Справа № 160/23411/23
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2024 року м. Дніпросправа № 160/23411/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Юрко І.В., Чабаненко С.В., секретар судового засіданні Рівна В.В., за участі представника позивача Долідзе А.О., представника відповідача Сербулова К.О, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТЕЙТГЛОБАЛ» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 року в адміністративній справі №160/23411/23 (головуючий суддя першої інстанції Сидоренко Д.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТЕЙТГЛОБАЛ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІСТЕЙТГЛОБАЛ» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 15.06.2023 року № про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 145674,00 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 36358,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 15.06.2023 року № про зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток по періодам: за 2020 рік - на 352 900,00 грн., за 2022 рік - на 2 113,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 15.06.2023 року № про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 57090,00 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 14272,50 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 15.06.2023 року № про застосування штрафних санкцій в сумі 688,03 грн. за відсутність реєстрації в ЄРПН податкових накладних;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 15.06.2023 року № про застосування штрафних санкцій за неподання податкових декларацій з податку на майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018-2023 роки в сумі 1360,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 31.08.2023 року № про визначення податкового зобов`язання з податку на майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 1477287,72 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 175 362,74 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з неправильним застосування норм матеріального права. Апелянт вказує, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини у справі, оскільки об`єкти незавершеного будівництва не визначені нормами Податкового кодексу України як об`єкти оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідач надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІСТЕЙТГЛОБАЛ» (далі ТОВ «ІСТЕЙТГЛОБАЛ»), , зареєстроване як юридична особа 23.07.2008 року, видами діяльності за КВЕД є: 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (основний); 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 49.20 Вантажний залізничний транспорт; 52.10 Складське господарство; 52.24 Транспортне оброблення вантажів; 68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (а.с.8-13).

29.11.2018 року між ТОВ «ЦУКОРПРОМ» (продавець) та ТОВ «ІСТЕЙТГЛОБАЛ» (покупець) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає у власність об`єкт нерухомого майна, а саме: цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Олександрійський район, село Шарівка, вул.Садова, буд.1а.

В договорі, зокрема зазначено, що об`єкт нерухомості, що відчужується, належить продавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Приходьком О.В. 15.03.2018 року та зареєстровано в реєстрі за №544. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Приходьком О.В. 15.03.2018 року, номер запису про право власності: 25253382, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 15.03.2018 року за індексним номером 117169707.

Актом прийому передачі від 29.11.2018 року цілісний майновий комплекс передано покупцю.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер 147445087 від 29.11.2018 року) право власності на цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Олександрійський район, село Шарівка, вул.Садова, буд.1а (реєстраційний номер 03) зареєстровано за ТОВ «ІСТЕЙТГЛОБАЛ» (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44327792 від 29.11.2018 року).

Відповідно до п. 19-1.1 статті 19, п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 статті 75, п.п.78.1.7, п.82.2 статті 82, п.69.2 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, у зв`язку з отриманням інформації про внесення до ЄДР запису про внесення судового рішення про порушення провадження у справі про банкрутство юридичної особи (судове рішення №904/372/23 від 25.01.2023 року) та на підставі наказу від 21.04.2023 року №2083-п проведена документальна позапланова виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТЕЙТГЛОБАЛ» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток за період з 01.07.2018 року по 31.12.2022 рік, з податку на додану вартість за період з 01.07.2018 року по 31.03.2023 рік, валютного законодавства та іншого законодавства за період з 01.07.2018 року по 26.04.2023 рік, з питань дотримання законодавства щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2018 року по 31.03.2023 рік.

За результатами перевірки складено акт №1906/04-36-07-07-05/360533130 від 17.05.2023 року, згідно висновків якого встановлені наступні порушення:

1. пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 статті 135 ПКУ, в результаті чого занижено податок на прибуток підприємств на загальну суму 145 674 грн., у тому числі за 2018 рік у сумі 145 432 і за 2019 рік у сумі 242 гривень;

2. пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, пп. 139,1.2 п. 139.1 ст. 139 ПКУ, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування податком на прибуток у загальній сумі 355 013 грн., у тому числі за 2020 рік у сумі 352 900 грн., за 2022 рік у сумі 2 113 гривень;

3. абзацу «в» п. 200.4 статті 200 ПКУ, абзацу п`ятого пп.4 п.4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 року за №159/28289), в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 57 090 грн., у тому числі: за листопад 2022 року - 48 454 грн., за грудень 2022 року - 8 636 гривень;

4. пунктів 201.1, 201.10 статті 201 ПКУ - несвоєчасно зареєстровані податкові накладі з податку на додану вартість, сума штрафних санкцій згідно із пунктом 120-1.2 статті 120-1 ПКУ, з урахуванням п.69.1 Підрозділу 10 розд. XX «Перехідні положення» ПКУ;

5. пп, 12.3.5 п. 12.3 ст. 12, пп. 14.1.129 та пп. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14, пп. 266.1.1 п. 266.1, 266.2.1 п. 266.2, пп. 266.3.1, пп. 266.3.2, пп. 266.3.3 п. 266.3, пп. 266.5.1 п. 266.5, пп.б) 266.10.1. п. 266.10 ст. 266, п. 52-5 підрозділу 10 розд. XX «Перехідні положення» ПКУ, що призвело до заниження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в загальній сумі 1 477 287,72 грн, в тому числі за IV квартал 2018 року - в сумі 38 214,26 грн., за І квартал 2019 року - в сумі 64 693,65 грн., за ІІ квартал 2019 року - в сумі 64 693,65 грн., за Ш квартал 2019 року - в сумі 64 693,65 грн., за IV квартал 2019 року - в сумі за І квартал 2019 року - в сумі 64 693,56 грн., за І квартал 2020 року - в сумі 50 217,37 грн., за II квартал 2020 року - в сумі 75 326,02 грн., за III квартал 2020 року - в сумі 75 326,02 грн., за IV квартал 2020 року - в сумі 75 326,01 грн., за І квартал 2021 року - в сумі 95 672,34 грн., за ІІ квартал 2021 року в. сумі 95 672,34 грн., за III квартал 2021 року - в сумі 95 672,34 грн., за IV квартал 2021 року - в сумі 95 672,28 грн., за І квартал 2022 року - в сумі 103 645,04 грн., за ІІ квартал 2022 року - в сумі 103 645,04 грн., за ІІІ квартал 2022 року - в сумі 103 645,04 грн., за І квартал 2022 року - в сумі 103 644,97 грн., за І квартал 2023 року - в сумі 106 834,14 гривень;

6. пп. 266.7.5 п. 266.7 статті 266 ПКУ, в результаті чого не було подано контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкту нежитлової нерухомості податкові декларації з податку нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 та 2023 роки.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 15.06.2023 року сформовані та направлені позивачу наступні податкові повідомлення рішення:

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем прибуток підприємств на загальну суму 182 032 грн., у тому числі за основним платежем розмірі 145 674 грн. та застосовано штрафну санкцію у розмірі 36 358 гривень;

- №, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкту оподаткування податку на прибуток на загальну суму 355 013 гривень;

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку додану вартість на загальну суму 71 362,50 грн., у тому числі за основним платежем у розмірі 57 090 грн. та застосовано штрафну санкцію у розмірі 14 272,50 гривень;

- №, яким застосовано штрафні санкції з податку на додану вартість у розмірі 688,03 гривень;

- №, яким застосовано штрафні санкції з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власника об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 1 360 гривень;

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які власниками об`єктів нежитлової нерухомості на загальну суму 1 694 442,81 грн., у тому числі за основним платежем у розмірі 1 477 287,72 грн. та застосовано штрафну санкцію у розмірі 217 155,09 гривень;

22.06.2023 року ТОВ «ІСТЕЙТГЛОБАЛ» подано до Державної податкової служби України скаргу про перегляд рішень суб`єкта владних повноважень.

Рішенням №24031/6/99-00-06-01-01-06 від 22.08.2023 року, керуючись главою 4 розділу II ПКУ, ДПС скасовує ППР ДПС у Дніпропетровській області від 15.06.2023 року № у частині застосування штрафу у су 41 792,35 грн., в іншій частиш ППР ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 15.06.2023 року № та ППР ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 15.06.2023 року №№, , , , - залишає без змій, а скаргу частково задовольняє. Відповідно до п. 56.10, пп. 56.17.3 п. 56.17 і п. 56.18 ст. 56 ПКУ, рішення ДПС, прийняте в результаті розгляду скарги та ППР ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 15.06.2023 року №№, , , , , не підлягає адміністративному оскарженню, але з урахуванням строків давності може бути оскаржене до суду в порядку, визначеному чинним законодавством України.

31.08.2023 року відповідачем сформоване та направлене позивачу податкове повідомлення рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які власниками об`єктів нежитлової нерухомості на загальну суму 1 694 442,81 грн., у тому числі за основним платежем у розмірі 1 477 287,72 грн. та застосовано штрафну санкцію у розмірі 175 362,74 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що адміністративний позов не містить жодних обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень №, №, № та №, рівно як і матеріали адміністративної справи не містять жодних первинних документів бухгалтерського та податкового обліку щодо господарських операцій, з приводу яких встановлені порушення податкового законодавства.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 14.1.129 та 14.1.129-1 п.14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що будівлі, зареєстровані згідно із законодавством як об`єкти житлової нерухомості, а також їх складові частини, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, зокрема, включають:

а) житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості. Житловий будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень (передпокій, кухня, коридор, веранда, вбиральня, комора, приміщення для автономної системи опалення, пральня тощо);

б) прибудова до житлового будинку - частина будинку, розташована поза контуром його капітальних зовнішніх стін, і яка має з основною частиною будинку одну (або більше) спільну капітальну стіну;

в) квартира - ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання;

г) котедж - одно-, півтораповерховий будинок невеликої житлової площі для постійного чи тимчасового проживання з присадибною ділянкою;

ґ) кімнати у багатосімейних (комунальних) квартирах - ізольовані помешкання в квартирі, в якій мешкають двоє чи більше квартиронаймачів;

Підпунктом 14.1.129-1 та 14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України зазначено, що об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі;

Відповідно до статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Статтею 265 ПК України встановлено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України).

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України).

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України).

Згідно із підпунктом 266.7.5 пункту 266.7 статті 266 ПК України платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і не пізніше 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

З аналізу наведених норм слідує, що об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є об`єкт нерухомості (житлової та нежитлової).

Пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2014 року №1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що Державний реєстр речових прав на нерухоме майно це єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.

Згідно з підпунктом 2 п.29 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 червня 2018 року № 484), до Державного реєстру прав вносяться, зокрема, відомості про об`єкт будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, закінчений будівництвом об`єкт:

- ідентифікатор об`єкта в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (для об`єктів речових прав, яким присвоєно відповідний ідентифікатор);

- тип об`єкта (будівля, споруда, квартира, гаражний бокс, машиномісце тощо);

- загальна та житлова (за наявності) площа приміщень об`єкта (для об`єкта будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості - площа відповідно до проектної документації на будівництво);

- відсоток готовності (для об`єкта будівництва);

- адреса об`єкта нерухомого майна (для закінчених будівництвом об`єктів, а також для об`єктів будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості яким присвоєно адресу).

Частиною третьою статті 66 Господарського кодексу України визначено, що єдиний майновий комплекс підприємства визнається нерухомістю і може бути об`єктом купівлі-продажу та інших угод, на умовах і в порядку, визначених цим Кодексом та законами, прийнятими відповідно до нього.

Частинами 2-3 статті 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Враховуючи те, що предметом договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.11.2018 року був - об`єкт нерухомого майна, а саме: цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та згідно з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер 147445087 від 29.11.2018 року) за позивачем зареєстроване право власності саме на цілісний майновий комплекс, то безпідставним є твердження позивача щодо наявності у цілісного майнового комплексу ознак новоствореного нерухомого майна та відповідно про необхідність прийняття його до експлуатації.

Щодо тверджень позивача про необґрунтованість висновку контролюючого органу про актуальність ставок податку, без отримання відповідної актуальної інформації від органу місцевого самоврядування, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про їх безпідставність з огляду на наступне.

Відповідно до письмових пояснень від 04.12.2023 року відповідач зазначив, що за інформацією, оприлюдненою в довідкових матеріалах на офіційному веб-сайті Державної податкової служби України (https://tax.gov.ua/zakonodavstvo/podatki-ta-zbori/stavki-mistsevih-podatkiv-ta-zboriv/kirovogradska-oblast/dlya-yuridichnih-osib/stanom15-07-2018), станом на 15.07.2018 року Шарівською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області (КОАТУУ ) були встановлені наступні ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у відсотках розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування:

- будівлі для конторських та адміністративних цілей інші (код 1220.9) - 0,3;

- склади та сховища інші (код 1252.9) - 0,5;

- будівлі сільськогосподарського призначення інші (код 1271.9) - 0,25.

З середини 2018 року с. Шарівка Олександрійського району Кіровоградської області (КОАТУУ ) увійшло до Новопразької об`єднаної територіальної громади Олександрійського району Кіровоградської області.

Згідно додатку 1.1 до Положення про оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затвердженого Рішенням п`ятої сесії сьомого скликання від 28.11.2018 року №108 Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області «Про встановлення на території Новопразької об`єднаної територіальної громади податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2019 рік», з 01.01.2019 року були введені в дію наступні ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:

- будівлі для конторських та адміністративних цілей інші (код 1220.9) - 0,5;

- склади та сховища інші (код 1252.9) - 0,5;

- будівлі сільськогосподарського призначення інші (код 1271.9) - 0,25.

Згідно додатку 1 до рішення від 25.06.2019 року №245 Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області «Про встановлення на території Новопразької об`єднаної територіальної громади податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2020 рік», додатку 1 до рішення від 10.06.2020 року №569 Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області «Про встановлення на території Новопразької об`єднаної територіальної громади податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2021 рік», з 01.01.2020 року були встановлені та діяли наступні ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:

- будівлі для конторських та адміністративних цілей інші (код 1220.9) - 0,5;

- склади та сховища інші (код 1252.9) - 0,5;

- будівлі сільськогосподарського призначення інші (код 1271.9) - 0,5.

У зв`язку із тим, що у контролюючого органу відсутні відомості про прийняті Новопразькою селищною радою Олександрійського району Кіровоградської області рішення щодо встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2021, 2022 та 2023 роки, на підставі пп.12.3.5 п.12.3 статті 12 Податкового кодексу України встановлені рішенням від 10.06.2020 року №569 Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області ставки податку є чинними й для наведених вище бюджетних періодів.

Як вбачається з вебпорталу ДПС, за інтернет адресою - https://tax.gov.ua/zakonodavstvo/podatki-ta-zbori/stavki-mistsevih-podatkiv-ta-zboriv/ informatsiyne-povidomlennya, розміщена зведена інформацію про розмір та дату встановлення на відповідних територіях ставок місцевих податків та/або зборів, а також про встановлені на відповідних територіях податкових пільг, які надані в електронному вигляді органами місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог п.12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.

На період дії воєнного чи надзвичайного стану в Україні на територіях, де тимчасово не здійснюють свої повноваження відповідні сільські, селищні, міські ради, рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів та/або надання податкових пільг зі сплати місцевих податків та/або зборів мають право приймати відповідні військові адміністрації та військово-цивільні адміністрації у порядку, передбаченому цим Кодексом для сільських, селищних, міських рад.

Згідно з пп.12.3.3 п.12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад (далі органи місцевого самоврядування), надсилають у десятиденний строк з дня прийняття рішень, але не пізніше 25 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та/або зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків та/або зборів, до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та/або зборів, в електронному вигляді інформацію щодо ставок та податкових пільг зі сплати місцевих податків та/або зборів у порядку та за формою, затвердженими Кабінетом Міністрів України, та копії прийнятих рішень про встановлення місцевих податків та/або зборів та про внесення змін до таких рішень.

Форми та Порядок надання контролюючим органам в електронному вигляді інформації щодо ставок та податкових пільг із сплати місцевих податків та/або зборів затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2020 року № 1330.

Пунктом 2 вказаного Порядку постановлено, що державній податковій службі розробити та впровадити програмне забезпечення для автоматизації надання інформації щодо ставок та податкових пільг із сплати місцевих податків та/або зборів. До впровадження спеціального програмного забезпечення інформація з додатками подається контролюючим органам в електронному вигляді у форматі XLS.

Таким чином, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції та приходить до висновку про можливість застосування контролюючим органом зведеної інформацією про розмір та дату встановлення ставок місцевих податків і зборів, а також про податкові пільги на відповідних територіях, які розміщені на вебпорталі ДПС (https://tax.gov.ua/zakonodavstvo/podatki-ta-zbori/stavki-mistsevih-podatkiv-ta-zboriv/ informatsiyne-povidomlennya), внаслідок чого безпідставними є твердження позивача щодо протиправності податкових повідомлень рішень № від 15.06.2023 року та № від 31.08.2023 року.

Разом з тим, відповідно до положень пп.17.1.7 п.17.1 статті 17 ПК України платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб), надані контролюючими органами податкові консультації.

Підпунктом 14.1.7 п.14.1 статті 14 ПК України визначено, що оскарженням рішень контролюючих органів є оскарження платником податку податкового повідомлення - рішення про визначення сум грошового зобов`язання платника податків або будь-якого рішення контролюючого органу в порядку і строки, які встановлені цим Кодексом за процедурами адміністративного оскарження, або в судовому порядку.

Підпункт 17.1.7 п.17.1 статті 17 ПК України визначено, що платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб), у тому числі надану йому у паперовій або електронній формі індивідуальну податкову консультацію, яка йому надана, а також узагальнюючу податкову консультацію.

З аналізу наведених норм слідує право платника податків, у разі якщо вважає, що контролюючим органом прийнято рішення, або вчинена дія (бездіяльність), які суперечать законодавству чи виходить за межі повноважень контролюючого органу, звернутися до податкового органу вищого рівня або до суду з їх оскарженням.

Відповідно до положень частини першої статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Тобто, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

При цьому, під предметом позову слід вважати певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, а під підставами позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, які викладаються позивачами виключно у позовній заяві.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Тобто вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Лише у разі встановлення наявності порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу позивача та відповідності обраного останнім способу захисту такому порушенню або оспоренню суд може прийняти рішення про задоволення позову.

В даному випадку, реалізуючи принцип диспозитивності, позивач у позовній заяві обґрунтовує свої вимоги виключно тим, що на його думку, цілісний майновий комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, внаслідок не введення його в експлуатацію, а також безпідставністю висновку відповідача про актуальність ставок податку, без отримання відповідної актуальної інформації від органу місцевого самоврядування.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що адміністративний позов не містить жодних обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень №, №, № та №, рівно як і матеріали адміністративної справи не містять жодних первинних документів бухгалтерського та податкового обліку щодо господарських операцій, з приводу яких встановлені порушення податкового законодавства.

З огляду на вказані вище обставини в їх сукупності, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки та незгоди з доказами.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТЕЙТГЛОБАЛ» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року в адміністративній справі №160/23411/23 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року в адміністративній справі №160/23411/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСТЕЙТГЛОБАЛ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст постанови складено 29 квітня 2024 року.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко