Справа № 380/23454/23
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2024-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2024 рокусправа №380/23454/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 незаконною та зобов`язати видати наказ про виключення ОСОБА_2 із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а також здійснити нарахування усіх видів забезпечення: надбавка за особливості проходження служби; премія за особистий внесок у загальні результати служби; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань; грошова допомога на оздоровлення; - грошова допомога на поховання у розмірі п`яти прожиткових мінімумів на дату загибелі (смерті) військовослужбовця; грошова компенсація за невикористані щорічні відпустки за 2022 та 2023 рік.

В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує, що на момент звернення до суду після численних звернень до ІНФОРМАЦІЯ_1 , так і не отримала копію витягу з наказу про виключення її загиблого чоловіка зі списків особового складу частини та нарахування передбачених законом виплат та компенсацій. Наведене зумовило звернення до суду з цим позовом.

Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом справи, слід зазначити наступне.

Ухвалою судді від 16.10.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

До суду надійшов відзив відповідача, у якому він вказує, що солдата ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 27.07.2023 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №299 від 26.10.2023. Цим же наказом встановлено виплатити: грошову допомогу на поховання у розмірі п`ять прожиткових мінімумів у сумі 12945 (дванадцять тисяч дев`ятсот сорок п`ять) грн. 00 коп.; премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 535% від посадового окладу за період з 01.07.2023 по 31.07.2023; додаткову винагороду згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень з розрахунку на місяць за період з 01.07.2023 по 31.07.2023; надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% за період з 01.07.2023 по 31.07.2023; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік відповідно до розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, у розмірі місячного грошового забезпечення. Грошова допомога на оздоровлення за 2023 рік, передбачена наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018, в розмірі місячного грошового забезпечення, виплачена. Щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки за 2022 та 2023 роки стверджує, що норма закону про те, що у разі загибелі (смерті) військовослужбовців грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки виплачується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, була включена до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» після загибелі ОСОБА_2 . Відтак правова підстава для виплати позивачу компенсації відсутня.

В спростування наведених відповідачем доводів представником позивача подано відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 30.04.2024 закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог щодо визнання бездіяльності військової частини НОМЕР_1 незаконною та зобов`язання видати наказ про виключення ОСОБА_2 із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а також здійснення нарахування усіх видів забезпечення: надбавка за особливості проходження служби; премія за особистий внесок у загальні результати служби; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань; грошова допомога на оздоровлення; грошова допомога на поховання у розмірі п`яти прожиткових мінімумів на дату загибелі (смерті) військовослужбовця.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Згідно з витягом з наказу від 26.10.2023 №299 солдата ОСОБА_2 у зв`язку зі смертю виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 27.07.2023.

Цим же наказом встановлено виплатити: грошову допомогу на поховання у розмірі п`ять прожиткових мінімумів у сумі 12945 (дванадцять тисяч дев`ятсот сорок п`ять) грн. 00 коп.; премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 535% від посадового окладу за період з 01.07.2023 по 31.07.2023; додаткову винагороду згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень з розрахунку на місяць за період з 01.07.2023 по 31.07.2023; надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% за період з 01.07.2023 по 31.07.2023; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік відповідно до розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, у розмірі місячного грошового забезпечення. Грошова допомога на оздоровлення за 2023 рік, передбачена наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018, в розмірі місячного грошового забезпечення, виплачена.

Позивач, дружина загиблого ОСОБА_2 , вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки за 2022 та 2023 рік, відтак звернулась до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військо службовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон 2011-ХІІ) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з ст. 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Пунктами 1-2 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, тривалість щорічної основної відпустки в році початку військової служби обчислюється з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби до кінця календарного року. При цьому військовослужбовцям, які мають право на відпустку тривалістю 10 календарних днів і більше, оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відпустка тривалістю менш як 10 календарних днів за бажанням військовослужбовця може бути надана йому одночасно із щорічною основною відпусткою в наступному році. У такому самому порядку надається щорічна основна відпустка і військовослужбовцям, які перебували у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Згідно з п. 14 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до п. 20 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та підлягають звільненню з військової служби у порядку і терміни, визначені рішенням Президента України, або у зв`язку з оголошенням демобілізації, надається відпустка з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби у році звільнення. При цьому якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки в межах України у порядку, встановленому пунктом 14 цієї статті.

У рік звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та підлягають звільненню з військової служби у порядку і терміни, визначені рішенням Президента України, або у зв`язку з оголошенням демобілізації, у разі невикористання ними щорічної основної відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки.

У разі звільнення зі служби військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та підлягає звільненню з військової служби у порядку і терміни, визначені рішенням Президента України, або у зв`язку з оголошенням демобілізації, до закінчення календарного року, за який він вже використав щорічну основну відпустку, провадиться відрахування із грошового забезпечення військовослужбовця за дні відпустки, використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця, у порядку, визначеному в абзаці четвертому пункту 14 цієї статті.

Наведеними нормами, на які, серед іншого, покликається і позивач, регламентовано порядок виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток військовослужбовцям, які звільняються з військової служби.

Водночас, спірні правовідносини виникли у зв`язку з бездіяльністю відповідача щодо нарахування позивачу, як дружині загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , грошової компенсації за невикористані ним дні щорічної відпустки за 2022 та 2023 роки.

Зокрема, матеріалами справи встановлено, що 26.07.2023 близько 23:58 під час виконання бойового завдання на околицях н.п. Роботине Запорізької області на позиції «Гурка» внаслідок танкового обстрілу загинув кулеметник 1 механізованого відділення 3 механізованого батальйону солдат ОСОБА_2 (рапорт командира ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Згідно з витягом з наказу від 26.10.2023 №299 солдата ОСОБА_2 у зв`язку зі смертю виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 27.07.2023.

Суд зауважує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення соціального захисту військовослужбовців, поліцейських та деяких інших осіб» від 06.09.2023 №3379-ІХ (далі Закон №3379-ІХ) внесено зміни до Закону №2011-ХІІ, зокрема ст. 10-1 доповнено пунктом 22 такого змісту:

«У разі загибелі (смерті) військовослужбовців грошова компенсація за всі не використані ними за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки», виплачується членам сімей загиблих (померлих) військовослужбовців, зазначеним в абзаці четвертому пункту 6 статті 9 цього Закону, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а у разі їх відсутності - входить до складу спадщини».

Вказані зміни набрали чинності 05.10.2023.

Відтак, оскільки норма закону, яка встановлює право на виплату грошової компенсації на невикористані дні щорічної основної відпустки членам сім`ї загиблих (померлих) військовослужбовців, набрала чинності вже після виникнення спірних правовідносин (26.07.2023 дата смерті ОСОБА_2 , 27.07.2023 дата виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу частини), то суд погоджується з відповідачем щодо відсутності правової підстави для нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2022 та 2023 роки.

Відтак, позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Під час судового розгляду справи судом не встановлено ознак протиправності бездіяльності відповідача в контексті спірних правовідносин. Натомість, доводи позивача, зазначені у позовній заяві є безпідставними та ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм чинного законодавства, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 139 КАС України повернення судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову не передбачено.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

СуддяСидор Наталія Теодозіївна