Справа № 320/12646/23
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2024-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

29 квітня 2024 року

м. Київ

справа №320/12646/23

адміністративне провадження № К/990/13630/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Коваленко Н.В.,

суддів: Бучик А.Ю., Рибачука А.І.,

перевіривши касаційну скаргу Головного Управління Служби Безпеки України в м. Києві та Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.07.2023 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2024 у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області про визнання протиправними дій,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області про визнання протиправними дій.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25.07.2023, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2024, адміністративний позов задоволено повністю:

- визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови позивачу у підготовці і наданні до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2021 для здійснення обчислення та перерахунку основного розміру пенсії з 01.02.2021 відповідно до вимог статтей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, в т.ч процентної надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, доплати, підвищення) та премії у відсотках, встановлених за відповідною або аналогічною посадою, з якої позивача було звільнено з військової служби, станом на 01.01.2021 для здійснення обчислення та перерахунку з 01.02.2021 пенсії;

- зобов`язано відповідача надати до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області довідку про розмір грошового забезпечення позивача, що враховується для перерахунку пенсії позивача станом на 01.01.2021, відповідно до вимог статтей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, в т.ч процентної надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, доплати, підвищення) та премії у відсотках, встановлених станом на 01.01.2021 за відповідною або аналогічною посадою, з якої позивача було звільнено з військової служби. При цьому у довідці про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії станом на 01.01.2021 зазначити відомості про розміри посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом за 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт за відповідною або аналогічною посадою, з якої позивача було звільнено з військової служби, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.02.2021 пенсії.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, Головне Управління Служби Безпеки України в м. Києві та Київській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, Верховний Суд виходить із такого.

Розгляд справи в суді першої інстанції здійснено в порядку спрощеного позовного провадження.

Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Підставами касаційного оскарження скаржник зазначає пункт 2 частини четвертої та підпункти "а", "б" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на необхідність відступу від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 02.08.2022 у справі №440/6017/21, застосованої судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях. Підставою для відступу визначає те, що Верховний Суд неправильно тлумачив статтю 43 і 63 Закону № 2262-ХІІ, статтю 2 Закону України від 15.07.1999 №966-XIV "Про прожитковий мінімум" (далі - Закон № 966-XIV), положення Закону України від 05.10.2000 №2017-III "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" (далі - Закон №2017-III), Постанову КМУ №704, а також помилково стверджував про виникнення в осіб з числа військовослужбовців права на отримання довідки про розміри грошового забезпечення для перерахунку пенсії у зв`язку із зростанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суди першої та апеляційної інстанції керувалися правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21, щодо права військовослужбовців на отримання довідки про розміри грошового забезпечення для перерахунку пенсії за формою, передбаченою додатком 2 до Порядку №45, у зв`язку зі зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Посилання скаржника щодо наявності підстав для відступу зводиться до того, що грошове забезпечення відповідних категорій військовослужбовців ГУ СБУ у місті Києві та Київській області, відповідно до якого міг би здійснюватися перерахунок пенсії позивача, у 2021 році та надалі у зв`язку із зростанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підвищувалося, що свідчить про відсутність передбачених частиною 4 статті 63 Закону №2262-XII підстав для перерахунку пенсії позивачу, а обчислення пенсії з урахуванням суми, розрахованої шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом України про Державний бюджет України, на тарифні коефіцієнти відповідних складових грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, не відповідатиме нормі права, передбаченій частиною 3 статті 43 Закону №2262-XII, якщо з такої суми не сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Таким чином, або не усі правовідносини, з приводу яких виникають спори щодо перерахунку пенсій у зв`язку із зростанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є подібними до тих, за результатами дослідження яких Верховним Судом складено і відображено у своїх постановах від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21, від 12.09.2022 у справі №500/1813/21 висновки (про застосування норм права у подібних правовідносинах), або ці висновки є хибними, тобто такими, які ідентифіковані положеннями пунктів 44, 45, 56 мотивувальної частини постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №201/10234/20, та підлягають виправленню подальшими судовими рішеннями.

Водночас, таке формулювання заявника щодо підстав для відступу, не дає підстав стверджувати, що застосований Верховним Судом у постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21 правовий підхід до вирішення цієї категорії спорів є помилковим, неясним, неузгодженим чи необґрунтованим.

Суд звертає увагу, що необхідність відступу від висновку, викладеного в раніше ухвалених постановах Верховного Суду, має виникати з певних визначених об`єктивних причин і такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані скаржником при посиланні на пункт 2 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення Європейського суду з прав людини, висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо.

Таким чином, покликання скаржника на пункт 2 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України як на підставу відкриття касаційного провадження є безпідставним та не приймаються до уваги Судом.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не дають підстав вважати, що ця справа має фундаментальне значення на формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Суд зауважує, що посилання на наявність обставин, передбачених підпунктом "б" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не містять достатніх обґрунтувань, скаржник не зазначає, які саме обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями, хоче спростувати відповідач та при розгляді якої справи, проте позбавлений такої можливості.

Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено існування обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладені вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 347, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного Управління Служби Безпеки України в м. Києві та Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду 25.07.2023 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2024 у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області про визнання протиправними дій.

2. Надіслати Головному Управлінню Служби Безпеки України в м. Києві та Київській області копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя А.Ю. Бучик

Суддя А.І. Рибачук