Справа № 400/7318/21
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/7318/21

Головуючий І інстанції: Птичкіна В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року (м.Миколаїв, дата складання повного тексту рішення суду - 06.09.2023р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021р. ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ДПС в Миколаївській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 03.06.2021р. №0-1413 і №0-1413 про застосування штрафних санкцій.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки позивач є «сільськогосподарським виробником», а спірні об`єкти нерухомості використовуються в господарській діяльності Фермерським господарством «АРТАКОВО», «засновником» якого є позивач, а тому, відповідно до пп. "ж" пп 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, на думку позивача, необхідно застосувати «податкову пільгу».

Представник ГУ ДПС в Миколаївській області надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Так, зокрема, відповідач, посилаючись на абзац 11 ст.1 Закону України від 18.01.2001р. №2238-ІІІ «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років», вказує, що «сільськогосподарський товаровиробник» - це фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власної виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. За даними податкового обліку позивач не зареєстрований як фізична особа - підприємець, а є лише головою Фермерського господарства «Артакове», у відомостях про об`єкти оподаткування якого відсутня інформація щодо вищезазначених об`єктів нерухомого майна. Податкові декларації про отримані доходи від обробки земельних ділянок фізичною особою позивачем також до контролюючого не надавались. Враховуючи наведене, відповідач вважає, що у позивача відсутні законні підстави для надання йому «пільги» відповідно до підпункту "ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.11.2021р. замінено відповідача з ГУ ДПС у Миколаївській області (54001, м. Миколаїв, вул. Лягіна, 6, ідентифікаційний код юридичної особи за ) на належного ГУ ДПС у Миколаївській області (54001, м. Миколаїв, вул. Лягіна, 6, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу: 44104027).

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року (ухваленим в порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення від 03.06.2021р. №0-1413 і №0-1413. Стягнуто з бюджетних асигнувань ГУ ДПС в Миколаївській області на користь позивача судовий збір в розмірі - 908 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, представник ГУ ДПС в Миколаївській області 05.10.2023р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.09.2023р. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС в Миколаївській області та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

03.11.2023р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач, належним чином повідомлений про розгляд даної справи, своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у межах доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 є керівником та «засновником» Фермерського господарства «АРТАКОВО», основними видами діяльності якого за КВЕД є: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; допоміжна діяльність у рослинництві; діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировино та напівфабрикатами; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; оптова торгівля фруктами й овочами; неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.

Також, позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належать такі об`єкти нерухомого майна:

- нежитлова будівля (склад), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та техпаспортом;

- нежитлова будівля (склад), розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та техпаспортом.

Склади віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

Відомості про надання позивачем складів в оренду, лізинг, позичку в справі відсутні.

Крім того, позивачу на праві приватної власності також належить і земельна ділянка пл.2 га кадастровий номер 482183000:01:000:0250, цільове призначення «для ведення особистого селянського господарства», яка розташована у Березнегуватському районі с/рада Мурахівська.

20.07.2021 року позивачем у поштовому відділенні від ГУ ДПС в Миколаївській області було отримано конверт, в якому знаходилися 2 податкових повідомлення-рішення від 03.06.2021р.:

1) №0-1413, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік на суму 17 168,30 грн.

2) №0-1413, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік на суму 40 097,76 грн.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності заявлених позовних вимог та, відповідно, наявності підстав для їх задоволення.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, обов`язки та повноваження посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (окрім Національного банку України), у тому числі і після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Статтею 61 ПК України закріплено порядок податкового контролю та повноваження органів державної влади щодо його здійснення, відповідно до положень п.61.2 якої, податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у ст.41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ст.265 цього Кодексу визначено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Як чітко визначено нормами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 261 Податкового кодексу України, «платниками податку на нерухоме майно», відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

А як вбачається зі змісту приписів пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України, «об`єктом оподаткування» податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки - є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка, а «базою оподаткування» - загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України).

Так, положеннями пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомого майна, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Виходячи із системного тлумачення вищеозначеної норми ПК України необхідно вказати, що законодавець у кожному пункті (від «а» до «л») передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не являється об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Кожен із визначених у пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України «буквених» пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю, зокрема, діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування («д»), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу («е»), сільськогосподарський товаровиробник («ж»), громадські організації інвалідів та їх підприємства («з»), релігійні організації («и»), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування, тобто непридатна до проживання («ґ»), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів («і»), будівлі промисловості («є») тощо.

Про те, що пп. «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України була визначена «податкова пільга» в тому числі і для фізичних осіб, свідчить подальше законодавче уточнення правового регулювання.

Як загально відомо, Законом України «Про внесення змін до ПК України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» від 23.11.2018р. №2628-VIII (чинній з 01.01.2019р.), пп. «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України було викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Тобто, з 01.01.2019р. цими змінами до підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, законодавець фактично уточнив, що «сільськогосподарським товаровиробником» є юридичні і фізичні особи.

Слід зауважити, що встановлена підпунктом "ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України «пільга» стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Системний аналіз змісту вказаної вище норми у наведених редакціях дає підстави для висновку про те, що правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати у відповідності до положень пп. «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України є призначення такої будівлі для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а також особа має бути сільськогосподарським товаровиробником.

Тобто, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки з його статусом (придатністю його застосування у сільськогосподарській діяльності), а й з фактичним використанням цієї будівлі у сільськогосподарській діяльності.

Такої ж правової позиції в цьому питанні дотримується і Верховний Суд, зокрема, у постанові від 12.10.2021р. у справі №580/322/20.

Як слідує зі змісту положень ст.1 Закону України "Про фермерське господарство" від 19.06.2003р. №973-IV, «фермерське господарство» - є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.

Так, як свідчать матеріали справи та вже зазначалося вище, позивач ОСОБА_1 є керівником та одним з засновників ФГ "АРТАКОВО", основними видами діяльності якого є сільськогосподарське товаровиробництво, а саме: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; допоміжна діяльність у рослинництві; діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировино та напівфабрикатами; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; оптова торгівля фруктами й овочами; неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.

Отже, враховуючи зміст ст.1 Закону України №973-IV "Про фермерське господарство", клас спірних будівель (код 1271) та їх використання, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивач, як засновник фермерського господарства, обрав та здійснює певну форму підприємницької діяльності, яка пов`язана виключно з сільськогосподарським товаровиробництвом.

Будь-яких доказів того, що вищезазначені нежитлові приміщення (склади) надаються позивачем в оренду, лізинг, позичку, відповідач до суду 1-ї та 2-ї інстанцій не надав.

На підставі зазначеного, судова колегія, оцінивши наявні у справі докази, приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції висновку про те, що спірні нежитлові будівлі (склади), які належать позивачу на праві власності, фактично є нерухомістю «сільськогосподарського товаровиробника» і використовуються ним та його фермерським господарством виключно у сільськогосподарських цілях, а тому, відповідно, вони не є належними «об`єктами оподаткування» у розумінні вимог підпункту "ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України.

Отже, за таких обставин, колегія суддів, як і суд 1-ї інстанції, вважає що оскаржувані податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Миколаївській області від 03.06.2021р. №0-1413 та №0-1413 підлягають скасуванню, як протиправні.

При цьому, слід звернути увагу й на те, що аналогічної правової позиції з цього спірного питання дотримується і Верховний Суд, зокрема, у свої постановах від 24.04.2020р. по справі №540/2206/19 та від 12.10.2021р. у справі №580/322/20.

Решта доводів апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

До того ж, слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А за правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах обох інстанцій.

Таким чином, судова колегія доходить висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Миколаївській області - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року - без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 29.04.2024р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко