Справа № 560/16877/23
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/16877/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Блонський В.К.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

25 квітня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року (ухвалене в м.Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом до Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.12.2023 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

12.03.2024 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 27 лютого 2024 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що позивачка проходила військову службу у Національній академії Державної прикордонної служби України на посаді професора кафедри інозмених мов факультету забезпечення оперативно-службової діяльності у військовому званні «полковник».

Відповідно до наказу Ректора НАДПС України (по особовому складу) № 838 - ОС від 18.08.2023 року позивачку, професора кафедри іноземних мов факультету забезпечення оперативно-службової діяльності, звільнену у запас наказом Голови ДПС України від 18.08.2023 №1188-ОС з військової служби за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 23.08.2023 виключено зі списків особового складу, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На утриманні позивачки перебуває її малолітня донька ОСОБА_2 , 2013 року народження.

Чоловік позивача та батько дитини помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . З того часу позивач виховує дитину самостійно.

Згідно вказаного наказу вислуга років позивача станом на 23.08.2023 становить: у календарному обчисленні - 25 років 04 місяців 13 днів.

02.08.2023 позивачка звернулася до відповідача із рапортом №3104.1/15067/23-Ви про виплату їй одноразової грошової допомоги при звільненні.

23.08.2023, у день звільнення, позивачка повторно звернулася до відповідача із заявою щодо внесення змін в наказ про звільнення та виплати їй одноразової грошової допомоги.

Відповідач 25.08.2023 листом повідомив позивача про відсутність підстав для задоволення такої заяви.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі-Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до абз. 2 п. 2 ст. 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Частиною 1 статті 9 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказом МВС України 25.06.2018 № 558 передбачено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу жінкою-військовослужбовцем, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (у цьому та інших пунктах цієї глави мається на увазі наявність календарної вислуги років).

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачку звільнено з військової служби з 18.08.2023 за пп. «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини: військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас.

Календарна вислуга відповідно до відомостей, викладених у вказаному витязі з наказу станом на 23 серпня 2023 року складає 25 років 04 місяці 13 днів.

Відповідно до пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач, як військовослужбовець, що звільнена з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (через такі сімейні обставини або інші поважні причини: військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років) за наявності вислуги років, що перевищує 10 років, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом другим пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII.

Розмір такої допомоги визначається у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби позивачки.

Однак, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження факту нарахування та виплати позивачці такої грошової допомоги станом на час її звільнення.

Щодо посилань представника апелянта на те, що підстава звільнення з військової служби, за якою особа має право на одноразову грошову допомогу при звільненні (зазначену в частині 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ), а саме військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років - відноситься саме до звільнення з військової служби в особливий період, а не під час введення воєнного стану, суд зазначає таке.

Як вже зазначалося раніше, позивач звільнена з військової служби на підставі пп. г п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Так, до вказаного пункту статті Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" були внесені зміни Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян" від 01.04.2022 №2169-IX, який набрав чинності з 13.04.2022.

Відповідно до Пояснювальної записки до проекту Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян" метою внесення даних змін до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" є забезпечення принципу охорони дитинства і материнства шляхом встановлення додаткових підстав для звільнення з військової служби та відстрочки від мобілізації під час воєнного стану та особливого періоду. Саме з цією метою були внесені зміни до Закону, зокрема щодо підстав для звільнення з військової служби під час воєнного стану.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" визначено: особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-Х1І особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 №303/2014, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 №1126-VII оголошено рішення про проведення часткової мобілізації. Вказаний Закон набрав чинності з дня його опублікування 18.03.2014.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про оборону України" починаючи з 18.03.2014 в Україні було запроваджено "особливий період", який з того часу не припинявся.

З наведеного вбачається, що позивача звільнено на час дії в країні воєнного стану, що є частиною особливого періоду, отже дає їй право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні.

Та обставина, що частиною 5 ст. 26 Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначені окремі підстави, на яких контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, а саме: пунктом 1 - у мирний час; пунктом 2 - під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації); пунктом 3 - з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації, жодним чином не звужує право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки в частині другій статті 15 Закону № 2011-ХІІ термін "особливий період" вживається в тому значенні, який він визначений в статті 1 Закону України "Про оборону України" та включає період дії воєнного стану.

Отже, право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та її розмір, що визначені ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" не залежать від того, протягом усього особливого періоду чи безпосередньо у період дії воєнного стану відбулось звільнення позивачки з військової служби.

Наявність у позивача календарної вислуги років більше 10 років не заперечується відповідачем у справі, в той час як підстава для відмови в призначенні грошової допомоги стосується помилкового тлумачення відповідачем норм частини 5 ст. 26 Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" у взаємозв`язку зі статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновокм суду першої інстанції, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що правильним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання Національну академію Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену частиною 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Матохнюк Д.Б.