Справа № 340/4129/23
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2024-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2024 року м. Дніпросправа № 340/4129/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Юрко І.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 року в адміністративній справі №340/4129/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (далі відповідач-1, ГУДПС), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Кіровоградській області, яка полягає у неповерненні ОСОБА_1 помилково (безпідставно) сплачених коштів у розмірі 9009 грн. (дев`ять тисяч дев`ять гривень) 66 коп.;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Кіровоградській області підготувати та подати до відповідного управління (відділення) Державної казначейської служби України висновок про повернення фізичній особі, яка провадить незалежну професійну діяльність, адвокату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) помилково сплаченої суми єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування в розмірі 9009 грн. (дев`ять тисяч дев`ять гривень) 66 коп.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 року відмовлено у задоволені позовних вимог.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач 15.01.2018 року отримала свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та до Єдиного реєстру адвокатів України було внесено запис про здійснення мною адвокатської діяльності індивідуально.

Позивачем було сплачено протягом 2018 року ЄСВ у розмірі 8190,60 гри. за період січень - жовтень 2018 року, та у 2019 році - 819,06 грн. за листопад 2018 року. Усього сплачено ЄСВ за період січень - листопад 2018 року на суму - 9009,66 грн.

Однак, за період з січня 2018 року і по теперішній час позивач реалізовувала своє право на зайняття адвокатською діяльністю як найманий працівник у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агродар ЛТД» та отримувала за це заробітну плату.

Роботодавець - ТОВ «Агродар ЛТД», як податковий агент, здійснювало нарахування та сплату податку на доходи фізичних осіб, військового внеску та єдиного соціального внеску при виплаті їй заробітної плати.

Іншого доходу, окрім заробітної плати, від своєї незалежної професійної діяльності у 2018-2019 роках позивач не отримувала, що підтверджує Податкова декларація про майновий стан і доходи за 2018 рік та за 2019 рік.

Таким чином, сплачені суми єдиного внеску у 2018-2019 роках у розмірі 9009,66 грн. за відсутності у неї відповідного обов`язку, вважаються сплаченими помилково.

Позивач чотири рази зверталась до відповідача із заявами про повернення помилково сплачених коштів від 27.03.2019р., від 30.04.2020р., від 26.11.2021р., від 20.02.2023р., проте, отримувала відмови із зазначенням кожного разу нових підстав для відмови у поверненні коштів. Відповідач продовжував нараховувати до сплати суми єдиного внеску та формувати вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Позивачем дії відповідача оскаржувались до суду.

Так, рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.12.2019 року по справі №340/1720/19, визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Кіровоградській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_2 про повернення помилково сплачених коштів,

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року по справі №340/101/20 вимога про сплату боргу визнана протиправною та скасована.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.04.2021 року по справі №340/1107/21 визнана протиправною та скасована вимога про сплату боргу та зобов`язано Головне управління ДПС у Кіровоградській області виключити з інформаційної системи органів ДПС та індивідуальної картки платника податків позивача відомості про наявність боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування у розмірі 15577,96 грн.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративно суду від 25.04.2022р. по справі №340/1096/22, визнана протиправна відмова ГУ ДПС у Кіровоградській області у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 26.11.2021 року про повернення надміру та / або помилково сплачених коштів єдиного внеску в сумі 9009,66 грн. та зобов`язано ГУ ДПС у Кіровоградській області розглянути питання щодо підготовки висновку про повернення ОСОБА_1 надміру та / або помилково сплачених коштів єдиного внеску в сумі 9009,66 грн.

Листом ГУ ДПС у Кіровоградській області №1957/6/11-28-24-01-12 від 20.03.2023 року відмовлено у поверненні коштів, зазначивши ту ж саму підставу, що зазначалась ним у відмові від 16.12.2021р. №10070/11-28-24-01-12 яка була визнана судом незаконною, а саме, що в ІКП ОСОБА_1 відсутня будь яка переплата з єдиного соціального внеску.

Щодо необхідності коригування сум єдиного внеску, скаржник зазначає, що у Порядку №435, на який посилається суд, як на підставу у задоволенні позову, мова йде про порядок виправлення помилок у Звіті про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (Форма № Д4 (місячна), затвердженого Додатком 4 до Порядку №435.

Оскільки позивач не є страхувальником, який використовує найману працю, то ним подавалась зовсім інша форма звіту - Форма № Д5 (річна) - Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, а не Звіт за формою затвердженою у додатку 4.

Проте, розділ V Порядку №435 не містить жодного порядку виправлення помилок чи скасування Звіту за формою №Д5, після закінчення строку подання такого Звіту, а отже посилаючись па розділ V Порядку № 435 суд не правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Окрім того, приписи п. 15 Порядку № 435 про обов`язок формування та подання звіту фізичною особою-підприємцем, яка має ознаку незалежної професійної діяльності, не відповідають положенням п. 4 та 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VІ. Особи, визначені цими пунктами, є окремими платниками єдиного внеску з певними особливостями їх обліку, різною базою нарахування єдиного внеску та порядку його сплати, а тому поєднання нормотворцем двох різних статусів платників єдиного внеску на рівні підзаконного нормативно-правового акта призводить до невідповідності норм Порядку положенням Закону.

У 2018 році хоча позивач і не здійснювала незалежну професійну адвокатську діяльність індивідуально, однак помилково за цей період подала звіт про суми отриманого доходу від такої діяльності та сплатила єдиний внесок у розмірі, визначеному законодавством.

Разом з тим, у даний період була найманим працівником, у цей період роботодавець сплачував за єдиний внесок у розмірах, визначених законодавством, що не заперечується відповідачем.

Оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону №2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок у спірний період нараховував та сплачував роботодавець у розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску мною ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Щодо виконання вимог для повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, скаржника зазначає, що у період звернення з заявою про повернення сплаченого ЄСВ (заява від 20.02.2023р.) та відповіді на неї (Лист №1957/6/11-28-24-01-12 від 20.03.2023р.) діяв Порядок зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затверджений наказом Міністерства фінансів України 23.07.2021р. № 417 (далі - Порядок №417), а не, як помилково зазначив суд Порядок зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 №6.

Повернення надміру/помилково сплачених сум єдиного внеску здійснюється відповідним підрозділом органу доходів і зборів на підставі заяви платника податків у випадках, визначених пунктом 5 Порядку, за умови відсутності у платника податків заборгованості зі сплати єдиного внеску та/або фінансових санкцій. При цьому, перелік , яких платнику податків може бути відмовлено у задоволенні його заяви, передбачений пунктом 10 Порядку, є вичерпним.

Для прийняття рішення про повернення помилково сплачених сум єдиного внеску позивачем викопано всі умови, прийняття такого рішення не відноситься до дискреційних повноважень Відповідача, оскільки вичерпний перелік підстав для відмови у поверненні коштів визначений законом.

Така підстава для залишення заяви без задоволення , як подання позивачем звіту про суми єдиного внеску та не спростування актуальності даних за звітом по єдиному внеску, у Порядку №417 відсутня.

Щодо твердження суду, що сума сплаченого єдиного внеску в розмірі 9009,66 гри. не є надмірно чи помилково сплаченою, скаржник зазначає, що у мотивувальній частині рішення, судом не надано мотивованої оцінки такому аргументу, наведеному у позовній заяві, як рішення судів, що набрали законної сили.

Так, Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.12.2019 року по справі №340/1720/19, встановлено, що ОСОБА_1 за 2018 рік не мала обов`язку самостійної сплати за себе єдиного соціального внеску, тобто не настали умови, за яких би вона мала статус платника єдиного внеску, суд доходить до висновку що в спірних відносинах позивач є неналежним платником єдиного внеску, а перераховані кошти є помилково сплаченими, що в свою чергу створило підстави для звернення позивача до відповідача з питань повернення коштів.

Також, у постанові Третього апеляційного суду від 22.04.2020р. по даній справі встановлено, що ОСОБА_1 за 2018 рік не мала обов`язку самостійної сплати за себе єдиного соціального внеску, тобто не настали умови, за яких би вона мала статус платника єдиного внеску, суд апеляційної інстанції доходить до висновку що в спірних відносинах позивач є неналежним платником єдиного внеску, а перераховані кошти є помилково сплаченими, що в свою чергу створило підстави для звернення позивача до відповідача з питань повернення коштів.

Дані обставини також встановлені у рішенні Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.04.2022р. по справі №340/1096/22. Так рішенням суду встановлено, що ОСОБА_1 у 2018-2019 роках мала лише дохід у формі заробітної плати .Таким чином, мета збору єдиного внеску для позивача досягнута за рахунок сплати відповідних коштів її роботодавцем (ТОВ "Агродар ЛТД"), а тому суд вважає що у вказаний період остання не мала обов`язку сплачувати єдиний внесок. Судом встановлено та не заперечується відповідачем факт сплати позивачем єдиного внеску за період січень-листопад 2018 року в розмірі 9009,66 грн.

Таким чином, сплачені позивачем суми єдиного внеску у 2018-2019 рік у розмірі 9009,66 грн. за відсутності у неї відповідного обов`язку, вважаються сплаченими помилково.

Судом не надана оцінка постанові Третього апеляційного суду від 22.04.2020 року по справі №340/1720/19, рішенню Кіровоградського окружного адміністративно суду від 25.04.2022р. по справі №340/1096/22, якими вже було встановлено, що сплачені нею суми єдиного внеску у 2018-2019 роках у розмірі 9009,66 грн. вважаються сплаченими помилково та не враховані при винесенні оскаржуваного рішенні висновки зробленими судами у даних справах.

Щодо підстави відмови у поверненні коштів - відсутність в ІКП переплати з єдиного соціального внеску, скаржник зазначає, що відмова у поверненні коштів з підстави відсутності в ІКП переплати з єдиного внеску в сумі 9009,66 грн. вже була предметом розгляду у справі №340/1096/22, за результатом якого було прийняте рішення Кіровоградським окружним адміністративним судом від 25.04.2022р.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 , 15.01.2018р. отримала свідоцтво на зайняття адвокатською діяльністю та до Єдиного реєстру адвокатів було внесено запис про здійснення адвокатською діяльності індивідуально.

26.06.2020р. ОСОБА_1 подала Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік, у якому самостійно визначила суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини 3723 грн. щомісячно та суму нарахованого єдиного внеску в сумі 819,06 грн. щомісячно. Усього сума доходу за 2018 рік 40953 грн., сума нарахованого внеску 9009,66 грн. (а.с.91-92).

Сума єдиного внеску сплачена позивачем самостійно, що підтверджується квитанціями до платіжної інструкції від 12.04.2018р. на суму 2457,18 грн., від 07.05.2018р. на суму 819,06 грн., від 15.06.2018р. на суму 819,06 грн., від 10.07.2018р. на суму 819,06 грн., від 06.08.2018р. на суму 819,06 грн., від 13.09.2018р. на суму 819,06 грн., від 05.11.2018р. на суму 819,06 грн., від 09.12.2018р. на суму 819,06 грн., від 08.02.2018р. на суму 819,06 грн. (а.с.36-44).

Факт сплати позивачем єдиного внеску за період січень-листопад 2018 року в розмірі 9009,66 грн. не заперечується сторонами.

02.04.2019р. позивач звернувся до ГУ ДФС у Кіровоградській області з заявою про повернення помилково сплачених коштів на рахунок Олександрійської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області за єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне страхування.

Листом від 17.04.2019р. №1933/адв/11-28-53-06-16 в задоволенні заяви відмовлено.

26.11.2021р. позивач звернулася до ГУ ДФС у Кіровоградській області з заявою про повернення помилково сплачених коштів на рахунок Олександрійської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області за єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне страхування (а.с.26-27). Але отримала відмову від 16.12.2021р. (а.с.29).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.04.2022 року визнано протиправною відмову Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 26 листопада 2021 року про повернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 9009,66 грн.; Зобов`язано Головне управління Державної податкової служби у Кіровоградській області розглянути питання щодо підготовки висновку про повернення ОСОБА_1 надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за поданою нею заявою від 26 листопада 2021 року в сумі 9009,66 грн. (а.с.31-34).

20.02.2023р. ОСОБА_1 звернулась із заявою про зобов`язання виконати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.04.2022р. (а.с.35).

Листом ГУ ДПС у Кіровоградській області №1957/6/11-28-24-01-12 від 20.03.2023р. вказано про відсутність в ІКП ОСОБА_1 переплати з єдиного внеску в сумі 9009,66 грн., а тому відмовлено у поверненні коштів з рахунку 3556 ( а.с.45-46).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (далі - ПК) в частині компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб щодо адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Законом №2464-VI.

Так, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 та пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу 7), частини 1 статті 4 цього Закону, на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відносини щодо сплати єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. Інше тлумачення правових норм, якими врегульована сплата єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм Закону №2464-VI був зроблений Верховним Судом в постанові від 27.11.2019р. у справі №160/3114/19 та в подальшому підтриманий, зокрема в постанові від 04.12.2019р. справа №440/2149/19, від 23 січня 2020 року справа №480/4656/18, від 02.04.2020р. справа №620/2449/19.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосування норми до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Матеріали справи свідчать, що позивач у 2018-2019 роках мала лише дохід у формі заробітної плати.

Таким чином, мета збору єдиного внеску для позивача досягнута за рахунок сплати відповідних коштів її роботодавцем (ТОВ "Агродар ЛТД"), а тому суд вважає що у вказаний період остання не мала обов`язку сплачувати єдиний внесок.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем факт сплати позивачем єдиного внеску за період січень-листопад 2018 року в розмірі 9009,66 грн.

Позивач 02.04.2019 року звернулася до ГУ ДФС у Кіровоградській області з заявою про повернення помилково сплачених коштів на рахунок Олександрійської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області за єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне страхування.

Листом від 17.04.2019 року №1933/адв/11-28-53-06-16 в задоволенні заяви відмовлено.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.12.2019 року по справі №340/1720/19 визнано протиправною бездіяльність ГУ ДФС у Кіровоградській області щодо не розгляду заяви та зобов`язано її розглянути. При розгляді справи судом встановлено той факт, що у позивача не виник обов`язок по самостійній сплаті ЄСВ, а сплачені суми підлягають поверненню.

Позивач 30.04.2020р. повторно звернулася до ГУ ДФС у Кіровоградській області з заявою про повернення помилково сплачених коштів.

Листом від 09.06.2020р. №1916/АДВ/11-28-53-08-15 в задоволенні заяви відмовлено. Заява мотивована наявністю у позивача заборгованості зі сплати єдиного внеску, оскільки 13.08.2019р. Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-104129-53У станом на 31.07.2019р. на суму 5508,36 грн.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.06.2020 року по справі №340/101/20 вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-104129-53У станом на 31.07.2019 року на суму 5508,36 грн. визнана протиправною та скасована. В ході судового розгляду суд дійшов висновку про відсутність у позивача обов`язку для самостійної сплати ЄСВ як самозайнятою особою у період з 01.01.2019р. по 31.07.2019р. Рішення набрало законної сили 21.08.2020р.

Натомість відповідач сформував 05.02.2021р. нову вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-104129-53 станом на 31.01.2021р. на суму 15577,96 грн.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.04.2021 року по справі №340/1107/21 вимога про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2021 року №Ф-104129-53 станом на 31.01.2021 року на суму 15577,96 грн. визнана протиправною та скасована. В даному провадженні суд також дійшов висновку про відсутність у позивача обов`язку для самостійної сплати ЄСВ як самозайнятою особою у період до 31.01.2021р. Рішення набрало законної сили 06.10.2021р.

Після скасування вимог з ІКП позивача виключені відомості про наявність боргу.

Позивач втретє звернулася до ГУ ДФС у Кіровоградській області з заявою про повернення помилково сплачених коштів 27.11.2021 року.

Листом від 16.12.2021 року №10070/6/11-28-24-01-12 в задоволенні заяви відмовлено. Заява мотивована відсутністю у позивача і переплати, і заборгованості з ЄСВ.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2022 року справа № 340/1096/22 суд: визнав протиправною відмову Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 26 листопада 2021 року про повернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 9009,66 грн.; зобов`язав Головне управління Державної податкової служби у Кіровоградській області розглянути питання щодо підготовки висновку про повернення ОСОБА_1 надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за поданою нею заявою від 26 листопада 2021 року в сумі 9009,66 грн. В задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

У даному провадженні суд встановив, що зі змісту інтегрованої картки встановлено, що сплата у самі 9009,66 грн. за 2018 рік відбулась, натомість, з огляду на позицію податкового органу з приводу того, що самозайнята особа повинна сплачувати ЄСВ за відсутності доходу та за обставин сплати ЄСВ роботодавцем, з яким в неї укладений трудовий договір, внесків, що перевищують мінімальний розмір, відповідач зарахував такі оплати у виконання такого "обов`язку" та після позицій судів, описаних вище, відповідні коригування в картці не провів. У ході розгляду даної справи суд дійшов висновку про необґрунтованість таких доводів відповідача та протиправність спірної відмови.

Суд у даному провадженні дійшов висновку, що сплачені позивачем суми єдиного внеску у 2018-2019 рік у розмірі 9009,66 грн. за відсутності у неї відповідного обов`язку, вважаються сплаченими помилково.

20.02.2023р. ОСОБА_1 звернулась із заявою про зобов`язання виконати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.04.2022 р.

Листом ГУ ДПС у Кіровоградській області №1957/6/11-28-24-01-12 від 20.03.2023р. вказано про відсутність в ІКП ОСОБА_1 переплати з єдиного внеску в сумі 9009,66 грн., а тому відмовлено у поверненні коштів з рахунку 3556.

Застосовуючи наведені норми, колегія суддів виходить з того, що у 2018 році позивач була найманим працівником, у цей період роботодавець сплачував за нього єдиний внесок у розмірі, визначеному Законом № 2464-VI, що не заперечується відповідачем та підтверджується індивідуальною відомістю.

Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження адвокатської діяльності ГУ ДПС не надало.

Наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує таке право, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від цієї діяльності доходу.

Отже, встановлених Законом № № 2464-VI підстав для сплати позивачем єдиного внеску в розмірі 9009,66 грн за 2018 рік не було.

Встановивши обставини щодо сплати позивачем єдиного внеску в розмірі 9009,66 грн. за відсутності у нього відповідного обов`язку, суд дійшов висновку, що позивач має право на повернення цих грошових коштів.

За частиною 13 статті 9 Закону №2464-VI (у редакції на час прийняття спірного рішення) суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною п`ятою статті 9 Закону №2464-VI встановлено, що сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування або на єдиний рахунок, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Наказом Міністерства фінансів України 23 липня 2021 року № 417, відповідно до статей 9, 11 розділу III Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», пункту 22 Порядку функціонування єдиного рахунка та виконання норм статті 35-1 Податкового кодексу України центральними органами виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року № 321, та підпункту 5 пункту 4 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 375, затверджено Порядок зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів.

Пунктом 5-7 цього Порядку передбачено, що повернення коштів здійснюється у випадках: 1) надмірної або помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на належний рахунок 3556; 2) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій не на належний рахунок 3556; 3) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на бюджетний рахунок за надходженнями; 4) помилкової сплати податкових зобов`язань з податків, зборів, штрафних (фінансових) санкцій та пені, передбачених Кодексом та іншими законами, на рахунок 3556; 5) виявлення технічної та/або методологічної помилки за сумами, які були зараховані на рахунок 3556 з єдиного рахунку.

Повернення здійснюється на підставі заяви Платника про повернення коштів.

У випадках, передбачених підпунктами 1, 2 та 4 пункту 5 цього Порядку, заява про повернення коштів з рахунків 3556 (далі - Заява) подається до територіального органу ДПС за місцем обліку надміру та/або помилково сплачених коштів, за формою, визначеною у додатку 1 до цього Порядку.

Повернення єдиного внеску у випадку, передбаченому підпунктом 3 пункту 5 цього Порядку, здійснюється відповідно до вимог статті 43 Кодексу.

Заява може бути подана Платником до територіального органу ДПС в електронній формі через електронний кабінет та з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації, електронних довірчих послуг та електронного документообігу.

До Заяви Платник обов`язково додає копію розрахункового документа (квитанції, платіжного доручення тощо), що підтверджує сплату коштів на рахунок 3556 (до Заяви в електронній формі - електронну копію зазначеного документа). Копія цього документа завіряється Платником особисто.

Після надходження до територіального органу ДПС Заяви, яка подана в електронній формі, інформація щодо цієї Заяви автоматично вноситься до Журналу реєстрації заяв про повернення надміру або помилково сплачених коштів (далі - Журнал), який ведеться засобами інформаційно-телекомунікаційної системи податкових органів з дотриманням вимог законодавства у сфері захисту інформації.

Інформація щодо Заяви, поданої у паперовій формі, вноситься до Журналу працівником самостійного структурного підрозділу територіального органу ДПС, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску.

Пункт 10 Порядку визначає, що заява залишається без задоволення у таких випадках: невідповідність Заяви формі, визначеній у додатку 1 до цього Порядку; недостовірність викладеної у Заяві інформації; подання Заяви не за місцем обліку надміру та/або помилково сплачених сум єдиного внеску; наявність у Платника заборгованості зі сплати єдиного внеску та/або фінансових санкцій; ненадання документа, що додається до Заяви згідно з пунктом 6 цього Порядку.

Згідно з п.11 Порядку №417, у разі відмови в задоволенні Заяви самостійний структурний підрозділ територіального органу ДПС, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, у терміни, визначені пунктом 9 цього Порядку, надає Платнику повідомлення з відмовою у поверненні коштів за підписом керівника цього підрозділу із зазначенням причин такої відмови. У разі подання Заяви в електронній формі таке повідомлення надається через електронний кабінет.

Згідно з п. 13 Порядку № 417 на підставі Висновку та за умови наявності поточних надходжень за день на рахунку 3556 за відповідним символом звітності, у строк не пізніше ніж три робочих дні з дня його отримання самостійний структурний підрозділ територіального органу ДПС, на який покладено функцію ведення бухгалтерського обліку, засобами системи дистанційного обслуговування «Клієнт казначейства - Казначейство» (далі система Казначейства) формує у встановленому порядку розрахунковий документ на повернення коштів з рахунку 3556, на який їх було сплачено, та подає його до відповідного головного управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві, Севастополі (далі - головне управління Казначейства). Головне управління Казначейства виконує розрахунковий документ територіального органу ДПС за рахунок поточних надходжень за день на відповідний рахунок 3556.

Право особи, яка звертається до суду з позовом, самостійно та на свій розсуд розпоряджатися своїми правами, зокрема і щодо визначення предмета і підстав позову є складовою диспозитивності як одного із принципів адміністративного судочинства (пункт 4 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС)).

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Гарантуючи кожній особі право в порядку, встановленому КАС, звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, стаття 5 КАС одночасно визначає, у який спосіб особа може просити суд їх захистити, зокрема шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частини першої цієї статті).

Відмова відповідача повернути позивачу помилково сплачений єдиний внесок свідчить про бездіяльність з боку відповідача щодо повернення коштів.

Відтак, предметом позову у цій справі є бездіяльності відповідача, внаслідок якої порушено право позивача на майно, а способом захисту порушеного права, про який позивач може просити суд, є визнання такої бездіяльності протиправної та зобов`язання підготувати та подати до відповідного управління (відділення) Державної казначейської служби України висновок про повернення помилково сплаченої суми єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування в розмірі 9009 грн. 66 коп.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року справа №560/4304/18.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно частини 4 статті 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

На підставі викладеного, оскільки суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права та дійшов помилково висновку про наявність підстав для задоволення позову, судове рішення підлягає скасуванню, з прийняттям нового судового рішення про їх задоволення.

Відповідно до частини 6 статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись статями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 в адміністративній справі №340/4129/23 задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 року в адміністративній справі №340/4129/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії скасувати.

Прийняти нове судове рішення.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Кіровоградській області, яка полягає у неповерненні ОСОБА_1 помилково (безпідставно) сплачених коштів у розмірі 9009 грн. (дев`ять тисяч дев`ять гривень) 66 коп.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Кіровоградській області підготувати та подати до відповідного управління (відділення) Державної казначейської служби України висновок про повернення фізичній особі, яка провадить незалежну професійну діяльність, адвокату Горобець Олені Леонідівні (РНОКПП НОМЕР_1 ) помилково сплаченої суми єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування в розмірі 9009 грн. (дев`ять тисяч дев`ять гривень) 66 коп.

Стягнуть з Головне управління ДПС у Кіровоградській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 2 147,20грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко