Справа № 160/8350/24
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2024-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2024 рокуСправа № 160/8350/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Тулянцевої І.В.
при секретарі Ялтанець К.В.
представника позивача Курочкіної Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови, -
01 квітня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій позивач просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дрижирук О.О. від 18.03.2024 в межах ВП №74412716 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.
Ухвалою суду від 05.04.2024 року позовну заяву Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання ухвали суду шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн.
12 квітня 2024 року через підсистему «Електронний суд» на адресу суду від представника позивача Курочкіної Лесі Миколаївни надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено квитанцію про сплату судового збору.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи з урахуванням особливостей розгляду даної категорії справ, передбачених статтями 268, 269, 287 Кодексу адміністративного судочинства України. Судове засідання призначено на 22 квітня 2024 року об 11:00 год.
Крім того, вищезазначеною ухвалою суду було витребувано у Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином завірену копію виконавчого провадження ВП №74412716.
19 квітня 2024 року через підсистему «Електронний суд» до суду від представника позивача - Курочкіної Лесі Миколаївни надійшло клопотання в якому представник просить суд зупинити провадження у справі №160/8350/24 до прийняття постанови Третім апеляційним адміністративним судом за апеляційною скаргою Східного міжрегіонального управління ДПС на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду про забезпечення позову від 08.03.2024 року у справі №160/1248/24.
22 квітня 2024 року через підсистему «Електронний суд» до суду, разом із відзивом на позовну заяву, на виконання вимог ухвали суду від 17 квітня 2024 року, відповідачем надіслано копію виконавчого провадження ВП №74412716.
В судове засідання 22 квітня 2024 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи. Наступне судове засідання призначено на 29 квітня 2024 року об 10 год. 30 хв.
26 квітня 2024 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника ТОВ «Алкогольно-безалкогольний комбінат ДНІПРО» Шахова Дмитра Артемовича надійшла заява в якій представник підприємства просить суд залучити ТОВ «Алкогольно-безалкогольний комбінат ДНІПРО» до участі у справі №160/8350/24 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача.
В судове засідання 29.04.2024 року з`явився представник позивача та представник ТОВ «Алкогольно-безалкогольний комбінат ДНІПРО». Представник Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу за його відсутністю.
Протокольною ухвалою суду від 29 квітня 2024 року у задоволенні клопотання представника ТОВ «Алкогольно-безалкогольний комбінат ДНІПРО» Шахова Дмитра Артемовича про залучення ТОВ «Алкогольно-безалкогольний комбінат ДНІПРО» до участі у справі №160/8350/24 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2024 року, у задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження по справі №160/8350/24 - відмовлено.
У судовому засіданні 29.04.2024р. представник позивача підтримав пред`явлений позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив задовольнити позовні вимоги.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд при винесенні рішення виходить з наступного.
11.03.2024 року ТОВ «Алкогольно-безалкогольний комбінат ДНІПРО» звернулось до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали суду від 08.03.2024 року про забезпечення позову у справі №160/1248/24, яка зареєстрована виконавчою службою 11.03.2024 за вх.№3437.
До вказаної заяви долучено, зокрема, копію ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.03.2024 року по справі №160/1248/24.
Також, 11.03.2024 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Хоменком Дмитром Юрійовичем в межах виконавчого провадження ВП №74412716 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.
Копії вказаних постанов надіслано боржнику засобами електронного зв`язку 11.03.2024 року, та отримано Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків в той же день, про що податковим органом було підтверджено в судовому засіданні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 року по справі №160/1248/24 заяву представника ТОВ «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро» про встановлення судового контролю за виконанням ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.03.2024 року про забезпечення позову у справі №160/1248/24 - задоволено.
Встановлено судовий контроль за виконанням ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.03.2024 року про забезпечення позову по справі №160/1248/24.
Зобов`язано Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків відповідно до статті 382 КАС України подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звіт про виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.03.2024 року про забезпечення позову по справі №160/1248/24 у строк до - 15.03.2024 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.03.2024 року по справі №160/1248/24, у зв`язку з тим, що станом на 18.03.2024 року Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків не надано звіт про виконання ухвали від 08.03.2024 року про забезпечення позову у справі №160/1248/24, продовжено строк для подання звіту про виконання ухвали від 08.03.2024 року у справі №160/1248/24 до 22.03.2024 року.
18.03.2024 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Дрижирук Ольгою Олександрівною в рамках виконавчого провадження ВП №74412716 прийнято постанову про накладення на штрафу на боржника - Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків у розмірі 5100 грн. за невиконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.03.2024р. у справі №160/1248/24.
У вказаній постанові від 18.03.2024 зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів з моменту винесення даної постанови та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.
20 березня 2024 року позивачем надіслано на адресу відповідача заяву про відкликання постанови від 18.03.2024 року про накладення штрафу, яка зареєстрована за вих. №1083/5/32-00-05-01-02.
Не погоджуючись із ухвалою суду від 08.03.2024 року про забезпечення позову по справі №160/1248/24 Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків 15.04.2024 року подано апеляційну скаргу, яку на момент розгляду даної справи, судом апеляційної інстанції ухвалою від 22.04.2024 року залишено без руху.
Вважаючи постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дрижирук О.О. від 18.03.2024 в межах ВП №74412716 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.
Положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).
Право на судовий захист відображене і у частині першій статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).
За приписами частини першої статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно із статтею 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частиною другою статті 129-1 Конституції України встановлено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
За змістом частини першої та другої статті 11 цього Закону строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.
Відповідно до частин першої, п`ятої статті 13 Закону №1404-VІІІ під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону №1404-VІІІ).
Згідно із пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
За змістом частини третьої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (частина шоста статті 26 Закону №1404-VІІІ).
Відповідно до частини четвертої статті 19 цього Закону сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження (частина п`ята статті 19 Закону).
За змістом частини першої статті 63 Закону №1404-VІІІ за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону №1404-VІІІ).
Відповідно до частини третьої статті 63 Закону №1404-VІІІ виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Згідно із частиною першою статті 75 Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (частина друга статті 75 Закону).
Аналіз зазначених правових норм дає підстав для висновку, що законодавство встановлює відповідальність боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання за невиконання рішення, а саме: накладення штрафу, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Водночас для накладення зазначеного штрафу, законодавство передбачає установлення невиконання судового рішення без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Отже, невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин. Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Аналогічні праві висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №360/3573/20.
У спірних правовідносинах позивачем заявлено вимоги про скасування постанови державного виконавця про накладення на боржника Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків штрафу у розмірі 5100,00 грн. за невиконання ухвали суду про забезпечення позову.
Суд зазначає, що інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150, 151 Кодексу адміністративного судочинства України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.
Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.
Згідно з частиною 8 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Згідно з частиною 2 статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.
Не заперечувався цей факт і в ході розгляду справи представником позивача.
У зв`язку із цим, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дрижирук Ольгою Олександрівною і було винесено постанову про накладення штрафу на Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків в рамках виконавчого провадження ВП № 74412716 штрафу у розмірі 5100,00 грн.
Отже, оскаржувану постанову про накладення штрафу винесено на підставі виконавчого документу та за заявою стягувача на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом також встановлено, що згідно з інформацією з АС «Діловодство спеціалізованого суду» постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №74412716 від 11.03.2024 року не скасовано та вона є чинною, що підтверджується рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 року у справі №160/7871/24.
При цьому, суд критично ставиться до позиції позивача з приводу того, що надання строку для подання звіту, в рамках встановленого у справі №160/1248/24 судового контролю на підставі ухвали суду від 12.03.2024 року, у термін до 18.03.2024 року, надавало податковому органу право виконати вимоги постанови державного виконавця, визначені у постанові від 11.03.2024 року після подання відповідного звіту до суду.
Так, суд зазначає, що ухвала суду про забезпечення позову від 08.03.2024 року у справі №160/1248/24 підлягала негайному виконанню, про що безпосередньо було зазначено і державним виконавцем у постанові від 11.03.2024 року про відкриття провадження.
Судовий контроль, встановлений ухвалою суду від 12.03.2024 року по справі №160/1248/24 є заходом, застосованим судом у зв`язку із несвоєчасним (негайним) невиконанням рішення суду, тобто природа виконавчого провадження та природа судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах має коло відмінностей та дані правові механізми неможливо поєднувати і підміняти.
В свою чергу, накладення штрафу зобов`язує боржника до вчинення певних дій.
Разом з тим, як було зазначено раніше, станом на час винесення спірної постанови (18.03.2024 року), в матеріалах справи відсутні докази виконання боржником - Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків ухвали суду про забезпечення позову від 08.03.2024 року у справі №160/1248/24, яка підлягає негайному виконанню, що є неприпустимим в силу статті 129-1 Конституції України, статей 14, 370 КАС України, статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Суд зазначає, що питання своєчасності виконання судових рішень, що набрали законної сили або допущені до негайного виконання має виключно важливе значення для авторитету судової влади в державі.
Рішення суду, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання для всіх осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Суд також звертає увагу, що Закон зобов`язує боржника утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, своєчасно з`являтися на вимогу виконавця, надавати пояснення за фактами невиконання. При цьому, поважність причини невиконання рішення суду має бути підтверджена боржником належними доказами та обґрунтуваннями.

Суд зазначає, що обставини, вказані позивачем у позовній заяві свідчать лише про незгоду позивача з процесуальним рішенням суду, а саме з ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.03.2024 року у справі №160/1248/24, що у відповідності до зазначених вище вимог законодавства, не може бути підставою для скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дрижирук О.О. від 18.03.2024 в межах ВП №74412716 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

З огляду на викладене, виходячи з обґрунтувань поважності причин невиконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.03.2024 року про забезпечення позову у справі №160/1248/24, покладених позивачем в основу позовної заяви щодо протиправності оспорюваної постанови державного виконавця від 18.03.2024 за виконавчим провадженням ВП№74412716, суд не вбачає підстав для врахування таких обставин, як не підтверджених належними доказами в розумінні положень та вимог Закону України «Про виконавче провадження» (ч. 4 ст. 19 Закону 1404-VIII).

За таких обставин, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, відповідач у спірних правовідносинах діяв у відповідності вимог чинного законодавства.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Натомість в даному випадку позивачем не підтверджено належними доказами обставин, якими обґрунтовує заявлені вимоги, та не спростовано доводи відповідача, заперечуючи їх обґрунтованість.

З огляду на викладене, суд вважає, що постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дрижирук О.О. від 18.03.2024 в межах ВП №74412716 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. за невиконання ухвали суду про забезпечення позову є правомірною та такою, що прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством України, відповідає вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для її скасування судом не встановлено.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що позивачу було відмовлено у задоволені позовних вимог, а отже відповідно до ст.139 КАС України, сума сплаченого судового збору останньому не повертається.

Керуючись статтями 9, 73-78, 90, 139, 243, 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (49031, м. Дніпро, пр. Олександра Поля, буд. 57, код ЄДРПОУ ВП:43968079) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (49005, м. Дніпро, вул. Старокозацька, буд. 56, ) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду .

Повний текст рішення суду складено 30 квітня 2024 року.

Суддя І.В. Тулянцева