Справа № 607/25280/23
Суддя: Братасюк В. М.
Дата ухвалення: 2024-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.04.2024 Справа №607/25280/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Братасюка В.М.

за участі секретаря судового засідання Тинкалюк Є.І.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі в порядку спрощеного провадження позову заяву ОСОБА_2 до Тернопільського відділу № 1 УДМС у Тернопільській області про визнання протиправним і скасування рішення про примусове повернення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача Тернопільського відділу № 1 УДМС у Тернопільській області про визнання протиправним і скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 13.12.2023 р. затверджене заступником начальника Тернопільського відділу №1 УДМС у Тернопільській області.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 13.12.2023 року відповідачем винесено рішення № 67 «Про примусове повернення до країни походження або третьої країни країни громадянина Республіки Уганда ОСОБА_2 ». Рішенням зобов`язано його покинути території України у термін до 07.01.2024 року. Він не може виконати вказане рішення та покинути територію України із поважних причин, а саме відсутності документів, які дозволи б йому виїхати,так як документи були втрачені під час початку збройної агресії проти України. Вважає, що згідно ч. 8 ст. 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» до нього не могло бути застосоване рішення про примусове повернення. Окрім того, зазначає, що йому вручений екземпляр рішення без присутності перекладача та без роз`яснення змісту та порядку оскарження винесеного рішення про примусове повернення, а українською мовою він не володіє, тому не розумів значення дій, що були до нього застосовані та не міг отримати належне роз`яснення його прав.

Посилаючись на наведене, просив позов задовольнити, визнати протиправним і скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 13.12.2023 р. затверджене заступником начальника Тернопільського відділу №1 УДМС у Тернопільській області.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.12.2023 адміністративну справу прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі.

В останнє судове засідання позивач та представник позивача, попередньо заявивши клопотання про участь в режимі відеоконференцзвязку в приміщенні Луцького міськрайонного суду Волинської області, не зявилися, не повідомили суд про причини неявки. З огляду на таке суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторони позивача за наявними доказами.

Представник відповідача Тернопільського відділу № 1 УДМС у Тернопільській області в судовому засіданні, щодо задоволення позовних вимог заперечила, з підстав наведених у відзиві.

Суд, розглянувши справу, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи із наступних підстав:

13.12.2023 в ході виконання наказу УДМС у Тернопільській області від 07.12.2023 року № 43 «Про проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант» та під час реалізації повноважень в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній міграції, притягненню порушників до адміністративної відповідальності, посадовою особою Тернопільського відділу №1 УДМС у Тернопільській області за адресою: м. Тернопіль, вул. Є. Коновальця, 6, виявлено громадянина Республіки Уганда ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після закінчення дозволеного строку перебування не виїхав за межі України.

Між Республікою Уганда та Україною діє візовий режим в`їзду. Відповідно громадянин Республіки Уганда, який на законній підставі прибув в Україну, має право тимчасово перебувати на території України протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи.

Особу громадянина Республіки Уганда ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було встановлено на підставі свідоцтва на повернення 016 від 10.07.2023 виданого посольством Республіки Уганда в Берліні, яке є паспортним документом іноземця в розумінні Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно обґрунтованого звернення про прийняття рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни Відділу міграційної поліції ГУНП в Тернопільській області від 13.12.2023 № 1050/5/01-23 щодо громадянина Республіки Уганда ОСОБА_2 встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прибув на територію України понад 5 років тому через міжнародний аеропорт «Харків», з метою навчання і на даний час перебуває на території України понад дозволений законом строк.

Відділ міграційної поліції ГУНП в Тернопільській області, який входить в структуру ГУНП в Тернопільській області є також одним із суб`єктів протидії нелегальній міграції, відповідно Тернопільський відділ № 1 УДМС у Тернопільській області взаємодіє із ним з метою виконання покладених законодавством завдань. Тому, при прийнятті рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Уганда ОСОБА_2 було враховано обґрунтоване звернення про прийняття рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни Відділу міграційної поліції ГУНП в Тернопільській області від 13.12.2023 № 1050/5/01-23 щодо громадянина Республіки Уганда ОСОБА_2 .

За даними інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформації з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон АРКАН інформація про перетин кордону в напрямку в`їзд, виїзд громадянина Республіки Уганда ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня.

З наведеного вбачається, що громадянин Республіки Уганда ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після в`їзду в Україну, закінчення дозволеного строку перебування в Україні передбаченого підпунктом 1 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року №150 (із змінами), як іноземець з країни з візовим режимом в`їзду, на момент виявлення (13.12.2023) перебував в Україні понад дозволений законом строк.

Оскільки в інтегрованій міжвідомчій автоматизованій системі обміну інформації з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон АРКАН відсутня інформація про перетин державного кордону України Позивачем, посадовими особами Тернопільського відділу № 1 УДМС у Тернопільській області було враховано інформацію про перетин кордону України Позивачем, надану Відділом міграційної поліції ГУНП в Тернопільській області у листі від 13.12.2023 № 1050/5/01-23.

За результатами перевірки, проведеної за наявними обліками територіальних органів ДМС України та інформаційних підсистем «Облік іноземців та біженців» та «Облік осіб, які набули або припинили громадянство України» СІ АС УМП встановлено, що громадянин Республіки Уганда ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянства України не набув, посвідкою на постійне та тимчасове проживання не документувався, рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну, рішення про примусове видворення з України відносно нього не приймалось. Дана інформація підтверджується доповідною запискою завідувача сектору організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Тернопільського відділу № 1 УДМС у Тернопільській області ОСОБА_4 від 13.12.2023.

Таким чином, на момент виявлення (13.12.2023) посадовими особами Тернопільського відділу № 1 УДМС у Тернопільській області громадянина Республіки Уганда ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній перебував на території України з порушенням правил перебування в Україні, а саме, ухилявся від виїзду після закінчення дозволеного строку перебування, оскільки згідно обґрунтованого звернення відділу міграційної поліції ГУНП в Тернопільській області, вищевказаний іноземець в`їхав в Україну понад 5 років тому, з метою навчання, однак згідно наявних обліків територіальних органів ДМС України документами на право проживання не документувався, територію України не покидав, тобто на момент виявлення перебував в Україні понад дозволений строк, що є порушенням п. 14. ст. 1, п.3 ст.3, п. 16 ст. 4 Закону України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, пп. 1 п.2 „Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150 (із змінами).

13.12.2023 уповноваженою посадовою особою Тернопільського відділу № 1 УДМС України у Тернопільській області було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МТР 001390 стосовно ОСОБА_2 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП. В протоколі про адміністративне правопорушення ПР МТР 001390 зазначив, що українську мову розуміє, що підтверджується його особистим підписом. При складенні протоколу та винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення свою вину не заперечував. За результатами розгляду протоколу винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МТР 001389, якою його визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн., який сплачено.

Як зазначає представник відповідача ОСОБА_2 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення спілкувався українською мовою, чітко усвідомлював значення своїх дій і жодних клопотань про залучення перекладача та захисника не заявляв.

З огляду на те, що постанова про накладення адміністративного стягнення серії ПН МТР №001389 не оскаржувалася і штраф ОСОБА_2 сплачено, можна прийти до висновку, що він був обізнаний із обставинами справи, українську мову розумів, жодних клопотань про залучення перекладача та захисника не заявляв, тому цілком усвідомлював до яких правових наслідків призведуть його дії.

Окрім того, представник відповідача, звертає увагу на те, що громадянин Республіки Уганда ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не звертався до УДМС у Тернопільській області чи інших територіальних органів Державної міграційної служби України з клопотанням щодо продовження строку тимчасового перебування на території України, документування посвідкою на тимчасове/постійне проживання в Україні, набуття/прийняття до громадянства України, що свідчать про його пасивну бездіяльність щодо легалізації свого проживання в Україні.

Посилання ОСОБА_2 на те, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.06.2023 р. в справі №308/9873/23 його затримано строком на 6 місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, а отже встановлено як він вважає факт відсутності в нього будь яких документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд України, а тому згідно ч. 8 ст. 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» у зв`язку із відсутністю в оригіналів документів, які посвідчують особу щодо нього не могло бути застосоване рішення про примусове повернення, суд до уваги не приймає та оцінює критично, оскільки відповідальність за збереження та дійсність власних документів, покладається на особу, які вони належать.

Водночас, документом, що посвідчує особу ОСОБА_2 та дає йому право на виїзд з України є свідоцтво на повернення 016 від 10.07.2023 видане посольством Республіки Уганда в Берліні. Даний документ був пред`явлений саме позивачем, і він підтверджує його громадянство та посвідчує особу, надає право на виїзд з України. Крім того, позивачем усними поясненнями посадовим особам Тернопільського відділу № 1 УДМС у Тернопільській області 13.12.2023 було зазначено, що паспортний документ, по якому він в`їжджав на територію України, був ним втрачений в Україні (дана інформація підтверджується в свідоцтві на повернення), обставин втрати документу не пригадує. Додатково повідомив, що йому допомогли виготовити свідоцтво на повернення 016 від 10.07.2023, однак у нього зараз немає коштів на придбання квитка для повернення до країни громадянської належності.

Суд звертає увагу нате, що позивач перебуваючи на території іноземної держави повинен був заздалегідь вжити заходів для збереження документів, або ж заходів для поновлення документів. Натомість позивач без діяв, не вживав заходів щодо легалізації свого проживання, не повідомляв посадовим особам Тернопільського відділу № 1 УДМС у Тернопільській області та відділу міграційної поліції ГУНП в Тернопільській області про те, що відносно нього прикордонним загоном було прийнято рішення про примусове видворення з території України і Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області прийнято рішення про його затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Позивачем в усних поясненнях жодним чином не вказувались обставини його перебування в ПТПІ чи прийняття стосовно нього рішення про примусове видворення за межі території України. Довідка про перебування іноземця або особи без громадянства в ПТПІ від 12.12.2023 не була надана посадовим особам Тернопільського відділу № 1 УДМС у Тернопільській області. Крім того, із копії довідки, виданої позивачу не вбачається з яких саме підстав його туди було поміщено і ким.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати ЗО днів з дня прийняття рішення.

Таким чином, підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є: дії іноземців, що порушують законодавство з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

13.12.2023 Тернопільським відділом №1 УДМС у Тернопільській області прийнято рішення № 67 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Уганда ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким останнього зобов`язано покинути територію України до 07.01.2024. Дане рішення було йому оголошено, один із примірників рішення про примусове повернення з України особисто вручене позивачу, йому роз`яснено його права та обов`язки, зобов`язано не пізніше 07.01.2024 самостійно залишити територію України, а також попереджено про наслідки невиконання рішення про примусове повернення з України, що підтверджується його підписом.

Твердження позивача та його представника про невідповідність типовій формі рішення затвердженого нормами чинного законодавства (додаток №3 до Інструкції Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23.04.2012 № 353/271/150) судом до уваги не береться, і такими, що не відповідає дійсності, так як рішення № 67 від 13.12.2023 Тернопільського відділу № 1 УДМС у Тернопільській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Уганда ОСОБА_2 відповідає формі, затвердженій додатком № 1 (п. 1 Розділу II) Інструкції.

Окремо суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 2 Розділу II Інструкції рішення про примусове повернення оголошується іноземцю протягом 72 годин з дати його ухвалення, за винятком випадків, коли місцезнаходження іноземця не встановлено, в присутності перекладача та/або законного представника (на вимогу особи) під підпис та обліковується посадовою особою органу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства.

Таким чином, лише на вимогу іноземця рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни йому оголошується в присутності перекладача.

В даному випадку, громадянин Республіки Уганда ОСОБА_2 з посадовими особами Тернопільського відділу № 1 УДМС у Тернопільській області спілкувався українською мовою, стверджуючи при цьому, що мову розуміє і послуг перекладача не потребує. Крім того, як уже зазначалось рішення № 67 про примусове повернення до країни походження або третьої країни від 13.12.2023 ним підписано особисто та власноручно засвідчено факт розуміння української мови, що підтверджується його підписом у рішенні та у протоколі про адміністративне правопорушення від 13.12.2023 ПР МТР 001390.

З огляду на зазначене, до тверджень позивача та його представника про те, що через відсутність перекладача громадянин Республіки Уганда ОСОБА_2 : «не розумів значення дій, що були до нього застосовані» суд відноситься критично.

У правових висновках постанови Верховного Суду від 27.04.2023 у справі № 522/11882/22 зазначено наступне: «Право іноземця на перекладача закріплено в пункті 1 статті 5 Декларації про права людини стосовно осіб, які не є громадянами країни, в якій прожи¬вають, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН ІЗ грудня 1985 року на ви¬конання Міжнародних пактів про права людини, що ратифіковані Україною.

У пункті 2 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також визначено, що кожен, кого заарештовано, має бути негайно поінформований зрозумілою для нього мовою про підстави його арешту і про будь-яке обвинувачення, висунуте проти нього.

Про важливість забезпечення права особи на перекладача неодноразово наголошувалось в рішеннях Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Лудіке, Белкасем і Коч проти ФРН» від 28 листопада 1978 року, у справі «Камазінскі проти Австрії» від 19 грудня 1989 року, у справі «Артіко проти Італії» від 30 травня 1980 року).

Верховний Суд неодноразово наголошував, що дотримання права іноземця на перекладача при прийнятті суб`єктом владних повноважень рішень відносно нього є достатньою і необхідною правовою підставою вважати, що він обізнаний з його змістом і сутністю, а отже, знає або повинен знати про втручання в його права.

Понад те, у спірних правовідносинах позивач сам відмовився від свого права на залучення перекладача, адже зазначив, що його не потребує. Зокрема, протоколами про адміністративне правопорушення від 07 липня та 07 вересня 2022 року, а також протоколом про адміністративне затримання від 07 вересня 2022 року та рішенням про примусове повернення до країни походження № 465 від 07 липня 2022 року, підтверджується факт відмови відповідача від перекладача.

Окрім того, як установив апеляційний суд, спілкування працівників міграційної служби з апелянтом проводилось російською мовою, що підтверджено відеозаписом, наданим позивачем, розписка про отримання відповідачем позову складена російською мовою та в ній зазначено українська мова відповідачу зрозуміла, проте він не володіє практичними навичками, а тому перекладач йому не потрібен.

У цьому зв`язку Верховний Суд наголошує, що залучення перекладача до участі в розгляді адміністративної справи є правом особи, а не його обов`язком. У разі реальної потреби залучати перекладача орган міграційної служби в такому випадку зобов`язаний його забезпечити.

До того ж. у статті 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під назвою «Заборона зловживання правами» передбачено, що жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних ці¬єю Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції».

Оскільки у спірних правовідносин позивач сам відмовився від участі перекладача, то за таких умов Суд не вважає його право порушеним».

Такий правовий підхід міститься у постановах Верховного Суду від 07 лютого 2023 року у справі №522/7918/22 та від 16 березня 2023 року у справі №522/5661/22.

Виходячи із вище зазначеного, посилання позивача та його представника на те, що рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни № 67 від 13.12.2023 було оголошено позивачу без перекладача як на підставу скасування цього рішення вважаємо безпідставними та необгрунтованими, оскільки відсутність перекладача за вказаних фактичних обставин даної справи № 607/25280/23 не свідчить про протиправність такого рішення.

Крім того, сама по собі незгода позивача та його представника, із прийнятим Тернопільським відділом № 1 УДМС у Тернопільській області відносно нього рішенням № 67 від 13.12.2023 про примусове повернення до країни походження або третьої країни не може бути правовою підставою для її скасування.

Закон України ,,Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (далі Закон) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Статтею 4 Закону визначено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Відповідно до ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають на території України на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами та міжнародними договорами України.

Частиною 3 статті 3 Закону встановлено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Частина 3 статті 9 Закону передбачає, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 понад 5 років перебуває на території нашої держави, без законних на те підстав. Одним із основних завдань органів та підрозділів ДМС України є протидія нелегальній міграції, виявлення та припинення фактів порушення міграційного законодавства України. В даному випадку єдиним можливим способом припинення незаконного перебування на території України ОСОБА_2 є залишення ним її території.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст.2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваного позивачем рішення, а тому, зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 5, 20, 72-77, 139, 243-246, 250, 255, 288, 293, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Тернопільського відділу № 1 УДМС у Тернопільській області про визнання протиправним і скасування рішення № 67 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Уганда ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким останнього зобов`язано покинути територію України до 07.01.2024 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: Тернопільський відділ № 1 УДМС у Тернопільській області, місцезнаходження: вул.Є.Коновальця, 6 м. Тернопіль.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк