Справа № 160/25287/23
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2024-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2024 року м. Дніпросправа № 160/25287/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у місті Полтава на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2023 року у справі №160/25287/23 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у місті Полтава про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у місті Полтава, в якому просив:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державного бюро розслідування, розташоване у місті Полтава щодо невиплати грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористану ним відпустку у період роботи з 01.01.2022 року по 30.12.2022 року (30 календарних днів щорічної основної оплачуваної відпустки та 10 календарних днів щорічної додаткової відпустки);

- зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідування, розташоване у місті Полтава виплатити грошову компенсацію ОСОБА_1 за невикористану ним відпустку у період роботи з 01.01.2022 року по 30.12.2022 року (30 календарних днів щорічної основної оплачуваної відпустки та 10 календарних днів щорічної додаткової відпустки).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Територіального управління Державного бюро розслідування, розташоване у місті Полтава щодо невиплати грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористану ним відпустку у період роботи з 01.01.2022 року по 30.12.2022 року (30 календарних днів щорічної основної оплачуваної відпустки та 10 календарних днів щорічної додаткової відпустки).

Зобов`язано Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві, виплатити грошову компенсацію ОСОБА_1 за невикористану ним відпустку у період роботи з 01.01.2022 року по 30.12.2022 року (30 календарних днів щорічної основної оплачуваної відпустки та 10 календарних днів щорічної додаткової відпустки.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволені позову.

В обгрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що виплата компенсації особам рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань за невикористану ними у році звільнення відпустку можлива лише у році звільнення. ТУ ДБР у м. Полтаві при звільненні ОСОБА_1 31.08.2023 у повному обсязі виплатило йому грошову компенсацію за невикористані у 2023 році дні відпустки. Судом першої інстанції не було враховано, що особливості порядку проходження служби притаманні для осіб рядового і начальницького складу ДБР та мають відмінності від порядку проходження служби поліцейськими. Основною відмінністю є надання особам рядового і начальницького складу ДБР в особливих випадках з дозволу відповідного керівника (начальника) щорічної основної відпустки за минулий рік лише у І кварталі наступного року та за умови, що раніше її не було надано. Водночас, згідно із Законом України «Про Національну поліцію», у поліцейських таке право відсутнє. При цьому, у межах цього спору підлягають застосуванню спеціальні нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, а саме, Закон № 794 та Положення № 743. З аналізу п. 84 Положення № 743 слідує, що право особи рядового і начальницького складу ДБР на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередньому році передбачено, на відміну від поліцейських, але з певним часовим обмеженням - І квартал наступного року. Тобто, в разі якщо особа звільняється у період з 01 січня по 31 березня (І квартал року), то вона має право на компенсацію за таку відпустку разом із компенсацією за відпустку у поточному році (році звільнення). Водночас, в разі звільнення особи рядового та начальницького складу ДБР у період після 01 квітня, право на компенсацію за невикористані у попередньому році дні відпусток, втрачається. Отже, Положення № 743 регулює спірне у цій справі питання, тобто передбачає механізм грошової компенсації за невикористану відпустку та не суперечить гарантіям в частині реалізації особами рядового та начальницького складу ДБР їх права на відпочинок. Враховуючи, що позивач не скористався своїм правом на відпустку за 2022 рік упродовж січня-березня 2023 року (І кварталу 2023 року), зважаючи на його звільнення за угодою сторін саме з 31.08.202, тобто не у І кварталі 2023 року, він втратив право на отримання грошової компенсації за ці дні. За викладених обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень чинного законодавства України, на переконання відповідача, правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши підстави для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, наказом ТУ ДБР у м. Полтаві від 28.08.2023 року №98-о/дск майора Державного бюро розслідувань ОСОБА_1 звільнено зі служби у Державному бюро розслідувань у запас, 31 серпня 2023 року за угодою сторін з достроковим припиненням (розірванням) контракту.

Крім цього, згідно п.2 вказаного наказу, наказано виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 27 календарних днів невикористаної щорічної оплачуваної відпустки за 2023 рік.

21.09.2023 року адвокатом Нестерук А.В. надіслано до ТУ ДБР у м. Полтаві адвокатський запит з проханням надати наступну інформацію:

- про кількість днів використаної ОСОБА_1 щорічної відпустки за 2022 рік;

- про виплату компенсації ОСОБА_1 за невикористану щорічну відпустку за 2022 рік;

- про період виплату у серпні 2023 року грошової компенсації за невикористану відпустку в сумі 62900,55 грн.

Листом від 29.09.2023 року за вих.№26342-23/15-07/25631 ТУ ДБР у м.Полтаві повідомило адвоката Нестерук А.В. про те, що відповідно до вимог чинного законодавства та фактично відпрацьованого часу нараховано наступну кількість днів відпустки:

- за період роботи з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року - 30 календарних днів щорічної основної оплачуваної відпустки та 10 календарних днів щорічної додаткової відпустки;

- за період роботи з 01.01.2023 року по 31.08.2023 року - 20 календарних днів щорічної основної оплачуваної відпустки та 7 календарних дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки.

ОСОБА_1 за 2022 рік щорічну оплачувану відпустку не використав.

При звільненні зі служби у Державному бюро розслідувань 31.08.2023р. ОСОБА_1 виплачено компенсацію в сумі 62900,35 грн. за 27 календарних днів невикористаної щорічної оплачуваної відпустки за 2023 рік.

Також позивача повідомлено про відсутність правових підстав для компенсації невикористаної відпустки за 2022 рік з посиланням на Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, затверджене постановою КМ України від 05.08.2020 №743 та Інструкцію про механізм реалізації та застосування норм законодавства щодо грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, порядок та умови його виплати, затверджену наказом Державного бюро розслідувань від 12.07.2022 №348.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними та з вимогою вчинити певні дії, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що з огляду на відсутність правового регулювання спірного у цій справі питання нормами Закону № 580-VIII, який в силу положень частини 2 статті 19 Закону №794-VIII поширюється на осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань у частині соціальних гарантій, і Положенням № 743 при вирішенні цього спору, який стосується питання виплати компенсації невикористаної частини відпустки таким особам за минулі роки підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону № 504/96-ВР. Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №504/96-ВР і частини 1 статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Отже, у випадку звільнення осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 4 Закон України «Про відпустки» (далі - Закон №504/96-ВР) установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону №504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Закон України від 12 листопада 2015 року №794-VIII «Про Державне бюро розслідувань» (далі - Закон №794-VIII) визначає правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань.

Відповідно до статті 1 Закону №794-VIII Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.

Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що Державне бюро розслідувань у своїй діяльності керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими на їх основі.

Згідно з частинами 1-2 статті 14 Закону №794-VIII до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань.

Служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державному бюро розслідувань зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

За змістом положень частин 5-6 статті 14 Закону №794-VIII трудові відносини працівників Державного бюро розслідувань регулюються цим Законом (у частині переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців Державного бюро розслідувань поширюється дія Закону України «Про державну службу». Посади державних службовців Державного бюро розслідувань відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.

Порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань визначається цим Законом, Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, що затверджується Кабінетом Міністрів України, а також іншими нормативно-правовими актами.

Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 2020 р. № 743 (далі - Положення № 743) визначає порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, їх права та обов`язки.

За приписами пункту 81 Положення № 743 особи рядового та начальницького складу мають право на такі види відпусток:

1) щорічні відпустки:

основна відпустка;

додаткові відпустки, передбачені законодавством;

2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням;

3) творча відпустка;

4) відпустка для підготовки та участі в змаганнях;

5) соціальні відпустки:

відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами;

відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку;

відпустка у зв`язку з усиновленням дитини;

додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи;

6) відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення).

Згідно з пунктом 82 Порядку № 743 тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки осіб рядового та начальницького складу становить 30 календарних днів, якщо законом не визначено більший строк відпустки. За кожний повний календарний рік служби в Державному бюро розслідувань після досягнення п`ятирічного стажу служби особі рядового та начальницького складу надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як 15 календарних днів.

Особам рядового та начальницького складу - учасникам бойових дій та прирівняним до них особам надаються щорічні основні відпустки у зручний для них час.

Відповідно до пункту 94 Порядку № 743 у разі звільнення особи рядового та начальницького складу із служби (крім звільнення через службову невідповідність, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення права займати певні посади, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, яким на особу накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, що пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового та начальницького складу) та невикористання нею щорічної основної відпустки їй за її бажанням надається невикористана відпустка з подальшим звільненням її із служби.

Датою звільнення особи рядового та начальницького складу із служби у такому разі є останній день відпустки.

Пунктом 95 Порядку № 743 передбачено, що у разі звільнення особи рядового та начальницького складу із служби у зв`язку із закінченням строку контракту невикористана нею щорічна основна відпустка за її бажанням може надаватися їй тоді, коли час цієї відпустки повністю або частково перевищує строк дії контракту. В такому разі строк дії зазначеного контракту продовжується до закінчення відпустки.

За невикористану в році звільнення відпустку особам рядового та начальницького складу, які звільняються з Державного бюро розслідувань, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Згідно з пунктом 97 Положення № 743 відкликання осіб рядового та начальницького складу із щорічної основної відпустки керівником (начальником), який її надав, допускається лише у разі службової необхідності. Невикористана частина щорічної основної відпустки надається в порядку, передбаченому абзацом першим пункту 84 цього Положення.

Відповідно до пункту 84 Положення № 743 щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу відповідного керівника (начальника) щорічна основна відпустка може надаватися за минулий рік у I кварталі наступного року за умови, що раніше її не було надано.

Щорічна основна відпустка на прохання особи рядового та начальницького складу може бути поділена на частини за умови, що основна її частина становить 14 календарних днів.

Отже, за умовами Положення № 743 основна відпустка мала б надаватись протягом календарного року, а в особливих випадках щорічна основна відпустка може надаватися за минулий рік у I кварталі наступного року, якщо вона не була надана у попередньому році.

Колегія суддів враховує, що вказані положення поширюються на надання відпусток працівникам ДБР, проте вони не поширюються на виплату грошової компенсації за невикористані відпустки під час звільнення працівника ДБР.

За умовами частин 1-2 статті 19 Закону №794-VIII держава забезпечує соціальний захист працівників Державного бюро розслідувань відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства.

Особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом.

Умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці державних службовців Державного бюро розслідувань повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для належного виконання ними службових обов`язків з урахуванням специфіки, інтенсивності та особливого характеру роботи, забезпечувати добір до Державного бюро розслідувань висококваліфікованих кадрів, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності, компенсувати фізичні та інтелектуальні затрати працівників. (частина 1 статті 20 Закону №794-VIII)

На осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань поширюються умови грошового забезпечення, передбачені для працівників Національної поліції, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Умови оплати праці працівників Державного бюро розслідувань, які є державними службовцями, визначаються законодавством про державну службу з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. (частина 2 статті 20 Закону №794-VIII)

Аналіз Закону №794-VIII дає підстави для висновку про те, що вказаним законом не регламентуються умови грошового забезпечення працівників ДБР, натомість вказаний закон відсилає для регулювання вказаного питання до Закону України «Про Національну поліцію».

Більш того, Законом №794-VIII встановлено, що особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом

Закон України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Згідно з частинами 1-2 статті 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами 1-4 статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частини 10 статті 93 Закону №580-VIII за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Вказана норма кореспондується з приписами абзацу 2 пункту 95 Положення №743, згідно з яким, за невикористану в році звільнення відпустку особам рядового та начальницького складу, які звільняються з Державного бюро розслідувань, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Водночас, як вже було зазначено вище, згідно частини 5 статті 14 Закону №794-VIII трудові відносини працівників Державного бюро розслідувань регулюються, в тому числі, й законодавством про працю.

Отже, питання компенсації невикористаної відпустки за минулі роки під час звільнення працівників ДБР не врегульовано, натомість норми Закону №794-VIII та Положення №743 передбачають необхідність застосування до спірних правовідносин, в тому числі, трудового законодавства, яким є КЗпПУ та Закон України «Про відпустки».

Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

Кодекс законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII (далі - КЗпПУ) регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя працівників, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

За умовами статті 83 КЗпПУ у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону №504/96-ВР).

Отже, за невикористану в році звільнення відпустку особам рядового та начальницького складу, які звільняються з Державного бюро розслідувань, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. У свою чергу, Законом України «Про відпустки» та КЗпПУ передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

За викладених обставин, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про безпідставність доводів відповідача щодо можливість виплати компенсації за невикористану відпустку виключно у році звільнення.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 243, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2023 року у справі №160/25287/23 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню у касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко