Справа № 440/3473/20
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 р.Справа № 440/3473/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.10.2020, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко, м. Полтава, повний текст складено 06.10.20 у справі № 440/3473/20

за позовом Головного управління ДПС у Полтавській області

до ОСОБА_1

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Полтавській області (далі також позивач, ГУ ДПС у Полтавській області) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі також відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просило стягнути податковий борг у загальній сумі 408 044,18 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 податковий борг:

- з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 379512,76 грн на р/р UA0016002, Казначейство України (ЕАП), отримувач УК у м.Полтаві/м.Полтава/1101050, код отримувача (ЄДРПОУ) 38019510, код класифікації доходів бюджету 11010500;

- з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 28531,42 грн на р/р UA00016002, Казначейство України (ЕАП), отримувач УК у м.Полтаві/м.Полтава/11011001, код отримувача (ЄДРПОУ) 38019510, код класифікації доходів бюджету 11011001.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, рішення ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, дійшов помилкового висновку про узгоджений статус податкового боргу, оскільки податкові повідомлення-рішення, які стали підставою для нарахування податкового боргу, як податкова вимога, направлялись на адресу відповідача та повернулися за закінченням терміну зберігання.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що грошове зобов`язання набуло статусу податкового боргу та підлягає сплаті платником податків у повному обсязі, оскільки податкові повідомлення-рішення та податкова вимога направлялися за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків з дотриманням вимог п. 42.2 ст. 42 ПК України і вважаються врученими належним чином. Уважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду було зупинено провадження у справі № 440/3473/20 до вирішення та набрання законної сили рішенням у справі № 440/12691/21.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2024 поновлено провадження у справі.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом установлено, що за ОСОБА_1 обліковується податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатом річного декларування в сумі 379 512,76 грн, та військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатом річного декларування в сумі 28 531,42 грн.

Так, на підставі акта перевірки від 11.02.2019 зп №159/16-31-13-05-11/ (а.с. 27 -33) прийнято податкові повідомлення-рішення від 29.03.2019:

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатом річного декларування у загальному розмірі 268316,90 грн (а.с.19);

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору у загальному розмірі 20180,86 грн (а.с.20);

- №, яким застосовано штрафну санкцію за платежем: "податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатом річного декларування" у загальному розмірі 170,00 грн (а.с.18).

Вказані податкові повідомлення-рішення направлені на адресу відповідача та повернулись із відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання" (а.с.17, 26).

26.06.2019 позивачем винесено податкову вимогу №119351-50 на суму узгодженого податкового боргу в сумі 408044,18 грн, яка направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу відповідача та повернулася з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання" (а.с.41).

Посилаючись на несплату відповідачем податкового зобов`язання у строки, визначені Податковим кодексом України, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення податкового боргу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався наявністю у відповідача непогашеної заборгованості, яка підлягає стягненню у судовому порядку, та дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог Головного управління ДПС у Полтавській області.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до статті 14 Податкового кодексу України:

грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.39 пункту 14.1);

податкове зобов`язання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункту 14.1);

податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання (підпункту 14.1.175 пункту 14.1);

пеня сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов`язань, не сплачених у встановлені законодавством строки (підпункт 14.1.162 пункту 14.1).

Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За приписами пп. 19-1.1.1 п. 19-1.1 ст. 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів.

Отже, факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання в установлений законом строк. Своєю чергою невиконання обов`язку щодо сплати узгодженого податкового зобов`язання у встановлений законом строк має наслідком включення такого зобов`язання до податкового боргу платника податків, процедура стягнення якого визначається законом.

Згідно з п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

За приписами п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що податкова вимога вважається відкликаною у разі, якщо сума податкового боргу була погашена самостійно платником податків або органом стягнення.

Отже, надіслана платнику податків податкова вимога на податковий борг, що не погашений, не втрачає своєї правової дії.

Водночас податковим законодавством не передбачено необхідності повторного направлення платнику податків податкової вимоги у разі зміни (крім зменшення до нуля) суми його податкового боргу.

У такому випадку право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає в контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня скерування на адресу платника податків податкової вимоги, надісланої на раніше існуючий податковий борг, і реалізація такого права у часі не обмежена, а право на стягнення новоствореного податкового боргу виникає на наступний день, що настає за днем граничного строку сплати узгодженого грошового зобов`язання.

Зазначений висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, сформованими у постановах від 06.02.2018 у справі №826/12162/17, від 20.11.2018 у справі №804/7638/16, від 04.12.2018 у справі №806/4015/15.

Згідно з нормами підпункту 20.1.34. пункту 20.1 статті 20 ПК України податковий орган має право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, а отже предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених Податковим кодексом України, тощо.

Як убачається із матеріалів справи, контролюючим органом відповідачу направлялася податкова вимога форми "Ф" №119351-50 від 26.06.2019, яка надіслана на адресу відповідача та повернута з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання" (т. 1 а.с. 41).

З моменту направлення податкової вимоги № 119351-50 від 26.06.2019 і до ухвалення судом першої інстанції рішення у цій справі податковий борг не переривався.

Також, відповідачем не надано до матеріалів справи доказів того, що податковий борг ОСОБА_1 в період з 26.06.2019 (формування податкової вимоги № 119351-50) по 02.07.2020 (звернення Головного управління ДПС у Полтавській області з позовом про стягнення до суду) зменшувався до нуля.

Отже, ОСОБА_1 мав податковий борг у сумі 408044,18 грн, який на час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем не сплачено.

Наявність вказаного податкового боргу підтверджується розрахунком, що міститься в матеріалах справи.

У провадженні Полтавського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 440/12691/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області, третя особа: ТОВ "ОТП Факторинг України", про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Полтавській області від 29.03.2019 за № , № , № .

Оскаржувані податкові повідомлення-рішення були підставою для винесення Головним управлінням ДПС у Полтавській області податкової вимоги № 119351-50 на суму податкового боргу у розмірі 408044,18 грн, з вимогою про стягнення якого Головне управління ДПС у Полтавській області звернулося у справі № 440/3473/20.

27.03.2024 Полтавський окружний адміністративний суд надіслав лист на запит суду апеляційної інстанції про стан розгляду справи № 440/12691/21, в якому повідомлено, що Полтавським окружним адміністративним судом 05.09.2023 у справі № 440/12691/21 ухвалено рішення, яке набрало законної сили 06.10.2023.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - ТОВ "ОТП Факторинг Україна", про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишено без задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі № 440/12691/21 має преюдиційне значення при розгляді цієї справи.

З огляду на встановленні обставини щодо наявності у відповідача непогашеного податкового боргу в сумі 408044,18 грн, що відповідачем не спростовано, зважаючи на дотримання контролюючим органом порядку стягнення заборгованості, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог є правильним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 78, 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.10.2020 у справі № 440/3473/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 02.05.2024 року