Справа № 200/1046/24
Суддя: Загацька Т.В.
Дата ухвалення: 2024-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2024 року Справа№200/1046/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Загацької Т.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, м. Тернопіль, Майдан Волі, 3, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 14 від 15.02.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи з 06.09.2002 по 12.09.2004, з 16.12.2004 по 31.08.2010 за професією підземного майстра, зайнятого на підземних роботах 50 і більше відсотків робочого часу на рік;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити з 07.02.2024 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, згідно п. «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону № 5462-VI від 09.12.2012 з урахуванням рішення Конституційного суду від 23.01.2020 № 1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15), яким зміни до вказаної статті Законом №213-VIII від 02.03.2015 були визнані неконституційними.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 07.02.2024 вона через електронний кабінет звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії на підставі п. «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону № 5462-VI від 09.12.2012 року з урахуванням рішення Конституційного суду від 23.01.2020 року № 1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15), яким зміни до вказаної статті Законом № 213-VIII від 02.03.2015 були визнані неконституційними. До заяви було надано всі необхідні документи, які наявні в пенсійній справі. Проте в призначенні пенсії відмовлено у зв`язку з недосягненням віку 50 років, а також до пільгового стажу не зараховано період роботи з 06.09.2002 по 12.09.2004, з 16.12.2004 по 31.08.2010 за професією підземного майстра. Вважає рішення відповідача протиправним, у зв`язку з чим звернулась до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 27.02.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі №200/1046/24 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачем до суду наданий відзив на позовну заяву, де зазначено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийнято рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії № 14 від 15.02.2024.

Вказано, що на дату звернення до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком (21.12.1978 року народження), вік позивача становив 45 років, страховий стаж - 31 рік 01 місяць 28 днів та пільговий стаж за Списком 1 - 05 років 00 місяців 27 днів, що свідчить про те, що нею не досягнуто встановленого законодавством пенсійного віку 50 років та необхідного пільгового стажу для призначення пенсії відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з чим, вважає обґрунтованим рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 15.02.2024 №14 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно п.1 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Вважає за неможливе задоволення позовних вимог у цій справі на підставі норм Закону України Про пенсійне забезпечення.

Також, зазначає, що статтею 58 Закону №1058 визначено що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення (перерахунку) пенсії (дискреційні повноваження).

Позивачем надано відповідь на відзив, у якій позивач вважає твердження викладені у відзиві необґрунтованими та просить задовольнити позовні вимоги повністю.

Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 07.02.2024 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 14 від 15.02.2024 відмовлено позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах по Списку № 1, у зв`язку з відсутності необхідного пільгового віку 50 років та у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Вказано, що страховий стаж з урахуванням кратності складає - 31 рік 01 місяці 27 дні, з них стаж за Списком №1 - 5 років 00 місяців 27 днів.

До матеріалів справи було додано трудову книжку позивачки серії НОМЕР_2 від 26.08.1997 з якої вбачається, що позивачка у спірний період працювала з 06.09.2002 по 12.09.2004 підземним майстром (запис 4), з 16.12.2004 по 31.08.2010 підземним майстром (запис №6).

Дані обставини підтверджуються довідкою від 30.01.2024 №76 ДП «Мирноградвугілля» Шахти Капітальна про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній позивачка працювала повний робочий день на підземних роботах у ВП Шахта Капітальна та виконувала гірничі роботи з видобутку вугілля підземним способом і за період з 06.02.2002 (наказ №275-к від 04.09.2002) по 12.09.2004 2 роки 0 місяців 7 днів за професією підземний майстер на дільниці ОТК, зайнята на підземних роботах 50 і більше відсотків робочого часу на рік що передбачено списком №1 розділ 1 підрозділ 1.1г, підстава Постанова КМУ від 16.01.2003 №36 згідно р. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; і за період 16.12.2004 (наказ №02/1297к від 28.12.2004) по 31.08.2010 05 років 8 місяців 16 днів за професією підземний майстер на дільниці ОТК, зайнята на підземних роботах 50 і більше відсотків робочого часу на рік що передбачено списком №1 розділ 1 підрозділ 1.1г, підстава Постанова КМУ від 16.01.2003 №36 згідно р.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; всього з 06.09.2002 по 31.08.2010 (7 років 08 місяців 23 дні).

З наданого витягу форми РС-право вбачається, що позивачці зараховано до пільгового стажу за списком №1 зараховано 5 років та 27 днів. У спірному рішенні відповідач вказав, що за доданими документами до страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до пункту а частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідна редакція статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення викладена на підставі Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213VIII.

До вказаних змін пункт а частини 1 статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення було викладено у такій редакції: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

- чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

- жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.

Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 р. визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема статтю 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213VIII.

Стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. (пункт 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 р.).

Згідно пункту 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 р., зокрема застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Також у пункті 4.4. мотивувальної частини рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Так, згідно частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

45 років - які народилися по 31 березня 1970 року включно;

45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року;

Проте у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 року Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У преамбулі Закону України «Про пенсійне забезпечення» зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно з частиною 1 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (частина 2 статті 6 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства»).

Окрім того, Європейський суд зазначає, що відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони (рішення у справах «Вєренцов проти України», «Кантоні проти Франції»).

Згідно статті 150-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення (стаття 152 Конституції України).

Також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20 вказано, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України).

Вказано, що Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що зміни до Закону №1058-IV (зокрема щодо доповнення його статтею 114) внесено Законом № 2148-VIII від 3 жовтня 2017 року, тобто раніше ухвалення КСУ Рішення № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року. Тому відсутні підстави стверджувати про повторне запровадження правового регулювання, яке КСУ раніше визнав неконституційним. При цьому рішення КСУ про визнання неконституційними та втрату чинності положеннями одного закону не тягне втрату чинності положеннями іншого закону, який не був предметом конституційного контролю.

Велика Палата Верховного Суду не вважає можливим надавати оцінку положенням Закону № 1058-IV щодо їх відповідності чи невідповідності Конституції України в межах цієї справи, оскільки, як зазначено вище, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-IV.

Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Судом встановлено, що в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову у призначенні пенсії № 14 від 15.02.2024 підтверджено, що на момент звернення позивачці виповнилось 45 років, страховий стаж з урахуванням кратності складає - 31 рік 01 місяць 28 дні, з них стаж за Списком №1 - 5 років 0 місяців 27 днів.

Матеріалами справи, а саме трудовою книжкою позивача серія підтверджено, наявність записів трудового (страхового) стажу позивача, а саме, у спірний період, позивачка працювала з 06.09.2002 по 12.09.2004 підземним майстром (запис 4), з 16.12.2004 по 31.08.2010 підземним майстром (запис №6).

Також, відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданою ДП «Мирноградвугілля» Шахти Капітальна від 30.01.2024 №76, позивач працювала повний робочий день підземним способом у ВП Шахта Капітальна:

з 06.02.2002 (наказ №275-к від 04.09.2002) по 12.09.2004 2 роки 0 місяців 7 днів за професією підземний майстер на дільниці ОТК, зайнята на підземних роботах 50 і більше відсотків робочого часу на рік що передбачено списком №1 розділ 1 підрозділ 1.1г, підстава Постанова КМУ від 16.01.2003 №36 згідно р. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

з 16.12.2004 (наказ №02/1297к від 28.12.2004) по 31.08.2010 05 років 8 місяців 16 днів за професією підземний майстер на дільниці ОТК, зайнята на підземних роботах 50 і більше відсотків робочого часу на рік що передбачено списком №1 розділ 1 підрозділ 1.1г, підстава Постанова КМУ від 16.01.2003 №36 згідно р. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

всього з 06.09.2002 по 31.08.2010 (7 років 08 місяців 23 дні).

На підтвердження наявності у позивачки пільгового стажу відповідачу було надано довідку про спуски-підйоми в шахту №30 від 25.01.2024, відповідно до якої за вищевказаний період роботи кількість спусків-підйомів в шахту становить більше 50 відсотків на рік.

Зазначена професія передбачена позицією розділ 1, підрозділ 1, позиція 1.1г Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 р. № 36.

Постанова Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" втратила чинність з 03.08.2016 року у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах".

Таким чином, в даному випадку відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах порушує гарантоване Законом України Про пенсійне забезпечення право на призначення на пільгових умовах пенсії за віком, як особі, яка досягла 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах, отже відповідне рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

У цьому рішенні не наведені будь-які мотиви щодо наявності чи відсутності у позивача права на призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах (зі зниженням пенсійного віку) як працівникові, зайнятому повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за Списком № 1 згідно з нормами пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV або пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Втім, відповідач, розглядаючи заяву позивача від 07.02.2024, із спірного періоду роботи позивачки врахував до її пільгового стажу на підземних роботах у шахті за Списком №1 лише 5 років 00 місяців 27 днів. Ні в оскаржуваному рішенні від 15.02.2024, ні у відзиві на позов відповідач не обґрунтував мотиви вибіркового включення ним до спеціального пільгового стажу цих окремих періодів, а не всього часу роботи позивача, як того вимагає норма абзацу 4 частини 1 статті 24 Закону №1058- IV.

Суд вважає, що відповідача при розгляді заяви позивача від 07.02.2024 та установленні його права на пенсію за віком на пільгових умовах, зокрема при обчисленні загального страхового стажу та пільгового стажу на підземних роботах у шахті, порушило вимоги законодавства щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду цього питання. Це призвело до прийняття необґрунтованого та немотивованого рішення №14 від 15.02.2024 про відмову у призначенні пенсії.

Отже, вказане рішення є протиправним, а позовну вимогу про його скасування слід задовольнити.

На підставі викладеного, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивачем набуто право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, задля належного захисту порушених прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, у відповідності до вимог п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції згідно до пункту 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року), починаючі з дня її звернення за призначенням пенсії, тобто з 07 лютого 2024 року.

За частинами 1, 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно із частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 1211,20 грн., що документально підтверджується квитанцією від 21.02.2024.

Суд повертає позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 968,96 грн.

Решта судового збору в сумі 242,24 грн. такому стягненню не підлягає, оскільки вона зайве сплачена за подання даного позову в електронній формі. Разом з тим такий судовий збір може бути повернутий позивачу з бюджету за його заявою (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»).

При обчисленні розміру судового збору судом враховані положення ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», згідно з якими при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 968,96 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, м. Тернопіль, Майдан Волі, 3, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 4 від 15 лютого 2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України у зв`язку з не досягненням мною пенсійного віку.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, у відповідності до вимог п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції згідно до пункту 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року), починаючі з дня її звернення за призначенням пенсії, тобто з 07 лютого 2024 року, із врахування періоду роботи у ДП «Мирноградвугілля» ВП «Шахти Капітальна» з 06.02.2002 по 12.09.2004, з 16.12.2004 по 31.08.2010 за професією підземний майстер за Списком №1.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області за рахунок бюджетних асигнувань понесені витрати з оплати судового збору в сумі 968,96 грн.

Повне судове рішення складено 01.05.2024.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В.Загацька