Справа № 380/12467/23
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2024-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/12467/23 пров. № А/857/18468/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Обрізка І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року, прийняте суддею Братичак У.В. у місті Львові, у справі за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправним і скасування наказу,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) (далі 1ПЗ ДПСУ, відповідач) про визнання протиправними та скасування бойового наказу начальника 1 ПЗ від 30.03.2023 №17/дск, посвідчення про відрядження Військової частини НОМЕР_2 від 30.03.2023 № 1041 та наказу начальника НОМЕР_3 від 30.03.2023 відносно ОСОБА_1 ; витребування зазначених наказу, посвідчення та наказу начальника 1 ПЗ ДПСУ; постановлення окремої ухвали, якою ініціювати притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб НОМЕР_1 ПЗ ДПС України за грубе порушення вимог чинного законодавства, причетних до внесення обмежено придатного до військової служби у воєнний час ОСОБА_1 до бойового наказу начальника 1 ПЗ від 30.03.2023 №17/дск та - фактичної його відправки в зону активних бойових дій.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 відмовлено в позові.

Відмовляючи в позові, суд зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази, що позивач звертався до лікарень за медичною допомогою, потребував стаціонарного лікування або екстреної (невідкладної) медичної допомоги на дату відрядження, а відтак був позбавлений можливості відбути у службове відрядження для підтримання рівня укомплектованості впс №2.

Крім того, позивач міг виконати бойове розпорядження шляхом вибуття у службове відрядження, а в подальшому, у випадку особистої участі в бойових діях, звернутися до безпосереднього керівника з відповідним рапортом, однак позивачем вказані дії вчинені не були, протилежного матеріали справи не містять.

Також суд звернув увагу на те, що з моменту зарахування в списки особового складу Військової частини НОМЕР_2 та призначення позивача на посаду з 21.10.2022 по 26.02.2023 ОСОБА_1 не звертався з рапортом про неможливість виконувати за станом здоров`я відповідні службові обов`язки, визначені за його посадою.

Позивач помилково посилається на Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем Держприкордонслужби, у зв`язку з чим, питання визначення його обмежено придатним до військової служби та правові наслідки такого статусу регулюються Положенням про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.05.2009 № 333.

Суд звернув увагу на те, що в медичних документах ОСОБА_1 не зазначено, що він не може виконувати службові обов`язки, визначені за його посадою.

Беручи до уваги те, що позивач визнаний обмежено придатним до військової служби, останній вважається придатним до служби на посадах, на яких він може виконувати обов`язки військової служби з урахуванням свого стану здоров`я, рівня фахової підготовки і досвіду служби, що в даному випадку і було визначено начальником, який має право призначати військовослужбовця на відповідні посади.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у даному випадку, можна застосовувати аналогію закону до питання переліку посад та видів робіт щодо військовослужбовців Державної прикордонної служби, які визнані обмежено придатними до військової служби, оскільки існує інший нормативний акт, які регулює подібні правовідносини, а саме - наказ Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008, який чітко визначає види служби та роботи, які протипоказані військовослужбовцю, якого за висновком ВЛК визнано обмежено придатним до військової служби.

Вважає, що наявність статусу «обмежено придатний до військової служби» вже само по собі вказує на те, що особа з таким статусом не може виконувати бойові завдання.

Звертає увагу на те, що у даному позові не оскаржується бойовий наказ з підстав звернення чи не звернення позивача до медичних закладів на момент внесення його у бойове розпорядження, тому посилання в рішенні суду першої інстанції на Статут внутрішньої служби та Закон України «Про екстрену медичну допомогу» - є хибним.

У позові оскаржується бойовий наказ з підстав наявності у позивача статусу обмежено придатного до військової служби, який у зв`язку з цим, є протиправним.

Звертає увагу на те, що перебування у зоні бойових дій вплинуло на значне поглиблення захворювань, що зрештою призвело до необхідності проходження повторної ВЛК. 19.04.2023 ОСОБА_1 отримав контузію, в результаті чого був евакуйований з АДРЕСА_1 та 20.04.2023 був оглянутий терапевтом. Про наявність отриманої контузії свідчить й первинна медична картка, в якій вказується про надання медичної допомоги ОСОБА_1 19.04.2023. Вже після виконання вищевказаного бойового наказу, 02.08.2023 позивач втратив свідомість, в ургентному порядку оглянутий лікарем неврологом;

Відповідно направленню на медичний огляд до ВЛК Головного ВМКЦ ДПСУ по 18.08.2023 згідно виписки № 2115 - перебував на стаціонарному лікуванні при КП «Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка POP. У даній виписці зазначено, що позивач перебуває в зоні воєнних дій.

11.09.2023 було проведено обстеження у відділенні променевої діагностики Головного ВМКЦ ДПС України, внаслідок чого, було виявлено забій головного мозку.

Згідно довідки гарнізонної ВЛК № 3590 від 21.09.2023, проведеної Головним ВМКЦ ДПС України, ОСОБА_2 визнаний обмежено придатним до військової служби (рекомендовано призначити на посаду у тилових підрозділах військової частини, що не пов`язані з активними бойовими діями).

Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Військова частина НОМЕР_2 подала відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходить військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з свідоцтвом про хворобу, затвердженим постановою 18 Регіональною ВЛК від 06.09.2019 №1611, на підставі статті 75-в графи І Розкладу хвороб ОСОБА_1 непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час. При цьому, у вказаному свідоцтві не зазначено види служби та роботи, які протипоказані ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою госпітальної військово-лікарської комісії ЛВМКЦ ДПСУ від 15.02.2023 №206, проведено медичний огляд ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 солдата ОСОБА_1 . На підставі статей 14 «б» графи ІІ Розкладу хвороб, станів, фізичних вад та пояснення щодо застосування статей, що визначають ступінь придатності до військової: обмежено придатний до військової служби. При цьому, у вказаному висновку також не зазначено види служби та роботи, які протипоказані ОСОБА_1 .

27.02.2023 позивач звернувся з рапортом №4364 про переміщення його до НОМЕР_4 прикордонного загону за станом здоров`я, який 22.03.2023 був розглянутий на засіданні атестаційної комісії НОМЕР_1 прикордонного загону, за результатами якої вирішено клопотати перед начальником НОМЕР_1 прикордонного загону щодо переміщення ОСОБА_1 до НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України.

Враховуючи рішення комісії, на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 та на ім`я начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України направлено клопотання від 25.03.2023 за вих. №12/2133-23вих щодо переміщення військовослужбовця, солдата ОСОБА_1 до НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України.

ОСОБА_1 звернувся з рапортом від 25.03.2023 № 6113, в якому просив перевести його із займаної бойової посади «стрілець» на - не бойову, у зв`язку із станом його здоров`я.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.03.2023 №120-ОС призначено солдата ОСОБА_1 , призваного на військову службу під час мобілізації, на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії четвертого відділення інспекторів прикордонної служби другої прикордонної застави відділу прикордонної служби № НОМЕР_1 , звільнивши з посади інспектора прикордонної служби 3 категорії другого відділення інспекторів прикордонної служби другої прикордонної застави відділу прикордонної служби № 2, згідно з підпунктом 5 (на рівну посаду - для більш доцільного використання за напрямком підготовки або спеціальністю - за рішенням відповідних начальників або на особисте прохання військовослужбовця).

Відповідно до наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_2 ) від 30.03.2023 № 44-ВВ, солдата ОСОБА_1 (П-079221), інспектора прикордонної служби 3 категорії четвертого відділення інспекторів прикордонної служби №1, було направлено у службове відрядження для підтримання рівня укомплектованості відділу прикордонної служби № 2 на ділянку НОМЕР_5 прикордонного загону з 31 березня 2023 на підставі бойового наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 30.03.2023 № 17/дск та посвідчення про відрядження Військової частини НОМЕР_2 від 30.03.2023 № 1041.

Згідно з наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_2 ) від 24.06.2023 № 96-ВВ, ОСОБА_1 прибув зі службового відрядження.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 № 661-IV Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення і має таку загальну структуру: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону; територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону; Морська охорона, яка складається із загонів морської охорони; органи охорони державного кордону - прикордонні загони, окремі контрольно-пропускні пункти, авіаційні частини; розвідувальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Указом Президента України від 29.12.2009 №1115/2009 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - №1115/2009), яке регулює порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період.

Відповідно до пункту 88 Положення №1115/2009 військовослужбовці призначаються на посади, звільняються з посад та зараховуються у розпорядження прямими начальниками, яким надано право видавати накази по особовому складу відповідно до номенклатури посад, що затверджується наказом Міністерства внутрішніх справ України.

Пунктом 89 Положення № 1115/2009 визначено, що призначення військовослужбовців на посади, звільнення з посад та зарахування їх у розпорядження здійснюється, зокрема, на посади у структурних підрозділах регіонального управління та в разі переміщення військовослужбовця з одного органу Держприкордонслужби до іншого, якщо ці органи підпорядковані регіональному управлінню, - наказом начальника регіонального управління.

Згідно з пунктом 102 Положення №1115/2009 необхідність переміщення військовослужбовців, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби і щодо яких прийнято рішення про можливість залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, з посад, які вони займають, на інші посади, на яких вони можуть виконувати обов`язки військової служби з урахуванням стану здоров`я, рівня фахової підготовки і досвіду служби, визначається начальниками, що мають право призначати військовослужбовців на відповідні посади.

Відповідно до пункту 124 Положення № 1115/2009, призначення військовослужбовця на рівну посаду, а в разі відсутності такої посади - на нижчу посаду в іншу місцевість за станом здоров`я його або членів його сім`ї, які проживають разом із ним, здійснюється начальником органу Держприкордонслужби в межах повноважень за зверненням військовослужбовця за наявності відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії, а таке призначення військовослужбовця, викликане потребою у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та проживають у місцевості, в яку планується переміщення військовослужбовця, здійснюється на підставі клопотання військовослужбовця за наявності документів, які це підтверджують.

Як зазначено судом вище, згідно з витягу із бойового наказу НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_3 № 17/дск. від 30.03.2023, начальнику другої прикордонної застави відділу прикордонної служби №1 в період з 31.03.2023 по 02.04.2023 здійснити переміщення підпорядкованого особового складу на 12 транспортних засобах зі штатним озброєнням та технікою у складі: четверте відділення інспекторів прикордонної служби, кулеметну групу, групу зв`язку другої прикордонної застави відділу прикордонної служби № НОМЕР_1 на ділянку відповідальності НОМЕР_5 прикордонного загону СхРУ.

З приводу покликання апелянта на те, що наявність статусу «обмежено придатний до військової служби» вже само по собі вказує на те, що особа з таким статусом не може виконувати бойові завдання, колегія суддів зазначає, що з урахуванням норм Положення № 1115/2009 переміщення військовослужбовців, з посад, які вони займають, на інші посади, на яких вони можуть виконувати обов`язки військової служби з урахуванням стану здоров`я, рівня фахової підготовки і досвіду служби, визначається начальниками, що мають право призначати військовослужбовців на відповідні посади.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що позивач помилково посилається на Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем Держприкордонслужби, у зв`язку з чим, питання визначення його обмежено придатним до військової служби та правові наслідки такого статусу регулюються Положенням про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.05.2009 № 333 (далі - Положення №333), як спеціального нормативно правового акту.

Пунктом 1 Положення №333 встановлено, що це положення визначає порядок проведення військово-лікарськими комісіями Держприкордонслужби медичного огляду громадян призовного віку, військовозобов`язаних та жінок, які приймаються на військову службу за контрактом, кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах (далі - ВВНЗ), військовослужбовців Держприкордонслужби та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової служби), колишніх військовослужбовців Держприкордонслужби та військових частин прикордонних військ СРСР та їх органів управління, дислокованих на території України, працівників Держприкордонслужби, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I, II груп патогенності, працівників суден забезпечення плавскладу та працівників льотного складу Держприкордонслужби з метою визначення їх придатності за станом здоров`я до військової служби (роботи за фахом), установлення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв та визначення необхідності і умов застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Згідно з підпунктом 4 пункту 3 підрозділу 11 розділу ІІІ Положення № 333 при медичному огляді військовослужбовців та інших контингентів ВЛК приймаються постанови такого змісту: обмежено придатний до військової служби: постанова приймається щодо військовослужбовців одночасно з постановою ВЛК в індивідуальному порядку з урахуванням військової спеціальності, посади, віку, роботи, що фактично виконується, пристосованості до неї того, хто пройшов медичний огляд, у довільній формі зазначається, які види служби та роботи даній особі протипоказані; особи, визнані обмежено придатними до військової служби, до служби у плавскладі, льотної роботи, роботи за окремими військово-обліковими спеціальностями згідно з таблицями А, Б, В ТДВ непридатні.

Суд звертає увагу на наявні у матеріалах справи документи, зокрема, довідку госпітальної військово-лікарської комісії ЛВМКЦ ДПСУ від 15.02.2023 №206, в якій зазначено, що на підставі статей 14 «б» графи ІІ Розкладу хвороб, станів, фізичних вад та пояснення щодо застосування статей, що визначають ступінь придатності до військової: обмежено придатний до військової служби (а.с.9) та свідоцтво про хворобу №1426, де вказано, що на підставі статті 75-в графи І Розкладу хвороб непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у військовий.

У згаданих медичних документах не зазначено, які види служби та роботи даній особі протипоказані.

Водночас, відповідно до абзацу 2 пункту 18 підрозділу 13 розділу ІІІ Положення № 333, постанови ВЛК щодо військовослужбовців, які визнані непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатними до військової служби у мирний час, обмежено придатними у воєнний час, повинні бути реалізовані у місячний строк після надходження висновку ВЛК до органу Держприкордонслужби, у якому вони проходять військову службу. Військовослужбовці, які визнані обмежено придатними до військової служби, можуть бути залишені на військовій службі відповідно до Положення № 333 про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 № 1115.

Абзацом 5 пункту 275 Положення № 1115/2009 визначено, що перелік посад, на яких може бути дозволено проходження військової служби військовослужбовцям, які визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до проходження військової служби, затверджуються наказом Міністерства внутрішніх справ України.

Судом першої інстанції вірно звернуто увагу на те, що Міністерством внутрішніх справ України не затверджено вищевказаного переліку посад. Однак, така прогалина, на думку суду, врегульована підпунктом 4 пункту 3 підрозділу 11 розділу ІІІ Положення № 333, де зазначено про те, що в постанові ВЛК про обмежену придатність до військової служби у довільній формі зазначається, які види служби та роботи даній особі протипоказані.

Суд звертає увагу, що саме по собі відрядження з пункту постійної дислокації в район зосередження прикордонних загонів не свідчить про покладення на ОСОБА_1 військових обов`язків, що протипоказані йому згідно висновку ЛВМКЦ ДПСУ від 15.02.2023 №206.

Покликання апелянта, що наявність статусу «обмежено придатний до військової служби» вже само по собі вказує на те, що особа з таким статусом не може виконувати бойові завдання суд відхиляє, оскільки, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду позивачем не додано жодних доказів, які свідчать про безпосередню участь позивача у бойових діях. Крім того, позивач не звертався із рапортом про неможливість виконання покладених на нього завдань за станом здоров`я.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що станом на дату прийняття оскаржуваного судового рішення, оскаржувані бойовий наказ від 30.03.2023 №17/дск., посвідчення про відрядження Військової частини НОМЕР_2 від 30.03.2023 № 1041 та наказ №44-ВВ від 30.03.2023 вичерпали свою дію виконанням тобто реалізовані як акти індивідуальної дії.

Додатково апеляційний суд зазначає, що посвідчення про відрядження Військової частини НОМЕР_2 від 30.03.2023 № 1041 не є розпорядчим документом, а видається на підставі наказу та з метою його виконання. Саме по собі посвідчення жодним чином не впливає на права та інтереси позивача.

Що стосується бойового наказу від 30.03.2023 №17/дск, то колегія суддів бере до уваги покликання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, що такий містить інформацію з обмеженим доступом про мету та місце висування відповідного підрозділу для виконання бойових завдань, без зазначення про ОСОБА_1 із вказаною вказівкою на його посаду, відтак не може бути скасований, тим паче, у повному обсязі.

Покликання апелянта на те, що у даному позові не оскаржується бойовий наказ з підстав звернення чи не звернення позивача до медичних закладів на момент внесення його у бойове розпорядження, тому посилання в рішенні суду першої інстанції на Статут внутрішньої служби та Закон України «Про екстрену медичну допомогу» - є хибним, жодним чином не впливає на результат розгляду справи.

Врешті - скаржник в апеляційній скарзі наводить обставини, якими не обґрунтовував позов та які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, і, відповідно таким не надавалася оцінка в оскаржуваному судовому рішенні.

Підсумовуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач, приймаючи оскаржувані накази від 30.03.2023 №17/дск, від 30.03.2023 №44-ВВ та посвідчення про відрядження Військової частини НОМЕР_2 від 30.03.2023 № 1041 діяв на підставі та в межах повноважень, встановлених Законом, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року у справі №380/12467/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар