Справа № 947/3903/24
Суддя: Калініченко Л. В.
Дата ухвалення: 2024-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 947/3903/24
Провадження № 2-а/947/71/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.,

за участю секретаря Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до Київської районної адміністрації Одеської міської ради

про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

29.01.2024 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення №22-10 від 20.12.2023 року та закриття провадження по справі за відсутності складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що 13.11.2023 року відносно ОСОБА_1 дільничним відділу поліції №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області складено протокол про адміністративне правопорушення ст.152 КУпАП від 13.11.2023 року та протокол про адміністративне правопорушення по ч.1 ст.154 КУпАП від 13.11.2023 року

Як стверджує представник, на спростування викладених у протоколі припущеннях, 17.11.2023 року ОСОБА_1 подала до ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області пояснення, які було зареєстровано в Журналі єдиного облік цього відділу поліції за №12888.

08.01.2024 року, як стверджує представник позивачки у позові, дільничним були надані ОСОБА_1 якісь папери на підпис, з яким вона зустрілися у під`їзді, однак ОСОБА_1 поспішала та була без окулярів.

10.01.2024 року ОСОБА_1 відвідала Відділ поліції №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, щоб дізнатись у дільничного про що йдеться мова, а також результати розгляду її пояснень від 17.11.2023 року, однак дізналась від дільничного, що її справу передано до Київської районної адміністрації Одеської міської ради та про те, що ОСОБА_1 має сплатити штраф, однак ніяких документів та пояснень, їй не повідомили.

З метою з`ясування обставини справи, ОСОБА_1 вирішила відвідати приміщення Київської районної адміністрації Одеської міської ради.

Однак, через численні повітряні тривоги, як стверджує представник позивачки, фізично потрапити до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, у ОСОБА_1 вдалось лише 22.01.2024 року.

Під час візиту, ОСОБА_1 дізналась, що Київською районною адміністрацією Одеської міської ради щодо неї винесено оскаржувану постанову про адміністративне правопорушення №22-10 від 20.12.2023 року, однак ознайомитись з текстом постанова вона не мала можливості, з підстав оголошення повітряної тривоги та виниклою необхідністю покинути приміщення державного органу.

Того ж дня, ОСОБА_1 звернулась до адвоката Фомічової А.О. про роз`яснення їй чим саме вона порушує закон та що їй робити.

24.01.2024 року, представником позивача було отримано копію оскаржуваної постанови.

Представник позивачка вказує, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, а інкриміновані позивачці правопорушення не підтверджені жодними належними доказами.

Так, під час винесення відносно протоколів, на підставі яких винесено оскаржувану постанову, не враховано письмові пояснення ОСОБА_1 , які вона написала власноруч та особисто віднесла 17.11.2023 року до чергової частини ВП №4 ОРУП ГУНП в Одеській області з невизнання обставин вказаних у протоколах.

Крім того, Київською районною адміністрацією Одеської міської ради всупереч приписів КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, не було вчинено дій з належного повідомлення позивачки про дату, час і місце розгляду відповідної справи, чим обмежено ОСОБА_1 на можливість прийняття участі під час розгляду справи та доведення своєї позиції.

Стороною позивача стверджується, що ОСОБА_1 категорично не згодна із винесеною щодо неї постановою, з огляду на те, що вона опікується тваринами, які стали жертвами людського насилля. В неї є коти та собаки, які живуть в належній їй на праві приватної власності квартирі АДРЕСА_1 .

Представник вказує, що домашні тварини, які мешкають з позивачкою, щеплені, стерилізовані та здорові, живуть в квартирі позивача та коти, ніколи не ходять в парадну чи на двір. Собак, ОСОБА_2 завжди вигулює під своїм контролем та супроводом поза межами двора, під час вигулу прибирає за ними, завжди носить кульочки та салфетки, ніколи не відпускає їх без свого нагляду на самовигул та ніколи не вигулює своїх тварин у парадній/під`їзді. Крім того, собаки, які проживають з позивачкою, за твердженнями у позові, не відносяться до переліку небезпечних порід собак.

Натомість, як стверджує представник позивачки, постанова про притягнення ОСОБА_1 базується на хибних заявах двох сусідів, які нібито побачили на сходах продукти життєдіяльності тварин та припускають, що це могли зробити тварини ОСОБА_1 .

Однак, матеріали справи не містять жодного доказу, що це зробили тварини ОСОБА_1 .

Крім того, ОСОБА_1 не єдина власниця домашніх тварин, - у цьому будинку АДРЕСА_2 .

Також, представником наголошується на тому, що притягнення позивачки до відповідальності за відсутню реєстрацію домашніх тварин, також є безпідставним, приймаючи, що жодна норма чинного законодавства України не передбачає обов`язкової реєстрації власниками домашніх тварин, а регламентовані норми передбачають право власника на вчинення таких дій.

Таким чином, представник позивачка вказує, що вина ОСОБА_1 належним чином не доведена, а винесена спірна постанова підлягає обов`язковому скасуванню.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивачки до суду з даним позовом.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, адміністративну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В.

За наслідком чого, ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 01.02.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі.

У судовому засіданні 12.03.2024 року представник позивачки заявила клопотання про витребування доказів, а саме просила витребувати у відповідача належним чином завірену копію оспорюваної постанови, разом з усіма документами, письмовими, електронними, без виключення, що слугували та були зібрані під час розгляду спірної справи про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 12.03.2024 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 про витребування доказів, задоволено. Витребувано з Київської районної адміністрації Одеської міської ради належним чином завірену копію постанови №22-10 по справі про адміністративне правопорушення від 20 грудня 2023 року, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 33, 152, ч.1 ст.154 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 1360,00 грн., а також належним чином завірені копії усіх без виключення документів (додатків, доказів, зібраних у письмовій та електронній формі, пояснень, актів, протоколів, заяв, рапортів, витягів, фото та/або відео фіксацію, тощо), які були зібрані під час розгляду вказаної справи про адміністративне правопорушення та слугували підставою винесення вказаної постанови.

Крім того, 12.03.2024 року до суд від представника позивача в електронній формі через підсистему Електронний суд надійшли: клопотання про витребування доказів за вх. №16373/24 та клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи за вх. №16378/24.

Вказані клопотання, ухвалами суду від 09.04.2024 року залишені без розгляду за заявами представника позивача.

11.04.2024 року до суду від Київської районної адміністрації Одеської міської ради на виконання ухвали суду від 12.03.2024 року надійшли витребувані судом докази.

У судове засідання призначене на 01.05.2024 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином.

Від представника позивача до суду надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача про причини неявки суд не повідомив, як і не скористався процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву, з викладенням своєї правової позиції щодо заявлених вимог та наданням доказів на підтвердження відповідної позиції та доводів.

Приймаючи відсутність підстав для відкладення судового засідання, строки розгляду справи, розгляд справи судом в порядку спрощеного провадження, судом було ухвалено здійснити розгляд справи в судовому засіданні 01.05.2024 року за відсутності сторін по справі, на підставі наявних доказів в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позов ОСОБА_1 підлягаючим до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.12.2023 року адміністративною комісією Київської районної адміністрації Одеської міської ради винесено постанову №22-10 по справі про адміністративне правопорушення, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.152, ч.1 ст.154 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в сумі 1360,00 грн.

Як вбачається з вказаної постанови, остання винесена за наслідком розгляду двох протоколів від 13.11.2023 року про адміністративне правопорушення, складених ДОП СП ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 .

Відповідно до вказаної постанови, суть вчиненого правопорушення полягає у тому, що 13.11.2023 року по АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 утримує незареєстрованих домашніх тварин, а саме 7 собак в квартирі, чим порушує правила утримання тварин, залишає екскременти своїх домашніх тварин у громадських містах, чим порушує правила благоустрою міста Одеси.

ОСОБА_1 будучи незгодною з вказаною постановою винесеною відносно неї, звернулась до суду з даним позовом.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Згідно з ч. 3 ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Відповідно до ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі, зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Частиною 2 статті 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Як вбачається, позивач будучи незгодною з винесеною стосовно неї постановою, обрала спосіб захисту свої прав та інтересів, шляхом звернення до районного у місті суду.

Згідно з ч. 1ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 1ст. 118 КАС України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

За змістом ч. 1ст. 120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Судом встановлено, що позивачем пред`явлено позов 28.01.2024 року щодо оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення від 20.12.2023 року, з посиланням на не вчинення підпису, який міститься на оскаржуваній постанові в графі отримання примірнику постанови. Також, в обґрунтування доводів про поновлення пропущеного строку, позивачка посилається на те, що для звернення до суду з даним позовом, вона потребувала отримання правничої допомоги, за наслідком чого вона зверталась до адвоката, яким здійснюється представництво її інтересів, що додатково потребувало часу.

Досліджуючи викладені позивачем обставини, а також забезпечуючи право особи на доступ до суду з метою захисту своїх прав та інтересів, суд вважає поважними причини пропуску позивачем процесуального строку на звернення до суду з даним позовом, за наслідком чого клопотання позивача підлягає задоволенню.

За наслідком викладеного, розгляд справи здійснюється у відповідності до вимог КАС України.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП , особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу..

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

З урахуванням роз`яснення п.п. 4,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачено адміністративну відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку та обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, строк оскарження постанови якщо оскаржувалася до вищестоящого органу обчисляється з наступного дня після прийняття цим органом рішення за скаргою.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У постанові від 14.03.2018 року по справі №760/2846/17 Верховний Суд дійшов висновку, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Приймаючи вказані обставини, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, у відповідності до оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.154 та ст. 152 КУпАП.

Стаття 152 КУпАП передбачає, що порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів, тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до ч.1 ст. 154 КУпАП, утримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, утримання незареєстрованих собак, приведення їх у громадські місця, вигулювання собак без повідків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в не відведених для цього місцях, а також неприбирання власником тварини її екскрементів під час перебування тварини у громадському місці (крім вигулювання у спеціально відведених для цього місцях), тягнуть за собою попередження або накладення штрафу на громадян від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і попередження або накладення штрафу на посадових осіб - від двадцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Під час розгляду справи, відповідачем, як суб`єктом яким здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача та винесено спірну постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вказаними статтями, не надавалось відзиву на позовну заяву, яку і не висловлено жодної правової позиції щодо незгоди з доводами викладеними позивачем в обґрунтування позову, як і мне надавались відповідні докази в спростування обставин вказаних позивачем.

Поряд з цим, відповідачем на виконання ухвали суду від 12.03.2024 року про витребування доказів, надані докази, що слугували підставою для винесення оскаржуваної постанови.

З вказаних доказів судом встановлено, що розгляд спірної справи відносно позивачки здійснювалось на підставі складених ДОП СП ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 двох протоколів про адміністративне правопорушення від 13.11.2023 року за ч.1 ст.154 та ст. 152 КУпАП.

Вказані протоколи складені лейтенантом поліції в рамках розгляду справ про адміністративне правопорушення відносно позивачки, провадження за якими розпочаті за наслідком звернення громадянина ОСОБА_5 до відділу поліції від 07.11.2023 року, без додання жодних доказів на підтвердження цих обставин.

Оскаржувана постанова винесена за наслідком зібраних доказів, а саме: вищевказаних протоколів; заяв громадянина ОСОБА_5 до відділу поліції від 07.11.2023 року; пояснень громадянина ОСОБА_5 ; пояснень громадян: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; рапорту лейтенанта поліції; фото таблиці східної клітини.

Досліджуючи вказані докази судом встановлено, що останні містять загальні пояснення осіб про те, що ОСОБА_1 містить велику кількість домашніх тварин та не здійснює догляд за ними, за наслідком чого порушує правила благоустрою, однак без доручення жодних доказів на підтвердження цих обставин.

Поряд з цим, як вбачається матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних доказів на предмет фіксації відповідних фактів, зокрема перебування у ОСОБА_1 даних домашніх тварин саме у визначеній кількості, відношення даних тварин до переліку небезпечних, а також доказів на підтвердження утримання тварин у неналежних умовах, створення антисанітарних умов.

Щодо факту порушення ОСОБА_1 правил благоустрою міста Одеси, матеріали спірної справи про адміністративне правопорушення, також не містять жодних належних доказів.

Слід зазначити, що правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини врегульовані Законом України «Про благоустрій населених пунктів».

Відповідності до статті 30-1 вказаного Закону, органи місцевого самоврядування визначають необхідну кількість та місце розташування майданчиків та зон для вигулу домашніх тварин, організовують їх створення і облаштування, що включає в себе їх огородження, встановлення інформаційних табличок, контейнерів для збирання екскрементів домашніх тварин їх власниками, а також здійснюють організацію вивезення і утилізації екскрементів домашніх тварин.

Згідно з положенням статті 16 Закону, на об`єктах благоустрою забороняється зокрема випасати худобу, вигулювати та дресирувати тварин у не відведених для цього місцях.

Жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 , якою визнано утримання домашніх тварин (зокрема собак та кішок), які мешкають з нею за адресою: АДРЕСА_3 , не здійснюється дотримання вимог статті 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» в межах організованих, створених і облаштованих органами місцевого самоврядування майданчиків та зон для вигулу домашніх тварин, матеріали спірної справи про адміністративне правопорушення не містять.

Щодо наданої до суду фото таблиці, суд зазначає, що остання не визнається позивачем по справі, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що екскременти домашніх тварин зображені на вказаних фотокопіях були залишені саме домашніми тваринами, які утримуються ОСОБА_1 та не зібрані нею як власником цих тварин.

Щодо наявного рапорту лейтенанта поліції наявного в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, судом враховується, що лейтенант поліції, яким він складений, є зацікавленою особою при розгляді даної справи, а тому вказане ставить під сумнів дотримання вимог щодо об`єктивності з`ясування обставин. Рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.Дана правова позиція узгоджується з аналогічним за змістом висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 28.05.2020 року по справі №524/4668/17.

За наслідком чого, суд доходить до висновку, що відповідачем всупереч вимог ч.2 ст.77 КАС України, не доведено належними доказами порушення позивачем правил утримання тварин та правил благоустрою міста Одеси, за що передбачена відповідальність ст. 152 та ч.1 ст. 154 КУпАП, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 9 та статті 10 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Тобто адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП посадова особа у визначеному законом порядку встановлює винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

За наслідком чого, враховуючи недоведеність відповідачем належними доказами вчинення позивачем правил утримання тварин та правил благоустрою міста Одеси, суд вважає відсутніми підстави для визнання ОСОБА_1 винною у інкримінованих їй адміністративних правопорушеннях, відповідальність за які передбачені ст. 152 та ч.1 ст. 154 КУпАП, а доводи позивача викладені в обґрунтування позову є належними та не спростованими.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Зазначене гарантується статтею 62 Конституції України.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України №475/97-ВР від17.07.97 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно з ч. 1ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 8 Конституції України,ст. 6 КАС України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року).

Однак, статтю 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року).

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідачем жодним доказом не доведено правомірність винесеного оскаржуваного рішення, не доведено викладенні в постанові обставини, не доведено належними доказами факт вчинення позивачем порушення правил утримання тварин та правил благоустрою міста Одеси, за що останню було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 152 та ч.1 ст. 154 КпАП України, а відтак не підтверджено вчинення позивачем саме адміністративних правопорушень, суд вважає позов ОСОБА_1 обґрунтованим та підлягаючим задоволенню, за наслідком чого в межах положень ст.286 КАС України суд вважає достатніми підстави для скасування спірної постанови по справі про адміністративне правопорушення №22-10 від 20.12.2023 року, а справи про адміністративне правопорушення відносно позивача за ст.. 152 та ч.1 ст. 154 КУпАП підлягаючими закриттю, за відсутністю події і складу правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за пред`явлення даного позову немайнового характеру до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 139 КАС України, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Київської районної адміністрації Одеської міської ради на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 копійок.

При вищевикладених обставинах та керуючись ст.ст. 7, 33, 152, 154, 213, 214, 218, 222, 251, 255, 276, 283 КпАП України, ст. 2, 22, 72, 73, 75-77, 139, 242-246, 250-251, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 ) до Київської районної адміністрації Одеської міської ради (місцезнаходження: 65114, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 9), про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення №22-10 від 20.12.2023 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на звернення до суду з позовом про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення №22-10 від 20.12.2023 року.

Cкасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення №22-10 від 20.12.2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 152 та ч.1 ст.154 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1360 гривень 00 копійок.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.152 КпАП України відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити, за відсутністю в діях вини і складу адміністративного правопорушення.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.154 КпАП України відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити, за відсутністю в діях вини і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок, за рахунок бюджетних асигнувань Київської районної адміністрації Одеської міської ради ().

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.