Справа № 639/6495/23
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2024-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 р.Справа № 639/6495/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

представників сторін : позивача - Макарової О.В., відповідача - Федюка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.03.2024, головуючий суддя І інстанції: Рубіжний С.О., м. Харків, повний текст складено 13.03.24 по справі № 639/6495/23

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції Національної поліції

про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі по тексту ДПП, відповідач), в якому просила суд:

- скасувати постанову ЕАТ № 8023525 від 27.10.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП;

- закрити провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог послалась на протиправність спірної постанови серії ЕАТ №8023525 від 27.10.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП, як такої, що складена всупереч вимог ст. 283 КУпАП та містить недостовірні дані. Зокрема, у постанові вказано невірну адресу місця проживання позивача.

Крім того, за змістом оскаржуваної постанови позивач керувала транспортним засобом ВАЗ 21061, що належить ОСОБА_2 , разом з цим, як стверджує ОСОБА_1 , вона ніколи не керувала вказаним транспортним засобом, так само їй не відомий власник вказаного автомобіля ОСОБА_3 , а відтак, твердження відповідача про здійснення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП керуючи ТЗ ВАЗ 21061 не відповідає дійсності.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.03.2024 у справі № 639/6495/23 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Харкова по справі № 639/6495/23 від 12.03.2024 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про неврахування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення ненадання відповідачем до матеріалів справи належних доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та наявність недостовірних даних у оскаржуваній постанові. Так, враховуючи те, що на момент зупинки транспортного засобу позивача остання керувала автомобілем Suzuki SX4, що не спростовується відповідачем, постанова серії ЕАТ № 8023525 не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП в частині обов`язкового зазначення в ній відомостей про транспортний засіб.

Вважала рапорт інспектора 4-го батальйону 3-ї роти Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 08.11.2023 про виправлення описки в постанові таким, що жодним чином не спростовує факт внесення до постанови недостовірних даних та не може слугувати належним доказом, оскільки такий документ є виключно внутрішнім документом поліції та не направлявся позивачу, а відтак і не породжує для неї жодних правових наслідків. Крім того, такий рапорт був складений через 5 днів після звернення ОСОБА_1 до суду.

З приводу наявного в матеріалах справи відеозапису зазначила, що з останнього не можливо об`єктивно встановити факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, адже на ньому, крім кольору автомобіля, неможливо ідентифікувати державний номерний знак, що свідчить про відсутність доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про вчинення ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення.

Інші доводи дублюють зміст позовної заяви.

Відповідач, в надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу, просив суд апеляційної інстанції залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Заперечуючи проти аргументів позивача, викладених в апеляційній скарзі, вказав, що при винесенні спірної постанови інспектор керувався положеннями ПДР України та КУпАП, зокрема, у постанові міститься опис вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, внесено запис роз`яснення їй у повному обсязі прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а відтак, відповідач діяв в межах повноважень і не порушив норм матеріального та процесуального права.

Звернув увагу суду апеляційної інстанції на те, що з наданого до матеріалів справи відеозапису, чітко вбачається перебування на трамвайній колії попутного напряму транспортного засобу Suzuki SX із реєстраційним номером НОМЕР_1 , який згодом, за наявності знаку 5.16 (рух по смугах) почав рух та здійснив поворот ліворуч на перехресті, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 122 КУпАП.

З приводу зазначення в оскаржуваній постанові невірного найменування транспортного засобу пояснив, що з огляду на те, що державний знак вказано вірно, можна дійти висновку про те, що така описка сталась через фактичне "подвоєння" інформації у відповідних реєстрах та системах Головного сервісного центру МВС України, розпорядником яких УПП в Харківській області ДПП не є. Разом з цим, одразу після виявлення помилки інспектором було подано рапорт з метою внесення змін в системі "Інформаційний портал Національної поліції України". З огляду на вказане, з посиланням на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 26.03.2020 у справі № 2а-475/09/1370 вказав, що фактично, інспектор приймаючи рішення по справі про адміністративне правопорушення, має право в подальшому на виправлення можливих описок.

Таким чином, враховуючи, що не кожен дефект певного адміністративного акту, яким є й оскаржувана постанова, робить його неправомірним, вважав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а відтак, відсутні підстави для його скасування.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав та мотивів, викладених в скарзі та просив суд апеляційної інстанції їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції їх відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 8023525 від 27.10.2023, складеною інспектором 4-го батальйону 3-ї роти Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_5 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , посвідчення водія НОМЕР_2 , та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.(а.с.3).

З копії зазначеної постанови судом встановлено, що 27.10.2023 о 11:17 у м. Харкові, б-р Гончарівський, 21 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21061 НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , здійснила проїзд перехрестя з трамвайних колій попутного напрямку при наявності дорожнього знаку 5.16, чим порушила п.п.11.8 п. 11 ПДР України (порушення розташування т/з на проїзній частині)

До постанови додаються: відео Бк: 472520 та відео з відеореєстратора 70МАЙ.

З копії рапорту інспектора 4-го батальйону 3-ї роти Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 08.11.2023 встановлено, що під час складання постанови серії ЕАТ № 8023525 від 27.10.2023 за ч. 2 ст. 122 КУпАП на гр. ОСОБА_1 , 24.08.2000, через некоректну роботу бази ІПНП помилково було вказано ТЗ ВАЗ 21061 д.н.з. НОМЕР_1 , замість ТЗ Suzuki SX4 д.н.з. НОМЕР_1 , власник ОСОБА_7 (а.с.50).

Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваної постанови, оскільки наданими відповідачем до матеріалів справи відеозаписами в повному обсязі підтверджується вчинення позивачем правопорушення п.п.11.8 п. 11 ПДР України.

Суд відхилив посилання позивача на невідповідність даних постанови щодо транспортного засобу, яким керувала позивач 27.10.2023, оскільки під час зупинки особу позивача було встановлено на підставі посвідчення водія, де вказано місце проживання АДРЕСА_2 .

З посиланням на висновок постанови Верховного Суду, викладений у справі № 459/1801/17 від 24 грудня 2019 року, суд зазначив, що технічна помилка у постанові про вчинення адміністративного правопорушення за доведеності факту вчинення такого правопорушення не може бути підставою для скасування постанови.

При цьому, основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, факт вчинення якого підтверджено відеоматеріалом, відсутність якого б виключала склад наведеного адміністративного правопорушення. Наведене також узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 537/1214/17 (провадження № К/9901/17897/18).

Також, судом першої інстанції зазначено, що позивач на відеозаписі фактично не заперечувала вчинення нею адміністративного правопорушення, та, фактично, підтвердила виїзд на трамвайну колію, що в свою чергу, свідчить про наявність підстав для притягнення останньої до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

На виконання пункту 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Поліцейський зобов`язаний зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені митними органами відповідно до Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

2) якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Колегією суддів встановлено, що підставою для зупинки 27.10.2023 о 11:17 у м. Харкові, б-р Гончарівський, 21 інспектором 4-го батальйону 3-ї роти Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенантом поліції Тарасовим Владиславом Олеговичем транспортного засобу позивача слугувало переконання відповідача про невиконання ОСОБА_1 вимог п. 11.8 Правил дорожнього руху України (проїзд перехрестя з трамвайних колій попутного напрямку при наявності дорожнього знаку 5.16).

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначенні положеннями Закону України «Про дорожній рух».

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Положеннями статті 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі по тексту ПДР України).

Згідно з пунктом 1.1. ПДР ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні гуртуватися на вимогах цих Правил.

На виконання пункту 1.3. ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9 ПДР).

Відповідно до пункту 11.8 ПДР України, по трамвайній колії попутного напрямку, розташованій на одному рівні з проїзною частиною для нерейкових транспортних засобів, дозволяється рух за умови, що це не заборонено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою, а також під час випередження, об`їзду, коли ширина проїзної частини недостатня для виконання об`їзду, без виїзду на трамвайну колію.

На перехресті дозволяється виїжджати на трамвайну колію попутного напрямку в тих самих випадках, але за умови відсутності перед перехрестям дорожніх знаків 5.16 - 5.19.3.

Поворот ліворуч або розворот повинні виконуватися з трамвайної колії попутного напрямку, розташованої на одному рівні з проїзною частиною для нерейкових транспортних засобів, якщо інший порядок руху не передбачено дорожніми знаками 5.16, 5.18 або розміткою 1.18.

В усіх випадках не повинно створюватися перешкод для руху трамвая.

З аналізу вказаної норми слідує, що за загальним правилом допускається рух транспортних засобів трамвайними коліями, однак за наявності певних застережень, зокрема у разі:

- якщо це забороняється дорожніми знаками (5.16-5.19.3) чи розміткою;

- при здійсненні випередження чи об`їзду, якщо без виїзду на трамвайні колії це є неможливим.

Відповідно до пункту 8.1 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно із пунктом 8.4 ПДР України, дорожні знаки поділяються на групи:

а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;

б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;

в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;

г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;

ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;

д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування;

е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Пунктом 5 розділу 33 ПДР України передбачено знак 5.16 Напрямки руху по смугах. Показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП, з посиланням на невиконання ОСОБА_1 вимог дорожнього знаку 5.16, у зв`язку зі здійсненням проїзду перехрестя з трамвайних колій попутного напряму, чим порушено вимоги пункту 11.8 ПДР України.

Як встановлено частиною 2 статті 122 КУпАП України, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (частина 1 статті 247 КУпАП).

Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем було надано до матеріалів справи відеозаписи з відеореєстратора патрульного автомобіля та нагрудної камери поліцейського, які були досліджені судом апеляційної інстанції.

З наявного в матеріалах відеозапису з відеореєстратора колегією суддів встановлено, що останній знятий в дощову погоду, а відтак його якість не дозволяє чітко ідентифікувати транспортні засоби, що рухались на дорозі. При цьому, автомобіль патрульних поліцейських рухався в колії позаду інших автомобілів, які обмежували огляд транспортного засобу, що безпосередньо здійснив проїзд перехрестя з трамвайних колій.

Так, з вказаного відеозапису вбачається, що 27.10.2023 об 11:14 червоний автомобіль рухався по крайній лівій смузі автомобільної дороги, над проїжджою частиною якої встановлено знак 5.16, яким передбачено можливість здійснення повороту наліво виключно зі смуги посередині.

Об 11:15 автомобіль червоний Suzuki (д.н.з. та модель не вбачається), заїхавши обома колесами на трамвайні колії, включивши світловий покажчик повороту наліво, здійснив поворот наліво. При цьому з відео неможливо встановити ані номерний знак даного автомобіля, ані відслідкувати модель чи водія транспортного засобу. Варто зауважити, що на вказаному моменті відеозапис із відеореєстратора патрульного автомобіля завершується.

Колегія суддів зауважує, що ідентифікувати марку, модель чи державний номерний знак вказаного транспортного засобу в момент вчинення вищевказаних дій є неможливим.

Дослідивши відеозапис з нагрудної камери поліцейського 472520, колегією суддів встановлено, що останній починається о 11:17 безпосередньо вже після здійснення зупинки червоного Suzuki д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

Разом з цим, враховуючи, що відеозапис правопорушення із відеореєстратора та безпосередньо зупинки транспортного засобу із нагрудної камери поліцейського є обірвані, не є безперервними, а з відеофіксації моменту вчинення правопорушення взагалі неможливо встановити ідентифікуючих ознак автомобіля (державний номерний знак чи модель) у суду апеляційної інстанції відсутні беззаперечні підстави для висновку, що транспортний засіб, яким керувала ОСОБА_1 під час проїзду перехрестя, рухаючись у м. Харкові, б-р Гончарівський, 21, здійснив проїзд перехрестя з трамвайних колій.

А відтак, з огляду на норми частини 2 статті 77 КАС України, неможливо стверджувати про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 122 КУпАП.

Інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 порушення пункту 11.8 ПДР відповідачем не надано.

Доводи суду першої інстанції щодо визнання позивачем факту проїзду ним перехрестя з трамвайних колій, колегія суддів оцінює критично, оскільки лише факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 08.07.2020 по справі № 177/525/17.

З приводу відповідності постанови вимогам ст. 283 КУпАП, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, в якості транспортного засобу, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення, зазначено ВАЗ 21061 д.н.з. НОМЕР_1 , що перебуває у власності ОСОБА_2 .

Разом з цим, ОСОБА_1 , як встановлено апеляційним переглядом, під час зупинки працівниками патрульної поліції керувала зовсім іншим транспортним засобом - Suzuki SX4 д.н.з НОМЕР_1 , а відтак, враховуючи імперативний обов`язок відповідача щодо правильного зазначення транспортного засобу, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак), внесення даних до постанови, які не відповідають обставинам справи, свідчить про не дотримання відповідачем процедури та порядку винесення оскаржуваної постанови.

Посилання відповідача в якості підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення на рапорт інспектора взводу 2 роти 3 батальйону 4 УПП в Харківській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_4 , відповідно до якого через некоректну роботу бази ІПНП помилково було вказано ТЗ ВАЗ21061 д.н.з. НОМЕР_1 замість ТЗ Suzuki SX4 д.н.з. НОМЕР_1 , не є доказом правомірності спірної постанови, оскільки саме в останній повинні бути вірні відомості про транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак). Крім того, такий спосіб дій відповідача не передбачений положеннями КУпАП.

Згідно із п. 7 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1376, не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

Також, колегія суддів зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення, оскільки унеможливлює врахування судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, наданої відповідачем постанови в якості доказу.

Колегія суддів наголошує, що постанова про адміністративне правопорушення є офіційним документом і до нього висуваються певні вимоги. Обов`язок щодо належного складання постанови покладається на особу, яка його складає та не допускається внесення будь-яких змін після ознайомлення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, із вказаним документом.

Крім того, жодних доказів на підтвердження обставин щодо некоректної роботи бази ІПНП відповідачем до матеріалів справи не надано.

З огляду на вказане, колегія суддів зазначає, що всупереч вимог ст. 283 КУпАП відповідачем не дотримано норми процесуального права, передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення, що, в свою чергу, свідчить про невмотивованість та незаконність оскаржуваної постанови.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковим посилання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 24.12.2019 у справі № 459/1801/17, оскільки спірні правовідносини у вказаній справі виникли за інших фактичних обставин, зокрема, у справі № 459/1801/17 судами було встановлено обставини вчинення адміністративного правопорушення з наявного в матеріалах справи відеозапису, у зв`язку з чим і зроблено висновок про те, що зазначення неправильного номера будинку, по вулиці якого було вчинено адміністративне правопорушення, не спростовує порушення позивачем Правил дорожнього руху за наявності інших належних, достатніх та допустимих доказів, що не мало місця у спірних правовідносинах.

Водночас, у спірних правовідносинах належні та допустимі докази порушення позивачем Правил дорожнього руху відсутні.

Не є незначною помилкою і відомості про ТЗ ВАЗ21061 д.н.з. НОМЕР_1 замість ТЗ Suzuki SX4 д.н.з. НОМЕР_1 .

Колегія суддів зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, у тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, повинні тлумачитися на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що факт правопорушення не підтверджено належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим, постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР № 6053478 від 20.10.2022 є протиправною, що зумовлює її скасування.

Посилання позивача на порушення відповідачем вимог ст. 283 КУпАП в частині зазначення невірної адреси ОСОБА_1 є такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, оскільки як вбачається з відеозапису із нагрудної камери поліцейського, такі обставини було встановлено на підставі наданого ОСОБА_1 посвідчення водія НОМЕР_2 , де вказано адресу місця проживання АДРЕСА_2 (що відповідає відомостям у постанові).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Наведеним положенням кореспондують норми статті 293 КУпАП, якими регламентовано повноваження органу, який розглядає скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Так, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3) скасовує постанову і закриває справу;

4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Ухвалюючи судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення.

З огляду на викладене, враховуючи, що недоведення відповідачем факту вчинення адміністративного правопорушення належними та допустимими доказами, на яке послався апелянт знайшло підтвердження під час апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає, що рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.03.2024 у справі № 639/6495/23 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 7 статті 139 КАС України).

Матеріалами справи підтверджено, що згідно з наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією № 0.0..1 від 15.11.2023 ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання адміністративного позову по справі № 639/6495/23 в розмірі 536,80 грн. (а.с.20) та сплачено судовий збір згідно з квитанцією № 7QKA-2TMZ-AL6E від 23.03.2024 за подання апеляційної скарги на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.03.2024 по справі № 639/6495/23 в розмірі 805,20 грн.

Оскільки суд апеляційної інстанції за результатами розгляду даної справи дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування рішення суду першої інстанції, з прийняттям постанови про задоволення позову, керуючись ст. 139 КАС України слід стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 1342,00 грн.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.03.2024 по справі № 639/6495/23 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАТ № 8023525 від 27.10.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у справі про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Ф. Ернста, 3, ) понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги в загальній сумі 1342,00 (одна тисяча триста сорок дві) грн, 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій