Справа № 120/18729/23
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2024-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2024 р. Справа № 120/18729/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом: заступника керівника Вінницької окружної прокуратури діючого в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області

до: Сутисківської селищної ради

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява заступника керівника Вінницької окружної прокуратури, діючого в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області до Сутисківської селищної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю відповідача щодо не забезпечення встановлення меж регіонального ландшафтного парку «Середнє Побужжя» в межах території Сутисківської селищної територіальної громади Вінницького району Вінницької області, в натурі (на місцевості).

Ухвалою від 21.12.2023 суд відкрив провадження у справі, погодившись при цьому з доводами прокурора щодо правових підстав його звернення до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Також цією ухвалою відповідачу встановлено 15-ти денний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, хоча про розгляд справи повідомлявся завчасно та належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

За змістом ч. 4 ст. 159, ч. 6 ст. 162 КАС України подання заяви по суті справи є правом учасників справи. Однак, у разі ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Таким чином неподання відповідачем відзиву на позовну заяву не є перешкодою для розгляду даної адміністративної справи.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив таке.

Рішенням 27 сесії 5 скликання Вінницької обласної ради від 10.12.2009 за № 903 оголошено об`єктом природно-заповідного фонду місцевого значення регіональний ландшафтний парк «Середнє Побужжя» (далі- РЛП «Середнє Побужжя»), загальною площею 2618,2 га, на території Сутисківської, Тиврівської селищних, Довгополівської, Дзвониської, Шендерівської, Колюхівської, Маловулизької сільських рад Тиврівського району без вилучення із користування.

В подальшому територія регіонального ландшафтного парку «Середнє Побужжя» передана під охорону вищевказаним сільським і селищним радам, на території яких він розташований, з оформленням відповідних охоронних зобов`язань.

Так, Сутисківська селищна рада відповідно до охоронного зобов`язання, зареєстрованого в Державному управлінні охорони навколишнього природного середовища за № РЛП 02/555-437, надала зобов`язання щодо забезпечення режиму охорони та збереження регіонального ландшафтного парку «Середнє Побужжя».

Відповідно до Положення про регіональний ландшафтний парк «Середнє Побужжя», затвердженого наказом Державного управління охорони навколишнього природного середовища у Вінницькій області від 16.11.2012, регіональний ландшафтний парк «Середнє Побужжя» входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення й використання. Межі регіонального ландшафтного парку наносяться на планово-картографічні матеріали органів Держкомзему та Користувачів, обов`язково враховуються при реконструкції та розвитку прилеглих до регіонального ландшафтного парку територій. Територія регіонального ландшафтного парку має бути врахована в облікових документах Державного земельного кадастру і позначатися на місцевості державними інформаційними та охоронними знаками затвердженого зразка.

Відповідно до п. 24 розділу 10 Земельного кодексу України, який набрав чинності з 27.05.2021, землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.

Таким чином, з 27.05.2021 частина регіонального ландшафтного парку «Середнє Побужжя» знаходиться на землях, що належать Сутисківській територіальній громаді, а відтак, саме вона має здійснювати охоронні заходи щодо вказаного об`єкту природно-заповідного фонду з метою його збереження.

Вінницька окружна прокуратура листом від 10.08.2023 звернулась до Сутисківської селищної ради з проханням надати інформацію, чи приймалось відповідною радою рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території РЛП «Середнє Побужжя» в межах території Сутисківської селищної територіальної громади, чи укладався договір щодо виготовлення відповідної документації із землеустрою, чи виділялись кошти на відповідні цілі та чи встановлені межі даного об`єкта природно-заповідного фонду в натурі (на місцевості).

У відповідь на зазначений лист Сутисківська селищна рада листом від 15.08.2023 повідомила, що Державному правлінню охорони навколишнього природного середовища у Вінницькій області Тиврівською районною державною адміністрацією було видано розпорядження № 549 від 29.10.2012 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду». Відповідно до наданого дозволу у 2013 році Вінницькою регіональною філією ДП «Укрспецзем» було виготовлено проект землеустрою щодо організації територій та встановлення меж природно-заповідного фонду РЛП «Середнє Побужжя». Межі земельної ділянки на території Сутисківської селищної ради було встановлено (відновлено) згідно з актом встановлення в натурі (не місцевості) меж земельної ділянки (земельних ділянок) від 17.04.2013.

Водночас за інформацією, наданою у листі від 18.01.2023 №01-15-01/234 Управлінням розвитку територій та інфраструктури Вінницької обласної військової адміністрації, проект землеустрою РЛП «Середнє Побужжя» в установленому законодавством порядку не затверджено.

Крім того, відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 14.12.2022 №50/1-696вих-22 встановлено, що документації із землеустрою щодо організації територій та встановлення меж регіонального ландшафтного парку «Середнє Побужжя» не виявлено.

Таким чином, прокурор в позовній заяві зазначив, що під час проведення вивчення питання дотримання вимог чинного законодавства щодо охорони об`єктів та територій природно-заповідного фонду на території Сутисківської селищної ради виявлено, що з часу набуття Сутисківською селищною радою у комунальну власність земель, на яких знаходиться частина РЛП «Середнє Побужжя», тобто з 27.05.2021, зазначеним органом місцевого самоврядування не вжито заходів щодо винесення його меж в натурі (на місцевості), що в свою чергу унеможливлює його належне використання та збереження. У зв`язку з викладеним існує ймовірність використання даної території не за цільовим призначенням, оскільки відсутні межі об`єкту природно-заповідного фонду, земельна ділянка не внесена до Державного земельного кадастру та право на неї не зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відтак з метою захисту інтересів держави, який полягає у дотримання режиму охорони та використання об`єкта природно-заповідного фонду, прокурор звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ст.ст. 13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, основним національним багатством і перебуває під особливою охороною держави.

Статтею 3 Закону України від 16 червня 1992 року № 2456-XII "Про природно-заповідний фонд" визначено, що до природно-заповідного фонду України належать, зокрема, природні території та об`єкти природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища.

Частиною першою статті 4 Закону № 2456-XII передбачено, що природні ресурси України є власністю Українського народу.

Згідно зі ст. 5 цього ж Закону державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Законодавством України природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Цей фонд є складовою частиною світової системи природних територій та об`єктів, що перебуваються під особливою охороною.

Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону № 2456-XII межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі, їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

У частині третій статті 26 Закону № 2456-XII вказано, що власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених заказником, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження.

А в силу приписів ст. 60 Закону № 2456-XIIохорона природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків, а також ботанічних садів, дендрологічних парків, зоологічних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення, а також регіональних ландшафтних парків, управління якими здійснюється спеціальними адміністраціями, покладається на служби їх охорони, які входять до складу служби державної охорони природно-заповідного фонду України.

Охорона територій та об`єктів природно-заповідного фонду інших категорій покладається на підприємства, установи та організації, у віданні яких вони перебувають. У разі необхідності їх охорона може покладатися на служби державної охорони розташованих поблизу природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків та регіональних ландшафтних парків.

Органи місцевого самоврядування, місцеві державні адміністрації, виконавчі органи місцевого самоврядування сприяють охороні й збереженню територій та об`єктів природно-заповідного фонду, виконанню покладених на них завдань.

Отже, зі змісту вищезазначених правових норм вбачається, що для забезпечення режиму охорони та збереження природно-заповідного фонду власники або користувачі такого об`єкту зобов`язані вжити всіх необхідних заходів, передбачених Законом № 2456-XII, зокрема щодо визначення та встановлення в натурі (на місцевості) меж територій природно-заповідного фонду, установлення охоронних зон тощо.

Втім, як з`ясовано судом, межі території регіонального ландшафтного парку «Середнє Побужжя» в натурі (на місцевості) на даний час не винесені.

Згідно з п. 58 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 № 1423-ІХ, який надрав чинності 27.05.2021, розділ Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України доповнено пунктом 24, у відповідності до якого з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Отже, землі природно-заповідного фонду місцевого значення, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом 27.05.2021.

При цьому вказаною нормою також передбачено, що до встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Таким чином незабезпечення внесення меж РЛП «Середнє Побужжя» в натурі (на місцевості) унеможливлює забезпечення дієвого режиму охорони та збереження такого об`єкта природно-заповідного фонду, що, в свою чергу, може створювати передумови для руйнування його природного комплексу, призвести до незаконного відчуження чи інших протиправних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Земельного кодексу України (далі ЗК України) визначено, що суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Згідно із ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, окрім іншого, організація землеустрою та вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

У відповідності до норм ст. 43 ЗК України та ч. 1 ст. 7 Закону № 2456-XII, землі природно-заповідного фонду це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва) (ст. 44 ЗК України).

Водночас статтею 79 ЗК України передбачено, що земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно ч. 1 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-IV "Про землеустрій" (далі Закон № 858-IV) проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; цільове призначення земельної ділянки використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

За змістом ст. 2 Закону № 858-IV, землеустрій забезпечує встановлення і закріплення на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів.

Статтею 19 цього ж Закону передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать організація і здійснення землеустрою та вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону.

У статті 20 Закону № 858-IV вказано, що землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельні сервітути).

Підставою для здійснення землеустрою, відповідно до ст. 22 Закону № 858-IV, є рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою, укладені договори між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою, судові рішення.

Згідно із ст. 25 Закону № 858-IV одним із видів документації із землеустрою є проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів.

Відповідно до ст. 26 Закону № 858-IV замовниками документації із землеустрою можуть бути органи місцевого самоврядування.

Статтею 47 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються з метою:

а) збереження природного різноманіття ландшафтів, охорони довкілля, підтримання екологічного балансу;

б) створення місць для організованого лікування та оздоровлення людей, масового відпочинку і туризму;

в) створення приміських зелених зон, збереження і використання об`єктів культурної спадщини;

г) проведення науково-дослідних робіт;

ґ) встановлення меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг;

д) визначення в натурі (на місцевості) меж охоронних зон та інших обмежень у використанні земель, встановлених законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, а також інформування про такі обмеження землевласників, землекористувачів, інших фізичних та юридичних осіб.

Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів визначають місце розташування і розміри земельних ділянок, власників земельних ділянок, землекористувачів, у тому числі орендарів, межі територій природно- заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого (округи і зони санітарної (гірничо-санітарної) охорони), рекреаційного та історико-культурного (охоронні зони) призначення, водоохоронних зон та прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів, а також встановлюють режим використання та охорони їх територій.

Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються на підставі укладених договорів між замовниками документації із землеустрою та її розробниками.

Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів для біосферних заповідників, природних заповідників, національних природних парків, регіональних ландшафтних парків, ботанічних садів, дендрологічних парків, парків - пам`яток садово-паркового мистецтва та зоологічних парків можуть розроблятися лише на землях та земельних ділянках, що включаються до складу таких територій без вилучення у землевласників та землекористувачів.

Рішення про затвердження проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико- культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон одночасно є рішенням про встановлення меж таких територій.

Відповідно до пунктів 34, 37 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин; прийняття рішень про організацію територій і об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні; внесення пропозицій до відповідних державних органів щодо оголошення природних та інших об`єктів, що мають екологічну, історичну, культурну або наукову цінність, пам`ятками природи, історії або культури, які охороняються законом, прийняття рішень про оголошення в місцях масового розмноження та вирощування потомства дикими тваринами "сезону тиші" з обмеженням господарської діяльності та добуванням об`єктів тваринного світу.

Таким чином, вимогами чинного законодавства передбачено обов`язковість організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, а також проведення робіт із винесення меж об`єктів природно-заповідного фонду та їх закріплення в натурі (на місцевості).

У даному випадку обов`язок із вжиття відповідних заходів щодо РЛП «Середнє Побужжя» покладається, окрім іншого, на Сутисківську селищну раду в межах території Сутисківської територіальної громади.

Дійсно, матеріалами справи підтверджується та обставина, що територія РЛП «Середнє Побужжя» загалом виходить за межі території Сутисківської територіальної громади.

Водночас, на переконання суду, Сутисківська селищна рада не була позбавлена можливості вжити заходів щодо становлення меж вказаного об`єкта природно-заповідного фонду на місцевості в межах території Сутисківської селищної ради.

Щодо наявності в матеріалах справи копії виготовленого Вінницькою регіональною філією ДП «Укрспецзем» проекту землеустрою щодо організації територій та встановлення меж природно-заповідного фонду РЛП «Середнє Побужжя» та акту встановлення (відновлення) меж земельної ділянки (земельних ділянок) від 17.04.2013, то суд враховує, що за інформацією Управління розвитку територій та інфраструктури Вінницької обласної військової адміністрації та Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області вищезазначений проект землеустрою не був затверджений уповноваженим органом, а відтак не має юридичної сили.

При цьому суд погоджується з доводами прокурора, що невиконання вимог закону щодо винесення меж ландшафтного парку в натурі (на місцевості) унеможливлює якісне забезпечення режиму заповідного об`єкту, його належну охорону та збереження, оскільки земельна ділянка до Державного земельного кадастру не внесена та межі заповідника чітко не визначені.

Під час розгляду справи судом встановлено, що Сутисківська селищна рада всупереч проаналізованим вище правовим нормам не вживає заходів з організації проведення робіт із винесення меж РЛП «Середнє Побужжя» та закріплення їх в натурі (на місцевості).

Тим більше відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд цієї адміністративної справи, відзиву на позовну заяву не подав, так само як і не надав суду жодних доказів, які б спростовували доводи прокурора щодо допущення радою спірної бездіяльності або ж вказували на те, що Сутисківська селищна рада на сьогодні вчиняє необхідні дії для організації проведення робіт із винесення меж заказника та їх закріплення в натурі (на місцевості).

Зазначене, на думку суду, свідчить про неправомірну бездіяльність Сутисківської селищної ради, як відповідального органу влади у спірних правовідносинах.

Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Отже, враховуючи з`ясовані обставини справи, суд вважає доведеним, що на дату прийняття рішення у цій справі відповідач не усунув тих порушень вимог чинного законодавства, які зумовили необхідність звернення прокурора до суду задля захисту інтересів держави.

Тому заявлений адміністративний позов суд визнає обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки під час розгляду справи не залучались свідки та не проводились експертизи, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 72, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Сутисківської селищної ради щодо незабезпечення встановлення меж регіонального ландшафтного парку "Середнє Побужжя" в межах території Сутисківської селищної територіальної громади Вінницького району Вінницької області, в натурі (на місцевості).

Зобов`язати Сутисківську селищну раду забезпечити встановлення меж регіонального ландшафтного парку "Середнє Побужжя" в межах території Сутисківської селищної територіальної громади Вінницького району Вінницької області, в натурі (на місцевості).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 03.05.24.

Інформація про учасників справи:

Представник позивача: Заступник керівника Вінницької окружної прокуратури діючий в інтересах держави (місцезнаходження органу прокуратури: пров. Цегельний, 8, м. Вінниця, 21020, );

Позивач: Державна екологічна інспекція у Вінницькій області (вул. 600-річчя, 19, м. Вінниця, 21110, );

Відповідач: Сутисківська селищна рада (місцезнаходження: пр. Перемоги, 21, смт. Сутиски, Вінницький район, Вінницька область, 23320, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович