Справа № 440/12979/23
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2024-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 р. Справа № 440/12979/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.01.2024 (головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко) по справі № 440/12979/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, в якому, просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 , як інваліда війни, учасника бойових дій від 11.07.2023р. поданої через Урядовий контактний центр реєстраційний № КН-15863427 з урахуванням постанови Верховного Суду від 29 липня 2022 року справа № 440/2260/21 (адміністративне провадження № К/9901/43337/21);

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Полтавській області, щодо відмови у видачі ОСОБА_1 посвідчення Ветеран Національної поліції, яке відповідає зразку посвідчення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2018 за № 925 Про посвідчення і нагрудний знак Ветеран Національної поліції з урахуванням п. 2 ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист";

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 ветераном Національної поліції з урахуванням позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 29 липня 2022 року справа № 440/2260/21 (адміністративне провадження № К/9901/43337/21);

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області видати ОСОБА_1 посвідчення Ветеран Національної поліції, яке відповідає зразку посвідчення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2018 за № 925 Про посвідчення і нагрудний знак Ветеран Національної поліції.

В обґрунтування позову зазначив, що має травму, пов`язану з виконанням службових обов`язків, отже має право на отримання статусу «Ветеран Національної поліції», проте відповідач протиправно відмовляє у встановленні такого статусу.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09.01.2024 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у визнанні ветераном Національної поліції та видачі посвідчення "Ветеран Національної поліції".

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.07.2023 року КН-15863427 про отримання статусу «Ветеран Національної поліції» та надання відповідного посвідчення з офіційним врученням нагрудного знака «Ветеран Національної поліції», з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким зобов`язати відповідача прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 ветераном Національної поліції та видати посвідчення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не вірно обрано спосіб захисту прав позивача, безпідставно зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву, а не прийняти рішення про надання статусу "Ветерана Національної поліції", оскільки єдиною підставою для відмови в наданні такого статусу слугувало відсутність в довідці МСЕК "каліцтво".

До того ж, не враховано, що позивач є інвалідом війни та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Головне управління Національної поліції в Полтавській області не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Зазначив, що відповідно до п.2 ст.5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» ветеранами військової служби визнаються особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби. Травма, як причина встановлення інвалідності особі відокремлена та не є тотожною з пораненням, контузією, каліцтвом, захворюванням, у тому числі пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби або службових обов`язків з охорони громадського порядку, боротьби із злочинністю.

Так, МСЕК, зазначаючи в Довідці серії АВ № 471670 від 24.10.2022 причину встановлення інвалідності ОСОБА_1 «травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків» не знайшла підстав для визнання причинами інвалідності позивача поранення, контузії, каліцтва, захворювання, а також не зазначила, що це пов`язано з виконанням обов`язків військової служби при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі зі злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, як це зазначено в п.2 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» та в п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1601.

Отже, чинним законодавством встановлено вичерпний перелік причин інвалідності у разі яких особа може бути визнана ветераном Національної поліції, серед яких відсутня така причина як "травма".

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ.

Згідно довідки МСЕК серії 12ААВ № 471670 від 24.10.2022, ОСОБА_1 за результатами повторно огляду встановлено з 01.10.2022 другу групу інвалідності, "травма, так, отримана під час виконання службових обов`язків у період участі в АТО із захисту незалежності, суверенітету і територіальної цілісності України" (а.с.14).

ОСОБА_1 11.07.2023 через Урядовий контактний центр подав заяву реєстраційний номер КН-15863427 до ГУ НП в Полтавській області про отримання статусу «Ветеран Національної поліції» та надання відповідного посвідчення з офіційним врученням нагрудного знака «Ветеран Національної поліції», керуючись вимогами п. 2 ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист". (а.с.16)

Листом Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 24.07.2023 за вих. № 39/КН-833/КЦ повідомлено, що пунктом 2 статті 5 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" не передбачено надання статус "Ветеран Національної поліції" особам, інвалідність яких настала внаслідок травми.(а.с.17)

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмова в наданні статусу з підстав настання інвалідності у позивача внаслідок "травми, отриманої під час виконання службових обов`язків" є протиправною, оскільки використання терміну "травма", а не каліцтво, поранення, контузія, за умови встановлення 2 групи інвалідності , є формальною перешкодою в отримані статусу "Ветеран Національної поліції".

Відмовляючи в задоволені позову щодо визнання бездіяльності відповідача, суд першої інстанції виходи з того, оскільки на звернення позивача відповідачем надана відповідь, отже бездіяльність відсутня.

Вирішуючи позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання статусу ветерана Національної поліції, суд першої інстанції виходив з відсутності можливості дослідження обставин, які не досліджувалися відповідачем та не були предметом відмови, оскільки ці повноваження відносяться до його виключної компетенції.

Отже належним способом захисту прав позивача суд першої інстанції вважав зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.07.2023 року КН-15863427 про отримання статусу «Ветеран Національної поліції» та надання відповідного посвідчення з офіційним врученням нагрудного знака «Ветеран Національної поліції», з урахуванням висновків суду.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційних скарг, колегія суддів виходить з такого.

Статус ветеранів Національної поліції, основні засади державної політики щодо соціального захисту громадян, звільнених, зокрема, зі служби в органах Національної поліції та членів їх сімей, визначає гарантії, які забезпечують їм гідне життя, активну діяльність, шану та повагу в суспільстві, регулюються Законом України № 203/98-ВР від 24.03.1998 "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" (надалі - Закон № 203/98-ВР, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, п. 2 ст. 5 Закону № 203/98-ВР визначено, що ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції визнаються громадяни України - особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, чи при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій.

Ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції вручаються посвідчення та нагрудні знаки (ч. 2 ст. 10 Закону № 203/98-ВР).

Порядок їх виготовлення і вручення визначаються постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2018 № 925 «Про посвідчення і нагрудний знак «Ветеран Національної поліції», що у пункті 2 містить відсилку на поширення дії Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1601, на видачу посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран Національної поліції» (далі - Порядок № 1601).

З огляду на п. 3 Порядку № 1601, підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби", зокрема є довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності І чи II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Отже, нормативно-правове регулювання визначає умовою набуття особою з інвалідністю статусу «Ветеран військової служби» причинний зв`язок між встановленням інвалідності та пораненням, контузією, каліцтвом або захворюванням, інших умов, зокрема, в результаті виконання службових обов`язків.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України "Про звернення громадян" №393/96-ВР від 02.10.1996 (далі - Закон №393/96-ВР).

Так, ч. 1 ст. 1 Закону №393/96-ВР встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За визначеннями, наведеними у ст. 3 Закону №393/96-ВР, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Так, ст. 5 Закону №393/96-ВР встановлені вимоги до звернення, а ч.ч. 1 та 3 ст. 7 цього Закону передбачено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Судом встановлено, що позивач звернувся до ГУ НП в Полтавській області із заявою від 11.07.2023 (реєстраційний номер КН-15863427) про надання статусу "Ветеран Національної поліції", до якої додав копію посвідчення, яким підтверджено, що він є ветераном війни - особою з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, довідку МСЕК.

Про результати розгляду звернення позивача повідомлено листом за підписом начальника ГУНП Євгена Рогачова від 24.07.2023 №39/КН-833/КЦ, КН-230/ПОКЦ (а.с. 17).

Враховуючи надання відповідачем відповіді на звернення позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо не допущення відповідачем бездіяльності щодо розгляду заяви.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо правомірності відмови в наданні статусу "Ветерана Національної поліції", колегія суддів вважає помилковими.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ГУ НП в Полтавській області єдиною підставою відмови у наданні статусу «Ветеран Національної поліції» відповідачем зазначено, що медико-соціальна експертна комісія вжила у довідці до акту огляду термін «травма», а не «поранення», «контузія», «каліцтво» або «захворювання».

Отже, позивач зазнав негативних наслідків у зв`язку некоректним формулюванням з боку МСЕК причин інвалідності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для отримання статусу «Ветеран Національної поліції» з підстави, передбаченої п. 2 ст. 5 Закону № 203/98-ВР, ключовим є встановлення особі І або ІІ групи інвалідності, й обставини отримання ушкодження здоров`я, зокрема, під час виконання особою обов`язків військової служби, при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку.

Підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі (п. 27 Положення № 1317).

З довідки МСЕК вбачається, що встановлення ОСОБА_1 ІІ групи інвалідності відбулось із причини, пов`язаної із виконанням службових обов`язків у період участі в АТО із захисту незалежності, суверенітету і територіальної цілісності України, свідчить про важкий розлад функцій органів і систем організму та обмеження життєдіяльності.

Не зазначення у довідці МСЕК причини інвалідності з переліку: поранення, контузії, каліцтва, захворювання, а використання узагальнюючого терміну «травма», за умови встановлення ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, є формальною перешкодою в отриманні статусу «Ветеран Національної поліції».

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 29.07.2022 у справі №440/2260/21.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в щодо протиправності відмови відповідача в отримані статусу "Ветеран Національної поліції" .

Таким чином , доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду не спростовують, а отже рішення суду в частині визнання протиправним дій щодо відмови ОСОБА_1 у визнанні ветераном Національної поліції та видачі посвідчення є законним та обґрунтованим.

Вирішуючи спір суд першої інстанції вважав, що належним способом захисту порушеного права позивача, є зобов`язання ГУ НП в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.07.2023 року КН-15863427 про отримання статусу «Ветеран Національної поліції» та надання відповідного посвідчення з офіційним врученням нагрудного знака «Ветеран Національної поліції», з урахуванням висновків суду.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи N R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача прийняти рішення певного змісту за винятком випадків, коли суб`єкт владних повноважень відповідно до закону приймає рішення на власний розсуд.

Суд не може підміняти державний орган і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, виконуючи цілі, встановлені адміністративним судочинством щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) передбаченим ч.3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається і не може втручатися в дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Слід зазначити, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України). Відтак, обираючи спосіб захисту прав позивача, суди мали б зважати на ефективність такого захисту.

Ця мета перекликається зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту, згідно з якою засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13 Конвенції, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), п. 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі "Джорджевич проти Хорватії", п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі "Ван Остервійк проти Бельгії", п.п. 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин кожної конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Відповідно до ч.4 ст.245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь особи, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З урахуванням викладеного, висновок суду щодо зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням певних фактичних обставин справи.

Зважаючи, що відповідач використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, проте останнє визнано судом протиправним, отже ГУ НП в Полтавській області немає дискреції у питанні визнання ОСОБА_1 ветераном Національної поліції.

Отже, належним та ефективним способом захисту прав позивача, буде зобов`язання Головне управління Національної поліції в Полтавській області прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 ветераном Національної поліції, а тому судове рішення в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача підлягає скасуванню.

За приписами ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду від 09.01.2024 в підлягає скасуванню в частині зобов`язання ГУ НП в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.07.2023 року КН-15863427 про отримання статусу «Ветеран Національної поліції» та надання відповідного посвідчення з офіційним врученням нагрудного знака «Ветеран Національної поліції», з урахуванням висновків суду , з прийняттям в цій частині рішення про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 ветераном Національної поліції. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області -залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.01.2024 по справі № 440/12979/23 - скасувати в частині зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.07.2023 року КН-15863427 про отримання статусу «Ветеран Національної поліції» та надання відповідного посвідчення з офіційним врученням нагрудного знака «Ветеран Національної поліції», з урахуванням висновків суду.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 ветераном Національної поліції.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.01.2024 по справі № 440/12979/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді О.В. Присяжнюк С.П. Жигилій