Справа № 160/3428/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 травня 2024 рокуСправа №160/3428/24
06 лютого 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 (далі позивач) до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі відділу №4 у місті Кривому Розі (далі відповідач-1) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність відмови відповідача видати позивачу паспорт у формі книжечки. Позивач зазначає, що така відмова порушує її права, не відповідає положенням законодавства та сталій судовій практиці.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 160/3428/24 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді ОСОБА_3 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали виконати вимоги, що в ній викладені, та усунути недоліки позовної заяви.
23 та 29 лютого 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач вказав відповідачем-2: Відділ №8 у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною викладену у листі від 26.01.2024 за вих. №1231-193/1231-24 відмову Відділу №8 у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в оформленні та видачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням 16-річного віку паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ;
- зобов`язати Відділу №8 у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням 16-річного віку паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/3428/24, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
12 березня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позовних вимог заперечує в повному обсязі та просить відмовити у їх задоволенні. Зазначає, що позивач звернувся до відповідача із заявою, складеною в довільній формі. при цьому видача паспорту громадянина України будь-якої форми не можлива без обробки персональних даних. Реалізація відповідного волевиявлення громадянина здійснюється шляхом особистого подання заяви-анкети із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. Також вказує, що лист від 26.01.202 4року не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а має рекомендаційний характер. Позивач не звернулася до уповноваженого органу з відповідною заявою встановленого зразка та з усіма необхідними додатками.
У відповідності до ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Позивач звернувся до відповідача із заявою від 17.01.2024 року про оформлення і видачу паспорта громадянина України у формі книжечки, в якій заявив, що не дає згоди на збір і оброку персональних даних, забороняє передачу будь-яких даних про себе до Єдиного державного демографічного реєстру, забороняє формування по відношенню до нього УНЗР та будь-яких інших ідентифікаторів, забороняє використання будь-яких засобів ЄДДР щодо себе, та просив оформити та видати паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ (далі Положення №2503-ХІІ) з проставленням відмітки про реєстрацію місця проживання. В заяві наявна згода обох батьків позивача, сама ж заява підписана позивачем і обома батьками.
В додатках до заяви вказано:
1. оригінал свідоцтва про народження заявника для засвідчення його копії;
2. дві фотокартки розміром 35х45 мм;
3. Заява за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України (додаток 1);
4. довідка (копія картки) про реєстрацію (прописку) місця проживання заявника.
Відповідач в ході судового розгляду надав копію цієї заяви та долучених до неї матеріалів, з якої вбачається, що до заяви позивача від 17.01.2024 року дійсно були додані вказані в заяві документи.
Листом від 26.01.2024 року №1231-193/1231-24 відповідач-2 повідомив позивачу, що переконання особи, належність до окремих соціальних груп не можуть бути законною підставою для увільнення від своїх обов`язків перед державою або відмови від виконання законів. Крім того, видача документу, що посвідчує особу, незалежно від його виду, не можлива без обробки персональних даних особи. заява про видачу паспорту підтверджує волевиявлення особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки. Також звернув увагу, що паспорт громадянина України є необхідним документом для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою та ін. Враховуючи викладене, відсутні законні підстави для оформлення та видачі паспорту громадянина України відповідно до Постанови №2503-ХІІ.
Вважаючи таку відмову протиправною позивач звернулася до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року №2235-III (далі Закон №2235-III) документом, що підтверджує громадянство України, є паспорт громадянина України.
На виконання ст. 5 Закону №2235-III постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина України (далі Положення №2503-ХІІ), згідно п. 1 якого паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.
Пунктом 2 Положення №2503-ХІІ встановлено, що паспорт громадянина України (далі - паспорт) видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.
Відповідно до п. 5 Положення №2503-ХІІ паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок.
Згідно п. 13 Положення №2503-ХІІ для одержання паспорта громадянин подає:
заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України;
свідоцтво про народження;
дві фотокартки розміром 35х45 мм;
у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.
Форма заяви, зазначеної у підпункті 1 пункті 13 Положення, була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України № 320 від 13.04.2012 «Про затвердження порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України», а саме Додаток 1. Однак вказаний наказ втратив чинність на підставі наказу цього ж Міністерства від 01.03.2018 №161. Іншого зразка форми про видачу паспорта громадянина України, встановленого Міністерством внутрішніх справ України для реалізації пункту 13 Положення № 2503-XII на сьогодні немає.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 29.02.2024 року у справі №280/5678/22.
Частиною 1 статті 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 року №5492-VI (далі Закон №5492-VI) встановлено, що Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону №5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних». У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.
Згідно з пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України і оформлення такого передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» від 14.07.2016 № 1474-VIII, який набрав чинності з 1 жовтня 2016 року, (далі - Закон № 1474-VIII) статтю 13 Закону № 5492-VI доповнено частиною 3 наступного змісту: «Паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій. Посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідчення водія не містять безконтактного електронного носія.»
Також Законом № 1474-VIII частину 2 статті 21 Закону № 5492-VI викладено в такій редакції: «Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.»
Згідно з частинами 1, 2, 4 та 5 статті 14 Закону № 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.
Частиною сьомою статті 16 Закону №5492-VI встановлено, що уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа виключно у разі, якщо: 1) за видачею документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа; 2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у частині сьомій цієї статті); 3) заявник не подав усіх визначених законодавством документів, необхідних для оформлення і видачі документа; 4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 (далі Постанова №302), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, затверджено зразок бланка, технічного опису та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.
Згідно з пунктами 1-3 Порядку №302 паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.
Підпунктом 1 пункту 7 Порядку № 302 встановлено, що оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта особі, яка досягла 14-річного віку, здійснюються на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.
Пунктами 14 та 32 Порядку № 302 закріплено перелік інформації про особу, на ім`я якої оформляється паспорт, яка вноситься до заяви-анкети, а також документи, які подає заявник для оформлення паспорта.
Крім того, на виконання абзацу п`ятого пункту 3 Порядку № 302, постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 № 398 «Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302», Положення № 2503-XII розроблено Тимчасовий порядок, який визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі - рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку (затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 № 456, далі - Тимчасовий порядок).
Застосовуючи вищевикладені нормативні положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
Реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому, дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Касаційного адміністративного суду від 22.03.2024 року у справі № 540/4500/21, від 08.06.2023 року у справі №380/5977/21 та інших.
Положення №2503-ХІІ наразі є чинним нормативно-правовим актом, а тому особа має право розраховувати на застосування до неї такого правового акту, а також керуватися його положеннями для реалізації відповідних прав, що передбачені в цьому положенні. При цьому цей нормативно-правовий акт не перебуває в прямій суперечності з нормативно-правовими актами вищої юридично сили (заборона на видачу паспорта громадянина України у формі книжечки наразі відсутня в законах України).
Відповідно, в разі дотримання позивачем положень п. 13 Положення №2503-ХІІ він має право на отримання паспорта громадянина України у формі книжечки.
В цій справі позивачем подано заяву в довільній формі, однак як вже вказав суд затверджена форма такої заяви наразі відсутня. Відповідач в свою чергу також не обґрунтував реальних наслідків звернення позивача із заявою наявного змісту, в т.ч. не вказав яка необхідна інформація в ній відсутня і перешкоджає задоволенню заяви. Відповідачем також не вказано яким чинним нормативно-правовим актом затверджена форма такої заяви. Отже, ця умова позивачем дотримана.
Також позивачем подано відповідачу свідоцтво про народження та дві фотокартки, що підтверджено самим відповідачем-1, який надав копію заяви позивача разом з доданими до неї матеріалами.
Інших обов`язкових до подання документів п. 13 Положення №2503-ХІІ не містить, а тому додатково подані позивачем документи не впливають на обов`язок відповідача виконати вимоги цієї норми права та видати позивачу паспорт громадянина України у формі книжечки. При цьому в цій справі такі додаткові документи (довідка про місце проживання, заява за формою Наказу Міністерства внутрішніх справ від 13.04.2012 року №320) явно сприяли відповідачу у виконанні заяви позивача.
Щодо твердження позивача про значення переконань особи суд зауважує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 року у зразковій справі № 806/3265/17 вказано, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.
Отже, переконання особи мають значення, оскільки є підставою для реалізації вказаного права особи, а в цій справі позивач саме мав намір реалізувати таке право, при цьому в поданій відповідачу заяві безпосередньо вказано про такі переконання як обґрунтування відповідної заяви.
Також відповідач-2 в спірному рішенні послався на те, що видача паспорта громадянина України будь-якої форми не можлива без надання дозволу на обробку персональних даних. З цього приводу суд зазначає, що вищевказані правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 року у зразковій справі № 806/3265/17 застосовуються до справ, в який предметом позову є «вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ». Отже, відмова позивача від надання згоди на обробку персональних даних не перешкоджає відповідачу у задоволенні заяви позивача та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки.
Разом з цим, відповідач-2 також посилався на необхідність паспорта громадянина України для вчинення правочинів, банківських операцій і тд. Водночас, паспорт громадянина України може мати форму книжечки, а тому відмовляють позивачу у видачі паспорта в такій формі відповідач-2 безпосередньо позбавив позивача реальної можливості вчиняти дії, про які сам і вказав.
Відповідач-1 у відзиві акцентував увагу на необхідності подання позивачем усіх належних документів. Водночас, відповідач-2 не вказав який конкретно документ згідно якого саме пункту Положення №2503-ХІІ позивачем не було надано. В свою чергу судом встановлено повне дотримання позивачем відповідних умов Положення №2503-ХІІ.
Також відповідач-1 зазначав, що лист відповідача-2 від 26.01.2024 року №1231-193/1231-24 не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а носить роз`яснювальний характер. Суд відхиляє це твердження відповідача-1, оскільки заява позивача містила однозначне прохання про вчинення конкретних юридично значущих для позивача дій, на що відповідач-2 повідомив про відсутність законних підстав для вчинення таких дій. Зміст такої відповіді свідчить про розгляд по суті заяви позивача та прийняття щодо неї юридично значущого індивідуально-правового акту, який підлягає оскарженню згідно Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки прийнятий суб`єктом владних повноважень на реалізацію його публічно-владної управлінської компетенції і має безпосереднє значення для прав позивача.
Також суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини першої статті 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Отже, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу може створювати перешкоди у реалізації позивачкою своїх громадянських прав.
Щодо зобов`язання відповідача вчинити дії суд зауважує, що якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому особою дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання особою усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду
Зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача можливе, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом
Ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.
Судом в ході розгляду цієї справи надано оцінку заяві позивача про видачу паспорта громадянина України у формі книжечки і вже констатовано її повну відповідність вимогам законодавства, а тому відповідач-2 не має іншого правомірного варіанту поведінки, окрім як видати паспорт саме в такій формі. Отже, судом не здійснюється втручання в дискреційні повноваження відповідача, натомість забезпечується остаточне вирішення спору та ефективний захист прав позивача.
За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд зазначає, що задовольняє позовні вимоги за змістом, однак приводить їх у відповідність до вимог законодавства та у спосіб, що забезпечить ефективний захист прав позивача.
Щодо розподілу судових витрат.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною відмову Головного управління державної міграційної служби у Дніпропетровській області в особі територіального підрозділу Відділу №8 у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ, викладену в листі від 26.01.2024 року №1231-193/1231-24.
Зобов`язати Головне управління державної міграційної служби у Дніпропетровській області в особі територіального підрозділу - Відділу №8 у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.
Розподіл судових витрат не здійснювався.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені статтями 295, 297 цього Кодексу.

Суддя Н.В. Боженко