Справа № 480/11576/23
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2024-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 р.Справа № 480/11576/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

представник позивача - Гоч В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ''Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання'' на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.02.2024, головуючий суддя І інстанції: А.І. Сидорук, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 15.02.24 року по справі № 480/11576/23

за позовом Акціонерного товариства ''Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання''

до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області треті особи Акціонерне товариство ''Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг'' , Товариство з обмеженою відповідальністю ''Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання''

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариство ''Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання'', звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову АСВП № 57084810 від 12.10.2023 про опис та арешт майна боржника, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Ричкалем С.П.

В обґрунтування позову зазначив, що спірною постановою накладено арешт на майно, а саме 52 одиниці рухомого майна, яке знаходиться за адресою проспект Перемоги, 30, м. Суми та призначено особою відповідальною за зберігання майна - директора позивача. За вказаною адресою будь-яке майно не належить позивачу на праві власності, а отже посадовими особами відповідача проведено опис та арешт рухомого майна третіх осіб, а не позивача. Матеріали виконавчого провадження не містять доказів того, що відповідач звертався до третіх осіб і отримав інформацію про те, що вказане у постанові майно належить позивачу. Щодо права позивача на оскарження постанови, то позивач зазначає, що спірною постановою покладені на нього не передбачені чинним законодавством обов`язки та негативні наслідки.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 19.12.2023 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Акціонерне товариство ''Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг''.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 03.01.2024 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю ''Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання''.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 в задоволенні адміністративного позову Акціонерного товариства ''Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання'' відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, третьою особою, Товариством з обмеженою відповідальністю ''Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання'', подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначила, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та застосував норми матеріального права. Суд, всупереч наявним в матеріалах справи доказам, не врахував, що відбулось протиправне втручання відповідача в господарську діяльність ТОВ "СМНВО" та здійснено арешт його майна в порядку та у спосіб не передбачені законом.

Зауважив, що в 2010 році відповідно до акту приймання-передачі (додатку) до договору купівлі-продажу майна № 8/167 від 29.06.2010 у власність ТОВ "СМНВО" було передано понад 100000 основних засобів. 12.10.2023 державні виконавці Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції протиправно (без дозволу і відому) проникли на огороджену територію ТОВ "СМНВО" і на дільницях прилеглих до виробничих нерухомих об`єктів провели опис належного йому на праві власності майна (52 позиції), про що склали постанову від 12.10.2023 АСВП № 57084810. В постанові державні виконавці довільно зазначили найменування майна та ймовірні інвентарні номери відносно 16 позицій. До постанови державним виконавцем були долучені фотографії, по яким ідентифікувати майно неможливо (за виключенням обладнання - кранів, контейнерів та верстату). Все майно, що зазначено в постанові є власністю ТОВ "СМНВО", розміщено на прилеглих до виробничих нежитлових приміщень (належних йому на праві власності), є складовими частинами виробничого обладнання; вузлами чи деталями, які перебувають на призначених для цього ділянках (довідка від 26.02.2024). Оригінали первинних документів на рухоме майно зазначене в довідці від 26.02.2024 наразі перебувають у інвентаризаційної комісії, проведення якої призначено на виконання п. 11 ухвали Господарського суду Сумської області від 13.07.2023 про відкриття провадження у справі № 920/604/23 про банкрутство ТОВ "СМНВО".

Вказав на те, що ТОВ "СМНВО" не є стороною або учасником зведеного виконавчого провадження № 57084810. Майно ТОВ "СМНВО" не підлягає опису та арешту відповідачем при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 57084810. В свою чергу, відповідач не має передбаченого законом права перебувати на території ТОВ "СМНВО" без його дозволу, арештовувати майно ТОВ "СМНВО" тим самим обмежувати його в своїх правах відносно належного йому майна.

Таким чином, як зазначає апелянт, спірна постанова буда винесена відповідачем не в порядку та спосіб, визначені законом, а отже підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судове засідання представники відповідача та третіх осіб не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності осіб, які не прибули.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на виконанні у відповідача перебуває зведене виконавче провадження № 57084810 про стягнення заборгованості з позивача (а.с. 66-67, том 1, а.с. 157-158, том 2).

Відповідач зазначає, що при виконанні виконавчого провадження АСВП № 64304015 з примусового виконання ухвали № 920/25/21 від 06.01.2021, виданої Господарським судом Сумської області, державними виконавцями відділу примусового виконання рішень 28.10.2021 за адресою: м. Суми, проспект Курський 30 (на даний час проспект Перемоги 30), було виявлено та описано майно належне АТ «Сумське НВО» , про що 28.10.2021 державним виконавцем, відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», складена відповідна постанова.

12.10.2023 відповідачем у виконавчому провадженні № 57084810 було складено акт в якому зафіксовано, те що посадові особи відповідача безперешкодно потрапили на територію за адресою проспект Перемоги, 30, м. Суми (а.с.71, том 1).

12.10.2023 відповідачем було складено постанову про опис та арешт майна позивача за адресою: проспект Перемоги, 30, м. Суми. Відповідальною особою за зберігання майна визначено директора позивача - ОСОБА_1 (спірна постанова) (а.с.17-20, том 1).

У зв`язку з відсутністю під час виконавчих дій представників боржника, 13.10.2023 вказану постанову направлено позивачу, яка отримана ним 16.10.2023, що позивачем не спростовується (а.с. 41, том 1).

Позивач не погоджується із постановою виконавця про опис та арешт майна та зазначає, що за адресою: АДРЕСА_1 , майно, яке б належало позивачу не знаходиться, а власником описаного та арештованого майна є інша особа. В той же час, на позивача, як боржника у зведеному виконавчому провадження, спірною постановою покладені не передбачені чинним законодавством обов`язки та негативні наслідки, а тому він звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що спірна постанова відповідає вимогам, визначеним ст. 2 КАС України, порушення прав та інтересів позивача спірною постановою є недоведеним та, як наслідок, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до норми ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) (частина перша статті 5 Закону України "Про виконавче провадження).

Відповідно до частини першої - другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною третьою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (частина четверта статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").

Частиною 5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено перелік обов`язків боржника у виконавчому провадженні, в тому числі: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 8 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження").

За змістом ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" обов`язковою є присутність понятих у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 53 Закону, а також у разі відсутності боржника або його представника під час вчинення виконавчих дій, пов`язаних з примусовим входженням на земельні ділянки, до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернуто йому в натурі, до житла, іншого володіння особи для забезпечення примусового виселення з нього та вселення в нього, під час проведення опису, арешту, вилучення і передачі майна.

Як зазначає відповідач та підтверджується обставинами справи, під час проведення виконавчих дій щодо опису та арешту майна готівкових коштів не вилучалось, примусового входження на територію підприємства боржника не здійснювалось. Отже, участь понятих у виконавчих діях щодо опису та арешту майна не була обов`язковою.

Статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису, про що виноситься постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника. Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Судовим розглядом встановлено, що на виконанні у відповідача перебуває зведене виконавче провадження № 57084810 про стягнення заборгованості з позивача (а.с. 66-67, том 1, а.с. 157-158, том 2).

Відповідач зазначає, що при виконанні виконавчого провадження АСВП № 64304015 з примусового виконання ухвали № 920/25/21 від 06.01.2021, виданої Господарським судом Сумської області, державними виконавцями відділу примусового виконання рішень 28.10.2021 за адресою: м. Суми, проспект Курський 30 (на даний час проспект Перемоги 30), було виявлено та описано майно належне АТ «Сумське НВО» , про що 28.10.2021 державним виконавцем, відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», складена відповідна постанова.

12.10.2023 відповідачем у виконавчому провадженні № 57084810 було складено акт в якому зафіксовано, те що посадові особи відповідача безперешкодно потрапили на територію за адресою проспект Перемоги, 30, м. Суми (а.с.71, том 1).

12.10.2023 відповідачем було складено постанову про опис та арешт майна позивача за адресою: проспект Перемоги, 30, м. Суми. Відповідальною особою за зберігання майна визначено директора позивача - ОСОБА_1 (спірна постанова) (а.с.17-20, том 1).

У зв`язку з відсутністю під час виконавчих дій представників боржника, 13.10.2023 вказану постанову направлено позивачу, яка отримана ним 16.10.2023, що позивачем не спростовується (а.с. 41, том 1).

Судом також встановлено, що вказаним діям відповідача передувало направлення позивачу вимоги від 16.08.2023, вимоги від 01.09.2023, що підтверджується копіями вимог та доказів їх направлення, а також запиту від 07.09.2023 (а.с.150-152, 154-156, том 2). Копії вимог та запиту були надані на виконання вимог суду. У вимогах відповідач просив позивача самостійно надати перелік майна, яке йому належить. Проте, позивач на вимоги відповідача не відреагував, переліку майна, яке йому належить, не надав.

Суд першої інстанції правомірно вказав на аргументованість твердження відповідача, що положення ст. 56 вказаного Закону не вимагає обов`язкового отримання державним виконавцем правовстановлюючих документів на рухоме майно, оскільки, відповідно до вимог наведеної норми, для накладення арешту на майно боржника визначальним є виявлення майна та здійснення його опису, що і вчинив державний виконавець.

При цьому, згідно чинного законодавства обов`язок проводити інвентаризацію, знати та обліковувати належне товариству майно, покладається на позивача, в тому числі керівника. У разі надходження запиту від державного виконавця товариством може бути надано таку інформацію, а у разі, якщо майно не належить, надано обґрунтовану інформацію, відповідно до чинного законодавства, що таке майно не належить підприємству або вибуло з його володіння, щоб виконавець міг коригувати свої дії і рішення.

Судовим розглядом також встановлено, що ухвалою суду від 19.12.2023 було зобов`язано позивача надати список майна, у разі, якщо воно належить позивачу або якщо позивачу відомо, що воно належить третім особам, то зазначити на яких правових підставах та кому. Список майна суду надано не було, як і не було надано пояснень, щодо не надання такого списку позивачем на вимогу відповідача, для можливості визначити належне позивачу майно. Не надав позивач і доказів, з урахуванням аргументів відповідача, що свідчать про підстави вибуття з його володіння спірного майна.

Також, судом було зобов`язано АТ "СМНВО-Інжинірінг" надати пояснення стосовно того, на якій правовій підставі знаходилось на її території майно, яке було описано відповідачем та кому воно належить (надати договори зберігання, тощо) або докази та списки, що майно належить третій особі, з урахуванням вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", який передбачає, що будь-яке майно не може перебувати у особи без обліку і відповідних правових підстав; які дії були вчинені для розшуку власника вказаного майна, у разі якщо власник їй не відомий та чи зверталась третя особа до правоохоронних органів або зі скаргами відносно дій відповідача при описі майна.

АТ "СМНВО-Інжинірінг" надало пояснення, в яких зазначило, що товариство не має будь-якого відношення до земельних ділянок за адресою: м. Суми, проспект Перемоги, 30. За наявною у Товариства інформацією, земельні ділянки за адресою: м. Суми, проспект Перемоги, 30 і розташоване на них майно належать саме ТОВ "СМНВО". Товариство ніколи не надавало державним виконавцям інформації про те, що на земельній ділянці за вказаною адресою, розташоване майно, яке належить позивачу. Крім того, Товариство не надавало дозволу державним виконавцям на відвідування земельних ділянок за вказаною адресою, оскільки не має ніякого відношення до них.

Судом також було зобов`язано ТОВ "СМНВО" надати пояснення по справі. ТОВ "СМНВО", надало пояснення, в яких зазначило, що є власником нерухомого та рухомого майна, а також єдиним орендарем земельної ділянки, що розташовані за адресою: м. Суми, проспект. Перемоги, 30. Між позивачем та ТОВ "СМНВО" відсутні господарські відносини, щодо суборенди земельної ділянки, де відповідачем проводились виконавчі дії. Не укладались договори відповідального зберігання чи користування майном.

Колегія суддів звертає увагу на те, що питання правомірності доступу до майна та земельних ділянок ТОВ "СМНВО" не є предметом дослідження у даній справі. Таке питання може бути предметом окремих правових процедур.

На переконання суду, якщо майно, зазначене у спірній постанові, належить ТОВ ''СМНВО'', доказів чого суду так і не було надано, то вказана особа має право подати позов до суду стосовно вказаного питання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що предметом спірних правовідносин у даній справі є правомірність постанови про опис та арешт майна боржника. Отже, в межах спірних правовідносин підлягають з`ясуванню обставини, які б вказували на те чи правомірно діяв державний виконавець під час винесення спірної постанови (зокрема, чи мав він законні підстави накладати арешт, чи мав він повноваження для ухвалення такого рішення, чи діяв він у правомірний спосіб). Постанова відповідача, в частині накладання арешту, передбачає перевірку її на відповідність критеріям, визначеним КАС України і в такому аспекті порушень законодавства суд не виявив.

Щодо доводів позивача про те, що підставою для винесення відповідачем спірної постанови є використання наданих державному виконавцю прав з метою заподіяння шкоди позивачу з помсти, а саме за поданий цивільний позов, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи є непідтвердженими припущеннями позивача. При цьому, суд звертає увагу, що у разі наявності певних ознак у діях відповідача, що можуть свідчити про протиправність дій, які можуть містити ознаки правопорушення або злочину, позивач не позбавлений права звернутись до правоохоронних органів або суду.

Щодо доводів позивача про те, що на нього, як на особу, яка не є власником спірного майна, спірною постановою покладені не передбачені чинним законодавством обов`язки та негативні наслідки, колегія суддів зазначає, що позивачем не надано суду жодних доказів застосування до нього таких наслідків.

Суд ще раз звертає увагу, що саме твердження, без доказів, що арештоване майно не належить особі, не може братися до уваги, оскільки майно може перебувати на чужих земельних ділянках, складах, тощо і відсутність певних договорів ще не свідчить про неможливість знаходження спірного майна, яке належить особі, у інших осіб.

В той же час, позивач та третя особа - АТ "СМНВО-Інжинірінг", стверджуючи, що виявлене майно їм не належить, третя особа - ТОВ "СМНВО", стверджуючи, що майно належить їй, не надали ні відповідачу, ні суду належних доказів на підтвердження вказаних обставин.

Колегія суддів зазначає, що обов`язок виявити майно у виконавчому провадженні покладається на відповідача, а захищати своє майно повинні власники майна, оскільки власність зобов`язує. Проте, як позивач, так і треті особи, стверджуючи про протиправність спірної постанови, не довели належними доказами відсутність правових підстав для тверджень про не належність позивачу спірного майна.

Таким чином, позивач, з урахуванням даних, про які стверджує відповідач, не довів, чи належало йому таке майно або як воно було ним відчужено, з урахуванням норм Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України, а також Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність", оскільки майно не може вибувати з власності особи без відповідної фіксації таких обставин відповідними документами, а відсутність майна завжди можливо підтвердити відповідною довідкою, документами звітності або первинними документами.

Крім того, суд зазначає, що у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого Законом України "Про виконавче провадження", арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. При цьому, позивач таким правом не скористався.

Як вже зазначалось, позивач при зверненні до суду самостійно визначив предмет позову - правомірність постанови про накладення арешту, а також підставу - правомірність винесення цієї постанови та її змісту. Отже, предметом даного позову не є правомірність дій виконавця під час вчинення виконавчих дій щодо позивача 12.10.2023. Не є предметом дослідження по даній справі і дії, рішення відповідача, які вчинялись до або після винесення оскаржуваної постанови, в тому числі і дотримання процедури стосовно подальших дій щодо арештованого майна. Такі можуть бути предметом окремого оскарження.

Колегія суддів зауважує, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

У даній справі судом встановлено, що стверджуючи про порушення своїх прав та інтересів оскаржуваною постановою, позивач вказує на те, що майно, яке було описано та на яке накладено арешт, належить іншим особам, позивач не має на нього прав та обов`язків, в тому числі щодо визначення його вартості, забезпечення його збереження, тощо.

При цьому, матеріалами справи підтверджено, що за змістом спірної постанови, описане і арештоване майно було передано на відповідальне зберігання ОСОБА_1 (директору позивача). Тобто, обов`язок щодо збереження вказаного майна, ознайомлення з ним учасників електронних торгів тощо виник у особи, визначеної відповідальним зберігачем. Вказана особа не позбавлена права звернутись до суду для захисту свого порушеного права, однак також повинна сприяти вирішенню ситуації, яка пов`язана з боржником.

Суд звертає увагу на те, що незважаючи на встановлений ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок відповідача довести правомірність свого оскаржуваного рішення, позивач не звільняється від свого обов`язку, встановленого ч. 1 цієї статті - довести доказами ті обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

В свою чергу, як правильно зазначив суд першої інстанції, позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що майно, зазначене в оскаржуваній постанові не належить йому на праві власності, хоча позивач не позбавлений був права надати суду баланс товариства чи інші докази, для можливості судом перевірити та встановити вказану інформацію. Позивач не надав доказів того, хто саме є власником майна, зазначеного у спірній постанові, чи звертався він до правоохоронних органів із заявою про вчинення правопорушення відповідачем. Не надав позивач і доказів реальних негативних наслідків від спірної постанови які б вплинули на позивача.

При цьому, саме на державного виконавця покладено обов`язок розшуку майна, для примусового виконання рішень суду. Методи і способи знаходження такого майна визначаються законом і здійснюються державним виконавцем, як суб`єктом владних повноважень. Враховуючи недоведеність позивачем факту неналежності йому спірного майна, а лише стверджуючи про це, суд звертає увагу, що державний виконавець зазначив, що про таке майно йому стало відомо з ухвали Господарського суду Сумської області, про яку було зазначено вище.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що спірна постанова відповідає вимогам, визначеним ст. 2 КАС України, порушення прав та інтересів позивача спірною постановою є недоведеним та, як наслідок, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 року по справі № 480/11576/23 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ''Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання'' залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 по справі № 480/11576/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва З.О. Кононенко