Справа № 300/8713/23
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" квітня 2024 р. справа № 300/8713/23
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Шумея М.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- визнати протиправною відмову командира військової частини НОМЕР_1 у звільненні з військової служби ОСОБА_1 , як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби згідно з абз. 8 пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд та прийняти рішення за результатами розгляду рапорту - з урахуванням висновків суду.
Позовні вимоги мотивовані протиправною відмовою командира військової частини НОМЕР_1 у звільненні з військової служби ОСОБА_1 , як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 року відкрито дану адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження.
08.04.2024 року через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує щодо доводів позивача та просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
17.04.2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі.
22.04.2024 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої викладено пояснення, міркування та аргументи щодо наведених у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення, позовні вимоги просить задоволити в повному обсязі.
Розглянувши позовну заяву в порядку визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах адміністративної справи, відзив на позов, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 11.08.2023 року.
На даний час солдат ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді водія 2 мінометного взводу військової частини НОМЕР_1 .
16 вересня 2023 року позивач звернувся (вдруге) по команді до свого безпосереднього командира з письмовим рапортом, який оформлений згідно вимог інструкції з діловодства в ЗСУ, затвердженої наказом Генерального штабу ЗСУ № 124 від 07.04.2022 року, Статутів ЗСУ, з проханням звільнити його з військової служби за сімейними обставинами, а саме: відповідно до абз. 8 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу в зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Рапорт був зареєстрований військовою частиною НОМЕР_1 за № 495 від 16.09.2023 року.
Позивач є єдиною особою, яка може здійснювати постійний сторонній догляд за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка являється позивачу двоюрідною бабою.
У ОСОБА_3 немає інших родичів, які б могли здійснювати за нею догляд і позивач взяв на себе таку відповідальність по догляду ще до мобілізації. Таким чином, позивач має необхідність у здійсненні постійного стороннього догляду, останній має потребу і законне право звільнитися з військової служби (на підставі абз. 8 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»).
До рапорту Позивача були долучені належним чином завірені копії таких документів:
- Висновок ЛКК №85/2 від 14.08.2023 року;
- Довідка № 2П-1692/02-64 від 13.09.2023 року про надання соціальної послуги ОСОБА_3 родичем ОСОБА_1 та отримання компенсації за наданні послуги;
- Витяг з реєстру територіальної громади № 2023/006363586 від 15.08.2023 року;
- Витяг з реєстру територіальної громади № 2023/006364482 від 15.08.2023 року;
- Висновок опікунської ради при виконавчому комітеті Пасічнянської сільської ради від 17.08.2023 року про доцільність реєстрації ОСОБА_1 помічником дієздатної особи, яка за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки;
- Рішення Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 17.08.2023 року №951;
- Акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 07.08.2023 року;
- Довідка про зареєстроване місце проживання від 13.09.2023 року;
- Акт встановлення факту здійснення догляду від 07.08.2023 року;
- Рішення про призначення/перерахунок компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі від 22.09.2023 року;
- Паспорт та РНОКПП ОСОБА_1 ;
- Паспорт та РНОКПП ОСОБА_3 ;
У довідці від 13.09.2023 року зазначається: «надається соціальна послуга ОСОБА_3 , компенсацію за надані послуги призначено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859 за ОСОБА_3 з 2022 року здійснював ОСОБА_1 . На даний час стан та здоров`я ОСОБА_3 , погіршився. Інших осіб, крім ОСОБА_1 , що перебуває на військовій службі, які б могли здійснювати догляд за ОСОБА_3 , немає. Тому є крайня потреба у звільнені за сімейними обставинами з військової служби військовослужбовця ОСОБА_1 для забезпечення здійснення догляду за ОСОБА_3 ».
Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов проживання та актом встановлення факту здійснення догляду вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 разом проживають за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_1 здійснює постійний сторонній догляд за ОСОБА_3
25.09.2023 року позивач отримав відмову у реалізації поданого ним рапорту про звільнення з військової служби, мотивовану відсутністю довідки МСЕК про потребу в постійному сторонньому догляді та тим, що висновок ЛКК видано із строком дії до 14.08.2024 року, а не на постійній основі. Така відмова була оформлена письмовою відповіддю на рапорт та підписана командиром військової частини НОМЕР_1 .
У відмові, серед іншого, зазначено: «повторно розглянувши рапорт та додані документи повідомляю про залишення рапорту про звільнення з військової служби без реалізації з наступних причин: доданий до рапорту консультативний висновок ЛКК №85/2 від 14.08.2023 року не є належним документом, що підтверджує необхідність постійного догляду за повнолітньою особою. Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року №1317, визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації. Підпунктом 1 пункту 11 Положення про медико-соціальну експертизу визначено, що міські, міжрайонні комісії визначають обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування.
В свою чергу, відповідно до пункту 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008року № 189, лікарсько-консультативна комісія видає висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет І типу (інсулінозалежний) - до досягнення 16-річного віку.
З наведених актів випливає, що необхідність постійного догляду за повнолітньою особою підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії, а не висновком лікарсько-консультативної комісії. Додана військовослужбовцем до рапорту копія консультативного висновку ЛКК №85/2 від 14.08.2023 року не є належним медичним висновком, що підтверджує необхідність постійного догляду за повнолітньою особою та не є належним підтверджуючим документом для звільнення зі служби за мобілізацією з Збройних Сил України за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України про військовий обов`язок і військову службу.
Окрім того, висновок ЛКК №85/2 від 14.08.2023 року видано із строком дії до 14.08.2024 року, а не на постійній основі.».
Не погоджуючись з такими діями відповідача представник позивача звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Статтею 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (частина 1).
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (частина 3).
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина 5).
Звільнення з військової служби визначає стаття 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Відповідно до абз. 8 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу продовжувати військову службу), а саме необхідність здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною; необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи; необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Згідно з частиною 7 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" Указом Президента України за № 1153/2008 від 10 грудня 2008 року затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яким визначається порядок проходження громадянами України (далі громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (далі Положення).
Відповідно до пункту 2 Положення громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі військова служба) в добровільному порядку або за призовом.
У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.
За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Згідно з пунктом 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Відповідно до пункту 234 Положення перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.
Як встановив суд, єдиною підставою відмови у задоволенні рапорту позивача від 16.09.2023 року є твердження відповідача про те, що позивачу необхідно надати висновок медико-соціальної експертної комісії в якій вказано, що ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду.
З матеріалів адміністративної справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 подавався до свого командування рапорт про звільнення з лав Збройних сил України на підставі п. п. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», однак до пакету документів, що позивач долучив до рапорту відсутній відповідний медичний висновок медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.
Щодо посилання позивача на висновок лікарсько-консультативної комісії охорони здоров`я № 85/2 від 14.08.2023 року КНП «Делятинська міська лікарня», суд зазначає наступне.
Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317, яке визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.
Підпунктом 1 п.11 Положення визначено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, груп інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.
З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за особою яка потребує постійного догляду, підтверджується саме відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. А необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитинною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.
За таких обставин, норми Закону України №2232-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України №413 від 12.06.2013 року, не містять суперечностей щодо їх змісту, оскільки положення постанови конкретизують суб`єкт, який видає медичний висновок у залежності від віку особи, яка потребує стороннього догляду.
Отже, для підтвердження необхідності стороннього догляду за ОСОБА_3 , позивач повинен був надати висновок медико-соціальної експертної комісії про те, що дана особа потребує постійного стороннього догляду.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відмова військової частини НОМЕР_1 у звільненні позивача є обґрунтованою та такою, що відповідає нормам чинного законодавства. В свою чергу, позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шумей М.В.