Справа № 296/867/24
Суддя: Адамович О. Й.
Дата ухвалення: 2024-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 296/867/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 рокум.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участі секретаря судового засідання Світко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області, інспектора 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Олійника Ігоря Олеговича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

30.01.2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом в якому просить скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції в Житомирській області Олійника Ігоря Олеговича серії ЕНА №1271366 від 19.01.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 1190,00 грн. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 1190,00 грн. закрити. Стягнути судові витрати з відповідача Управління патрульної поліції в Житомирській області на користь позивача.

Позов обґрунтовано тим, що старшим інспектором Управління патрульної поліції в Житомирській області Олійником Ігорем Олеговичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №1271366 від 19.01.2024 року, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, відповідно до якої 19.01.2024 року водій керував транспортним засобом передній та задній номерні знаки якого були закриті сторонніми предметами, а саме металевими сітками.

Позивач вважає, що постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП. Вказує, що на його транспортному засобі номерні знаки були чистими, і сітка, яка була прикріплена до них, дозволяла чітко та безперешкодно прочитати символи номерних знаків не тільки з відстані 20 метрів, а і більшої, про що він неодноразово вказував інспектору, однак такі пояснення не були взяті до уваги. Звертає увагу, що жодних замірів для визначення наявності перешкод у зчитуванні номерних знаків транспортного засобу зроблено не було ні інспектором патрульної поліції, ні в самому відділенні поліції. Крім того, вказана постанова не містить посилання на пункт Правил дорожнього руху, який було порушено водієм транспортного засобу, а також на інші матеріали, які свідчать про вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Наголошує, що всупереч вимогам ст. 59 Конституції України та ст. 268 КУпАП інспектором поліції не вжито жодних дій щодо надання йому можливості реалізувати своє право на правову допомогу, чим порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.

За таких підстав, позивач просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення та закрити провадження по справі.

Ухвалою від 01.02.2024 року вказаний адміністративний позов було направлено за підсудністю до Богунського районного суду м. Житомира.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 27.02.2024 року адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області, інспектора 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Олійника Ігоря Олеговича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення передано за підсудністю до Корольовського районного суду м. Житомира.

Згідно протоколу передачі судової справи дану справу передано на розгляд судді Адамовичу О.Й.

Ухвалою від 01.04.2024 року відкрито провадження у справі.

12.04.2024 року від представника Департаменту патрульної поліції Яремчук Л.М. надійшов відзив на позовну заяву в якій просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Зазначає, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП, диспозиція якої передбачає відповідальність за керування або експлуатацію транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака. З системного аналізу зазначених правових норм вбачається, що адміністративна відповідальність водія настає у разі керування транспортним засобом із номерними знаками закритими в будь-який спосіб, в тому числі і прозорими предметами, що не пов`язується з умовою розпізнавання такого знаку з відстані 20 метрів. Крім того, виходячи з аналізу положень п. 2.9 (в) ПДР України вбачається, що дана вимога стосується саме забруднення номерного знака, а не експлуатації транспортного засобу з номерним знаком, що закритий стороннім предметом. Наголошує, що інспектор під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови. Після зупинки транспортного засобу позивача, поліцейський представився та озвучив причину зупинку. Поліцейський роз`яснив позивачу його права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Відповідно до ст. 279 КУпАП повідомив про час місце розгляду справи. Позивач відповідно до ст. 268 КУпАП мав можливість на місці ознайомитись із усіма наявними матеріалами справи, надати пояснення, докази, заявити клопотання та отримати правову допомогу. Доводи позивача відносно позбавлення його можливості скористатись правовою допомогою при винесенні постанови, вважає необґрунтованим, оскільки позивач був присутній на місці складання постанови, був повідомлений про її складання, отримав копію оскаржуваної постанови, про що свідчить його підпис, при цьому жодних письмових зауважень, заперечень, пояснень чи клопотань до постанови позивач під час її прийняття не надав. Таким чином, розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови відбулося у відповідності до вимог КУпАП (а.с.31-37).

Позивач подав до суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с.51).

Інші учасник справи в судове засідання не з`явилися, повідомлялися.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1271366 19.01.2024 року о 10:54 год. а м. Житомирі, по вул. Щорса, 137, ОСОБА_1 керував транспортним засобом "СHEVROLET AVEO" державний номерний знак НОМЕР_1 , передній та задній номерні знаки якого були закриті сторонніми предметами, а саме металевими сітками.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190 грн.

Позивач зазначає про те, що правил дорожнього руху не порушував, оскільки номерні знаки були чистими і сітка, яка була прикріплена на них, дозволяла чітко прочитати символи номерного знака з відстані 20 м і більше, однак поліцейським не було проведено відповідних замірів відставні, хоча позивач наполягав на цьому.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

За п.1.3. Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (з наступними змінами), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Закон України "Про дорожній рух" регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до статті 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 2.9 (в) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим у Державтоінспекції, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.

Згідно з п.30.2.ПДР України забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чистими і достатньо освітленими.

Частина 1 статті 121-3 КУпАП передбачає відповідальність за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

Отже, вказаною нормою права передбачена відповідальність за декілька правопорушень, об`єктивні сторони яких, зокрема, полягають: у керуванні водієм транспортним засобом з номерним знаком закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію; у керуванні водієм транспортним засобом з забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів.

Тобто, вимога щодо необхідності заміру відстані з якої можливо розгледіти символи або буквено-числову комбінацію номерного знака стосується лише випадку керування або експлуатація транспортного засобу із забрудненим номерним знаком.

Таким чином, аргументи позивача, про те, що відповідальність за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП може мати місце лише у випадку встановлення факту того, що закриття номерного знака іншими предметами унеможливлює чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, є безпідставними, оскільки керування водієм транспортним засобом з номерним знаком закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, створює окремий склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Також позивач зазначив, що всупереч вимогам ст. 59 Конституції України та ст. 268 КУпАП інспектором поліції не вжито жодних дій щодо надання йому можливості реалізувати своє право на правову допомогу, чим порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 10.11.2015 року за № 1408/27853 затверджена Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі Інструкція).

Зазначеною Інструкцією передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка (п. 9 Інструкції).

Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У відповідності до частини другої статті 271 КУпАП інтереси потерпілого може представляти представник - адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Право на захист особи, що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, гарантоване пунктом 3 (с) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що включає право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя. Відповідно до усталеної практики у справах щодо України, поняття «кримінальне правопорушення» в практиці ЄСПЛ має автономне тлумачення, та кримінально-правова суть визнається не лише стосовно Кримінального кодексу, а й Кодексу про адміністративні правопорушення (Рішення від 6 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява № 61406/00, п. 53 та від 21 жовтня 2010 року у справі «Корнєв і Карпенко проти України» (Kornev and Karpenko v. Ukraine).

Позивач зазначає, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, він виявив бажання скористатись правовою допомогою, однак поліцейський не дав можливості скористатися таким правом.

Суд звертає увагу, що в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №1271366 від 19 січня 2024 року в пункті 8 "права за статтею 268 КУпАП та строки оскарження за статтею 289 КУпАП мені роз`яснено" міститься запис про не згоду позивача з таким твердженням.

При цьому відповідачем не надано доказів, які б могли спростувати доводи позивача про невиконання поліцейським вимог ст. 268 та ст. 289 КУпАП, в т.ч. про не забезпечення права на захист. Відеозаписи події та процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення в підтвердження доводів відповідача про дотримання процедури розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності особи, до суду відповідачем не надано. При цьому посилання відповідача на обмеженні строки зберігання такого відеозапису, а саме впродож 30 діб, суд не бере до уваги. Питання обмеженого строку зберігання таких відеозаписів може бути вирішена шляхом внесення відповідних змін до нормативного акту, який регулює порядок такого зберігання.

За вказаних обставин, суд виходить з того, що позивач заперечив дотримання порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, як під час її розгляду, так і безпосередню в позовній заяві. Тому слід зробити висновок, що інспектором не було вжито дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, натомість було винесено оскаржувану постанову.

Такі дії інспектора порушують права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, чим, в свою чергу, порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Саме до такого висновку дійшла колегія судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №524/9827/16-а від 18.02.2021 року.

Суд вважає, що належна реалізація позивачем прав, встановлених ст. 268 КУпАП, у випадку їх роз`яснення до моменту прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення, могло б вплинути на прийняте інспектором поліції рішення у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, суд звертає увагу на те, що в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №1271366 від 19 січня 2024 року, всупереч вимогам ст.283 КУпАП, відсутнє посилання на порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України.

Таким чином, встановлені судом обставини є свідченням того, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критеріям, встановленим п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд вважає, що саме відповідачем не надано суду безспірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача ним виконані вимоги ст. 268 КУпАП, у зв`язку з чим дійшов висновку, що оскаржувана постанова інспектором прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування, а отже задоволення позову в цій частині.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 29.04.2021 у справі №588/589/16-а (провадження №К/9901/34755/18) сформовано позицію, що системний аналіз норм КУпАП та КАС України щодо компетенції судів у справах про адміністративні правопорушення дозволяє дійти висновку, що право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу або ж суду, у передбачених статтею 221 КУпАП випадках, та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення суб`єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно позивача ОСОБА_1 за ч.1 ст.121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення задоволенню не підлягає.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Враховуючи суму судового збору, яка підлягала оплаті при зверненні з позовом, зважаючи на часткове задоволення позову, суд доходить висновку, що з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у даній справі у сумі 302,82рн.

Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 257, 286 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1271366 від 19 січня 2024 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У задоволенні позовних вимог в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 302,80 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Cуддя О. Й. Адамович