Справа № 600/4395/22-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2024-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Чернівці Справа № 600/4395/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо не надання відповіді на інформаційні запити ОСОБА_1 від 12.07.2022 року, 02.08.2022 року, 24.08.2022 року, 03.10.2022 року, 12.07.2022 року, 26.07.2022 року. 04.10.2022 року, 13.07.2022 року;

- визнати протиправними дії Міністерства юстиції України щодо розгляду інформаційних запитів ОСОБА_1 від 12.07.2022 року, 02.08.2022 року, 24.08.2022 року, 03.10.2022 року, 12.07.2022 року, 26.07.2022 року. 04.10.2022 року, 13.07.2022 року;

- зобов`язати Міністерство юстиції України надати повну та чітку інформацію на запитання, викладені в інформаційних запитах ОСОБА_1 від 12.07.2022 року, 02.08.2022 року, 24.08.2012 року, 03.10.2022 року, 12.07.2022 року, 26.07.2022 року. 04.10.2022 року, 13.07.2022 року, а саме:

1. Як правильно має застосовуватися на практиці частина 2 розділу 2 засуджені можуть створювати електрону поштову скриньку та користуватися нею під контролем адміністрації установи, наказу Міністерства юстиції України від 19.10.2017 року №3233/5, Про затвердження Порядку організації надання засудженим доступу До глобальної мережі Інтернет, тобто:

а) Під позначенням під контролем адміністрації установи, який входить контроль: контроль входу в електронну пошту від якої представлений логін та пароль; контроль набору тексту в електронних листах; контроль адреси одержувача електронного листа; контроль вмісту електронної скриньки?;

б) Чи є контролем за електронної поштою позивача наявність у журналі реєстрації логінів та паролів, логін та пароль від електронної пошти позивача?

2. Як правильно повинен застосовуватися на практиці пункт 2 розділу 14 Правил внутрішнього розпорядження установ виконання покарання, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 року №2186/5, а саме:

а) Скільки телефонних розмов має право засуджений щодня?;

б) Яка кількість телефонних розмов входить у визначення тривалість розмов одного засудженого не повинна перевищувати 15 хвилин, а так само дане визначення на день або на розмову?;

в) Чи може загальна тривалість розмов одного засудженого перевищувати 15 хвилин на день, якщо так, за яких обставин, наявність технічних засобів зв`язку, кількості засуджених, інше?;

г) Під визначенням під контролем адміністрації, який входить контроль: набір номера абонента, прослуховування розмов, інше?, тобто:

3. Роз`яснити позивачу:

а) Що таке сектор максимального рівня безпеки?

б) Чи можуть у секторі максимального рівня безпеки утримуватися особи не засуджені (підсудні), які не відносяться до категорії довічно позбавлених волі? Якщо можуть, то при яких обставинах?

в) В секторі максимального рівня безпеки повинна бути кімната дія надання телефонних перемовин та інтернет клас?

г) В секторі максимального рівня безпеки, де утримуються особи засуджені до довічного позбавлення волі можуть бути кімната для надання |ір телефонії підслідним?

Позов обґрунтовано тим, що Міністерство юстиції України допустило протиправні дії при розгляді письмових звернень позивача від 12.07.2022 року, 13.07.2022 року, 26.07.2022 року, 02.08.2022 року, 24.08.2022 року, 03.10.2022 року, 04.10.2022 року, що виразилося у неналежному їх розгляді, та відповідно, наданні неточних, не повних роз`яснень, які допускають довільне трактування та застосування. Позивач також не погоджується із твердженням відповідач щодо повторності звернень позивача оскільки ні перше звернення позивача, ні всі його наступні звернення не були належним чином розглянуті та проаналізовані, не було надано чітких так окремних відповідей на поставлені питання, а тому до наступних звернень позивача не може бути застосована повторність у розумінні статті 8 Закону України «Про звернення громадян».

Ухвалою суду від 11 січня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; вирішено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; встановлено строк для подання заяв по суті.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що Міністерством юстиції України надано відповіді на заяви засудженого ОСОБА_2 , де всебічно роз`яснено в межах компетенції положення законодавства. Таким чином, відповідачем жодним чином не порушено жодних прав чи інтересів засудженого. Просив суд відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 засуджений до довічного позбавлення волі в державній установі «Чернівецький слідчий ізолятор» перебуває з 10.04.2022 року.

Згідно наявних у справі матеріалів, ОСОБА_1 звертався до Міністерства юстиції України з інформаційними запитами про роз`яснення норм закону від 12 липня 2022 року, 13 липня 2022 року, 26 липня 2022 року, 02 серпня 2022 року, 24 серпня 2022 року, 03 жовтня 2022 року, 04 жовтня 2022 року.

За результатами розгляду запиту від 12 липня 2022 року, Міністерство юстиції України направило позивачу лист №57762/А-17266/24 від 15 липня 2022 року з роз`ясненнями.

За результатами розгляду запиту від 13 липня 2022 року, Міністерство юстиції України направило позивачу лист №65929/А-17393/27 від 09 серпня 2022 року з роз`ясненнями.

За результатами розгляду запитів від 12 липня 2022 року та 02 серпня 2022 року, Міністерство юстиції України направило позивачу лист №70129/А-19018/27 від 18 серпня 2022 року з роз`ясненнями.

За результатами розгляду запиту від 26 липня 2022 року Міністерство юстиції України направило позивачу лист №62064/А-18474/27 від 28 липня 2022 року з роз`ясненнями.

За результатами розгляду запиту від 24 серпня 2022 року, Міністерство юстиції України направило позивачу лист №73602/А-21017/27 від 29 серпня 2022 року, в якому зазначило що аналогічна за змістом заява Мін`юсті розглядалася та за результатами розгляду позивачу надано відповідь листом №70129/А-19018/27 від 18 серпня 2022.

Запити позивача від 03 жовтня 2022 року та 04 жовтня 2022 року були надіслані Міністерством юстиції України до Департаменту з виконань покарань для розгляду в межах компетенції (листи №92944/А-24403/27 та №92943/А-24544/27), відповіді на які були надані Департаментом з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України листом №2/13664-22/А2857ВС від 21 жовтня 2022 року.

Не погоджуючись з повнотою наданої інформації на його інформаційні запити позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду (частина 3 статті 63 Конституції України).

Згідно із статтею 1 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 року № 393/96-ВР (далі Закон №393/96-ВР в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Статтею 7 Закону №393/96-ВР встановлено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Як слідує з приписів статті 8 Закону №393/96-ВР письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає.

Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

За приписами статті 15 Закону №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто. Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до статті 19 Закону №393/96-ВР органи державної влади, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що орган, до якого направлена заява чи скарга громадянина, зобов`язаний об`єктивно, всебічно і вчасно її розглянути, перевірити викладені в ній факти, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечити його виконання, а також повідомити громадянина про наслідки розгляду такої заяви.

Як вбачається зі змісту позву, ОСОБА_1 фактично не погоджується з повнотою відповідей Міністерства юстиції України, наданих на його запити.

Водночас, як визнає сам позивач у позові, відповіді на його запити надавалися своєчасно.

Поряд з цим, він просить суд визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо ненадання відповіді на його запити

У постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №342/158/17 суд касаційної інстанції зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Наведене узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 18 лютого 2021 року по справі №160/6885/19, який в силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України суд враховує при вирішенні спірних правовідносин. У даному випадку суд не вбачає допущення з боку відповідача протиправної бездіяльності щодо ненадання відповіді на звернення позивача, оскільки відповідач вчинив дії щодо збору інформації для опрацювання і надання відповіді, про що повідомив позивачу у своєму листі.

Враховуючи викладене, дослідивши відповіді Міністерства юстиції України на інформаційні запити ОСОБА_1 , суд вважає, що відповідачем не допущено протиправну бездіяльність щодо нерозгляду таких запитів.

Стосовно визнання протиправними дій Міністерства юстиції України щодо неповного розгляду інформаційних запитів позивача, то суд зазначає таке.

12 липня 2022 року позивач звернувся до відповідача з інформаційним запитом про надання роз`яснень розділу 2 Наказу Міністерства юстиції України від 19.10.2017 року №3233/5 «Про затвердження Порядку організації надання засудженим доступу до глобальної мережі Інтернет».

02 серпня 2022 року позивач повторно звернувся до Міністерства юстиції України з аналогічним за змістом запитом як і запит від 12.07.2022 року.

У відповідь Міністерство юстиції України направило лист №70129/А-19018/27 від 18 серпня 2022 року, в якому з посиланням на норми Кримінально-виконавчого кодексу України та Порядку організації надання засудженим доступу до глобальної мережі Інтернет , роз`яснило позивачу порядок користування засудженими глобальною мережею Інтернет.

Однак 24 серпня 2022 року позивач повторно звернувся до Міністерства юстиції України з ідентичним запитом про надання інформації, у зв`язку з чим листом Міністерства юстиції України №73602/А-21017/27 від 29 серпня 2022 року відповідач повідомив позивача, що аналогічна за змістом заява в Мін`юст розглядалася та за результатами розгляду йому надано відповідь №70129/А-19018/27 від 18 серпня 2022 року.

03 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства юстиції України із інформаційним запитом (аналогічним до змісту із запитами від 12.07.2022 року, від 02.08.2022 року та від 24.08.2022 року) щодо застосування на практиці окремих питань, пов`язаних з доступом до глобальної мережі.

04 жовтня 2022 року позивач звернувся до Міністерства юстиції України із інформаційним запитом щодо застосування на практиці окремих питань, пов`язаних з наданням засудженим телефонних розмов.

Вказані запити листами Міністерства юстиції України від 07.10.2022 року за №92944/А-24403/27 та №92943/А-24544/24 були направлені до розгляду в межах компетенції до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України.

Листом №2/1-3664-22/А-2587ВС від 21.10.2022 року Департаментом з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України надано відповідні роз`яснення з приводу кількості можливих телефонних розмов, які засуджений має право здійснювати щодня, а також щодо здійснення контролю адміністрацією установи виконання покарань за користування засудженим електронною скринькою.

Крім цього, 12 липня 2022 року позивач звернувся до відповідача з інформаційним запитом, в якому просив роз`яснити питання щодо кількості можливих телефонних розмов, які засуджений має право здійснювати щодня та порядку їх здійснення, у відповідь на який Міністерство юстиції України направило лист №57762/А-17266/27 від 15.07.2022 року, в якому вказано, що засудженому надається право на телефонні розмови у межах фіксованого або рухомого (мобільного) зв`язку без обмеження їх кількості під контролем персоналу, однак, з метою реалізації права на телефонні розмови засуджених тривалість розмови одного засудженого не повинна перевищувати 15 хвилин.

З аналогічним інформаційним запитом щодо кількості можливих телефонних розмов, які засуджений має право здійснювати щодня та порядку їх здійснення, позивач звернувся до Міністерства юстиції України і 26 липня 2022 року.

Листом №62064/А-18474/27 від 28.07.2022 року відповідач повторно з посиланнями на норми Кримінально-виконавчого кодексу України, Правил внутрішнього трудового розпорядку установ виконання покарань, роз`яснив позивачу його право на здійснення телефонних розмов.

Також 13 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства юстиції України із запитом, в якому просив роз`яснити питання щодо користування особами, засудженим до довічного позбавлення волі кімнатами ip телефонії.

Листом №65929/А-17393/27 від 09.08.222 року позивачу роз`яснено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 2021 року №828, з метою визначення доцільності законодавчого закріплення права доступу осіб, взятих під варту, до глобальної мережі Інтернет та телефонного зв?язку в слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється реалізація експериментального проєкту щодо платної послуги з надання доступу до Інтернету та телефонного зв?язку за допомогою засобів IP-телефонії особам, взятим під варту. Порядок реалізації експериментального проекту щодо надання особам, взятим під варту, в слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України платної послуги з доступу до Інтернету та телефонного зв?язку за допомогою засобів ІР-телефонії затверджений наказом Міністерства Юстиції України від 09 вересня 2021 року №3191/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 09 вересня 2021 року за №1187/36809 (далі - Порядок). Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку за наявності технічної можливості доступ до Інтернету та/або телефонного зв?язку надається безпосередньо у камерах або в іншому приміщенні, обладнаному для отримання таких послуг.

З аналізу відповідей Міністерства юстиції України на численні та, за своєю суттю, ідентичні запити ОСОБА_1 , вбачається, що відповідач повно та всебічно надав відповіді на такі інформаційні запити, а в деяких випадках забезпечив належний розгляд таких запитів компетентним на те департаментом Міністерства юстиції України.

Сама ж по собі незгода позивача зі змістом наданих відповідей не може свідчити про допущення відповідачем протиправних дій та про неналежний розгляд звернень позивача.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у спірних відносинах відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Під час судового розгляду справи позовні вимоги не знайшли свого нормативного та документального підтвердження, у зв`язку із чим адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Згідно змісту частин першої та другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів обґрунтованість заявлених вимог. Натомість відповідач довів правомірність оскаржуваних дій/бездіяльності. А тому позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 30 квітня 2024 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 (місце утримання Державна установа «Чернівецький слідчий ізолятор: м. Чернівці, площа Соборна, буд. 6), відповідач Міністерство юстиції України (вул. Арх. Гордецького, буд. 13, м. Київ, код ЄДРПОУ 01001).

Суддя О.П. Лелюк