Справа № 160/6871/23
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2024-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 травня 2024 року

м. Київ

справа № 160/6871/23

адміністративне провадження № К/990/14154/24

Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В. Е.,

перевіривши касаційну скаргу адвоката Дзіковського Максима Романовича, який діє в інтересах ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду 29 листопада 2023 року

та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2024 року

у справі № 160/6871/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування пунктів наказу, стягнення коштів, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив визнати протиправними та скасувати пункти 5.1. та 5.4. наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) підполковника ОСОБА_2 від « 04» березня 2023 року №350 «Про результати службового розслідування»; стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 35 495 гривень 46 копійок на відшкодування збитків, завданих внаслідок виконання пунктів 5.1. та 5.4. наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) підполковника ОСОБА_2 від « 04» березня 2023 року №350 «Про результати службового розслідування»; стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 10 000 гривень на компенсацію моральної шкоди, завданої внаслідок прийняття та виконання пунктів 5.1. та 5.4. наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) підполковника ОСОБА_2 від « 04» березня 2023 року №350 «Про результати службового розслідування».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2024 року, позовну заяву задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано пункти 5.1. та 5.4. наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.03.2023 року №350 «Про результати службового розслідування», в задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій в частині відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу, представником позивача подано касаційну скаргу.

За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі міститься посилання на пункти 1 частини 4 статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження.

Щодо посилання на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 04 грудня 2023 року у справі №420/329/21, від 04 грудня 2023 року у справі №640/15744/20, від 18 травня 2023 року у справі № 240/38728/21, від 16 лютого 2023 року у справі № 520/562/19, від 27 січня 2022 року у справі №560/5358/20, від 05 березня 2021 року у справі № 200/10801/19-а щодо застосування статей 134 та 139 КАС України.

Слід зазначити, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) у чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов.

Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України в касаційній скарзі зазначається норма права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні; висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні; висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду із зазначенням дати її прийняття та номеру справи; обґрунтування подібності правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

Варто зауважити, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суд досліджує на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Тобто, питання стягнення витрат, понесених на правничу допомогу належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи.

У цій справі суди, вирішуючи питання стягнення витрат, понесених позивачем на правничу допомогу врахували, що представником позивача не було надано до суду жодних письмових доказів щодо розміру фактично понесених позивачем у справі витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 80000 грн, а лише зазначено про умови п. 3.1-3.3 договору про надання правової допомоги №05-31/03/2023 від 31.03.2023 року, якими передбачено, що ціна послуг із надання правової допомоги становить фіксовану суму у розмірі 60000 грн незалежно від обсягу такої правової допомоги, у разі задоволення судом позовних вимог, про які ідеться у п. 1.1. цього договору (усіх або частини, повністю чи частково) клієнт також зобов`язаний сплатити «гонорар успіху» у фіксованій сумі 20000 грн.

Разом з тим, ураховуючи практику Верховного Суду, суди попередніх інстанцій відмовили у стягненні витрат на правничу допомогу з огляду на ненадання стороною позивача належних та допустимих доказів щодо складу, обсягу та розміру правничої допомоги, яка була надана під час розгляду цієї справи, а також доказів, що такі витрати були понесені.

При цьому, проаналізувавши вказані скаржником постанови Верховного Суду у справах №420/329/21, №640/15744/20, № 240/38728/21, № 520/562/19, №560/5358/20, № 200/10801/19-а встановлено, що вони є неподібними до даних правовідносин, оскільки Суд у кожному конкретному випадку керується критерієм реальності адвокатських витрат, а також обсягом наданих стороною доказів.

А тому, необхідно виходити з того, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанції у цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Посилаючись на неврахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, заявник не наводить обґрунтування, які б свідчили про подібність правовідносин у цій справі та у справах, у яких Верховним Судом були зроблені висновки.

Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеними наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, переоцінки доказів, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судами попередніх інстанцій. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а представник позивача обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу адвоката Дзіковського Максима Романовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду 29 листопада 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2024 року у справі № 160/6871/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування пунктів наказу, стягнення коштів - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Е. Мацедонська