 05.03.2021р., на день звільнення становить: в календарному обчисленні становить - 24 роки 06 місяців 03 днів, час служби в пільговому обчисленні без врахування календарної вислуги - 06 років 00 місяців 15 днів.

Наказом ГУ НП у Волинській області №66 о/с від 05.03.2021р. передбачено, що для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільнення враховується -24 роки 06 місяців 28 днів. Тобто, застосовано календарну вислугу років, що відповідає приписам чинного законодавства.

Отже, згідно ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ОСОБА_1 при звільнення зі служби суб`єкт владних повноважень нарахував одноразову грошову допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 24 роки календарної служби в розмірі - 99 545,16 грн.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Головне управління Національної поліції у Волинській області правомірно, на підставі та в межах наданих повноважень нарахував позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (24 роки 06 місяців 03 дні).

Верховний Суд в Постанові від 29.04.2022р. у справі №580/2497/21 вказав, що поняття «умова набуття права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги» і поняття «обчислення розміру одноразової грошової допомоги», є відмінними, адже до складу першого включається як календарна так і пільгова вислуги років, а до складу другого - лише календарна.

Така допомога нараховується за кожний повний календарний рік служби, а пільгова вислуга років застосовується лише для визначення права позивача на призначення такої допомоги, у разі, якщо у нього немає 10 і більше років календарної вислуги.

Поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги за вислугу років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби».

Враховуючи зазначені норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства України, колегія суддів звертає увагу апелянта, що відповідач правомірно, на підставі та в межах наданих повноважень виплатив останньому одноразову грошову допомогу за період його календарної служби, без урахування пільгового періоду служби, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Зважаючи на відсутність протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільнення, а отже похідні вимоги щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 169 650 грн (50% від грошового забезпечення в сумі 11310 грн за 30 років календарної вислуги) з врахуванням раніше виплачених сум та внесення змін до наказу від 05.03.2021 №66 о/с в частині звільнення, виклавши абз. 3 у наступній редакції «Для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні 30 років 10 місяців 14 днів» також не підлягають до задоволення за безпідставністю.

Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом в постанові від 17.11.2022р. у справі № 580/388/21.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності щодо не зарахування в наказі від 05.03.2021р. №66 о/с до вислуги років у календарному обчисленні вислугу років нараховану на пільгових умовах в обчисленні один місяць за півтора місяця час проходження служби в оперативних підрозділах органів внутрішніх справ та Національній поліції України за період: 21.06.1999р. - 27.11.2011р., та один місяць за три місяця час участі в антитерористичній операції:01.09.2016р.-30.09.2016р. та 04.10.2016р.-03.11.2016р. та зобов`язання внести зміни до наказу від 05.03.2021р. №66 о/с, зарахувавши до вислуги років в календарному обчисленні вислугу років нараховану на пільгових умовах в обчисленні за час проходження служби в оперативних підрозділах органів внутрішніх справ та Національній поліції один місяць служби за півтора місяця за період:21.06.1999р. - 27.11.2011р., та один місяць за три місяця час участі в антитерористичній операції:01.09.2016р.-30.09.2016р. та 04.10.2016р. - 03.11.2016р. суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

ч.1 ст.59 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

ОСОБА_1 в період: 01.09.1999р. - 06.11.2015р. проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015р. - 05.03.2021р. в підрозділах Національної поліції України.

ч.5 ст.59 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Згідно Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №1235 від 23.11.2016р., підставою для видання наказів по особовому складу є рапорт про звільнення зі служби в поліції.

В п.10 розділу ІІІ вказаного порядку визначено, що вислуга років для призначення пенсії зазначається лише у випадку видання наказу про звільнення і служби в поліції.

05.03.2021р. Наказом начальника ГУ НП у Волинській області №66 о/с позивача звільнено з органів Національної поліції України за п.4 ст.77 Закону України «Про національну поліцію України» (у зв`язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів). Вислуга на день звільнення становить в пільговому обчисленні 30 років 10 місяців 14 днів, в календарному обчисленні - 24 роки 06 місяців 03 днів, час служби в пільговому обчисленні без врахування календарної вислуги - 06 років 00 місяців 15 днів.

ст.78 Закону України «Про Національну поліцію» встановлює, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

До стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Період проходження служби ОСОБА_1 в оперативних підрозділах внутрішніх справ в період: 21.06.1999р.-27.11.2011р. зарахований на пільгових умовах в обчисленні один місяць за півтора. Тому, колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень в цій частині позовних вимог. Зокрема, відсутні підстави для задоволення вимоги щодо не зарахування в наказі від 05.03.2021р. №66 о/с до вислуги років у календарному обчисленні вислугу років нараховану на пільгових умовах в обчисленні один місяць за півтора місяця час проходження служби в оперативних підрозділах органів внутрішніх справ та Національній поліції України за період:21.06.1999р. - 27.11.2011р.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині вимог про зарахування до вислуги років у календарному обчисленні вислуги років нараховану на пільгових умовах один місяць за три місяця період участі в антитерористичній операції: 01.09.2016р. - 30.09.2016р. та 04.10.2016р.- 03.11.2016р. та зобов`язання внести зміни до наказу від 05.03.2021р. №66 о/с, зарахувавши до вислуги років в календарному обчисленні вислугу років, нараховану на пільгових умовах в обчисленні один місяць за три місяці час участі в антитерористичній операції: 01.09.2016р. - 30.09.2016р. та 04.10.2016р.- 03.11.2016р. з огляну на наступне.

Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. №393. ( далі Постанова № 393)

В пп.«а» п.3 Постанови №393 видно, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці:

-участь у бойових діях у воєнний час;

-час перебування під вартою, час відбуття покарання в місцях позбавлення волі та висилки військовослужбовців, безпідставно притягнутих до кримінальної відповідальності, безпідставно репресованих і надалі реабілітованих;

-час виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 1 січня 1988 року;

-таємно;

-час проходження служби військовослужбовцями Служби безпеки, направленими у відрядження до Республіки Ірак з метою забезпечення в умовах посилення терористичних посягань безпеки дипломатичної установи України, її співробітників та членів їх сімей;

-час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновків, що для призначення пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у п. «ж» ст.1-ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зараховується на пільгових умовах до вислуги років один місяць служби за три місяці за час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

Колегія суддів погоджується із доводами апелянта про наявність у нього права на зарахуванням до вислуги років на пільгових умовах часу проходження служби, протягом якого останній брав участь в антитерористичній операції.

Аналогічна правова позиція відображена в Постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в 03.03.2021р. у справі №805/3923/18-а, в Постанові Верховного Суду від 10.03.2021р. у справа № 812/1100/17.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 в період: 01.09.2016р. - 30.09.2016р. та з 04.10.2016р. - 03.11.2016р. брав участь в антитерористичній операції, що підтверджується відповідними довідками №А-6263 від 24.10.2016р., №А-6827 від 27.12.2016р. та рішенням про визнання учасником бойових дій від 31.03.2017р. №3/І/ІІІ/1, однак, вказані періоди суб`єкт владних повноважень в особі ГУ НП у Волинській області до вислуги років на пільгових умовах протиправно не зарахував.

Зважаючи на те, що позивач в період: 01.09.2016р. - 30.09.2016р. та 04.10.2016р. - 03.11.2016р. безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, позовні вимоги в цій частині слід задовольнити та зобов`язати ГУ НП в Волинській області внести зміни до наказу від 05.02.2021р. №66 о/с, зарахувавши до вислуги років на пільгових умовах (один місяць за три) участь в антитерористичній операції в період: 01.09.2016р. - 30.09.2016р. та 04.10.2016р.-03.11.2016р.

Стосовно доводів апелянта щодо не вирішення судом першої інстанції позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019р. у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

При цьому, слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

В силу ст.1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 КАС України).

Наведений правовий висновок висловлений Верховним Судом у Постанові від 22.01.2020р. у справі № 560/798/16-а.

При визначенні розміру моральної шкоди судам належить дослідити, чи мало неправомірне рішення негативний вплив на позивача, а також визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Зважаючи на ці обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що негативні емоції позивача не досягли рівня страждань і не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача, а отже не завдали моральної шкоди. Також, не наведено та не надано позивачем суду доказів співмірності розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, які б співвідносились із засадами розумності та справедливості.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі ГУ НЦ у Волинській області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.

КАС України встановлює дві основні форми адміністративного судочинства: загальне та спрощене позовне провадження.

В ст.12 КАС України видно, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

ч.9 ст.171 та ч.1 ст.260 КАС України, передбачено, що питання про розгляд справи за правилами загального чи спрощеного позовного провадження вирішується судом в ухвалі про відкриття провадження в адміністративній справі.

Тобто, суд визначає форму адміністративного судочинства під час вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду, про що обов`язково зазначається в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Із матеріалів справи видно, що суд першої інстанції приймаючи позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та обираючи форму адміністративного судочинства за якою суд буде здійснювати розгляд цієї справи, дійшов висновків про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, про що зазначив в Ухвалі про відкриття провадження від 10 березня 2023 року.

ч.4 ст.12 КАС України передбачає, що виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

ч.6 ст.12 КАС України визначає перелік справ, які законодавчо віднесені до справ незначної складності, зокрема, й щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Згідно ч.1-ч.4 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд першої інстанції розглядав справу в спрощеному провадженні, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

п.7 ч.3 ст.317 КАС України чітко передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову. В решті вимог слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 308,310,315,317,321,322,325,329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15.05.2023р. у справі № 140/3317/23 скасувати та прийняти нову постанову.

Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Волинській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до вислуги років на пільгових умовах (один місяць служби за три місяці) період участі в проведенні антитерористичної операції: 01.09.2016р. - 30.09.2016р. та 04.10.2016р. - 03.11.2016р.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Волинській області (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, 11, ідентифікаційний код 40108604) внести зміни до наказу від 05.03.2021 №66 о/с «По особовому складу», зарахувавши ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до вислуги років на пільгових умовах (один місяць служби за три місяці) період участі в проведенні антитерористичної операції: 01.09.2016р. - 30.09.2016р. та 04.10.2016р. - 03.11.2016р.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді І. І. Запотічний
Р. Б. Хобор