Справа № 640/19820/19
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2023 року (розглянута за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, Головного управління ДПС у Київській області, Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, Головного управління ДПС у м. Києві (відокремленого підрозділу Державної податкової служби України), Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (відокремленого підрозділу Державної податкової служби України) Головного управління ДПС у Київській області (відокремленого підрозділу Державної податкової служби України) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач 1), Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі - відповідач 2), в якому позивач просить суд:- визнати бездіяльність відповідача-1 та відповідача-2, в частині не надання інформації на письмові запити позивача протиправною та зобов`язати відповідачів вчинити певні дії, а саме:відповідача-1 надати належним чином оформлені повідомлення-рішення про сплату податку на нерухоме майно позивачем;відповідача-2 скасувати видані ним повідомлення-рішення та податкові вимоги щодо сплати позивачем податків та зборів.

Як свідчать матеріали справи позовні вимоги обґрунтовані тим, що представник позивача звертався до ГУ ДФС у м. Києві та ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі із запитами від 28.08.2019 та від 06.09.2019 відповідно, однак відповіді на останні отримано не було.

Також вказує, що внаслідок не отримання ним відповіді на запити позивач позбавлений можливості визначитися із правомірністю нарахувань податку на нерухоме майно та оскаржити незаконні податкові повідомлення-рішення в судовому порядку, оскільки він їх не отримував та не впевнений в їх існуванні. Наведене, у свою чергу зумовлює обставини неможливості спростування позивачем інформації про наявність податкового боргу станом на 26.06.2019, яку поширили про нього органи ДФС та, яка стала підставою для складання щодо нього Національним агентством з питань запобігання корупції протоколу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у м. Києві щодо не надання повної інформації на заяву ОСОБА_1 від 28.08.2019 (вх. ГУ ДПС у м. Києві від 30.08.2019 №П/87/ДЗН).Зобов`язано Головне управління ДПС у м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.08.2019 (вх. ГУ ДПС у м. Києві від 30.08.2019 №П/87/ДЗН) та надати відповіді по суті порушених питань, з урахуванням висновків суду.В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем 1 подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання №42967732 від 12.09.2019 ОСОБА_1 з 13.12.2007 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

28.08.2019 представником позивача - ОСОБА_2 подано до ГУ ДФС у м. Києві заяву про надання інформації про наявність/відсутність податкового боргу, в якій остання просила надати інформацію про наявність чи відсутність у ОСОБА_1 податкового боргу станом на час звернення та 26.06.2019 та підстав (за наявності податкового боргу) його виникнення.

За наявності податкового боргу, заявник також просив надати відповідні податкові повідомлення-рішення або податкові вимоги та реквізити для погашення податкового боргу (т. 1, а.с 13) (далі - запит №1 та/або запит від 28.08.2019).

Запит №1 вручений ГУ ДФС у м. Києві 30.08.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1, а.с. 14).

06.09.2019 представником позивача - ОСОБА_2 скеровано до ГУ ДФС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі заяву вих. №06/09/19, в якій заявник просив відкликати/скасувати видані контролюючим органом податкові повідомлення-рішення (податкові вимоги) щодо нарахування податкових зобов`язань ОСОБА_1 та передати інформацію до належного органу ГУ ДФС у м. Києві для проведення нарахувань, видачі податкових повідомлень-рішень ОСОБА_1 у Голосіївському районі м. Києві.

У випадку неможливості самостійного відкликання податкових повідомлень-рішень (податкових вимог) представник позивача просив надіслати за місцем реєстрації ОСОБА_1 оригінали таких рішень з метою їх подальшого оскарження (т. , а.с. 15-16 (далі - запит №2 та/або заява від 06.09.2019).

Заяву від 06.09.2019 отримано ГУ ДФС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі 10.09.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1, а.с. 17).

Тут і надалі разом заяви/запити.

У зв`язку із не отриманням відповіді на подані представником ОСОБА_1 заявами позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У свою чергу, питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення регулює Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР).

Згідно із частиною 1 статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

В силу вимоги частини 1 статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо (ч. 3 ст. 3 Закону № 393/96-ВР).

За правилами статті 7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Частиною 1 статті 15 Закону № 393/96-ВР регламентовано, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до частини 3, 4 статті 15 Закону № 393/96-ВР відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно із статтею 18 Закону № 393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

У свою чергу, статтею 19 Закону № 393/96-ВР визначено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

Згідно із статтею 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Як вже було вказано судом вище, 28.08.2019 представником позивача - ОСОБА_2 подано до ГУ ДФС у м. Києві заяву про наданні інформації про наявність/відсутність податкового боргу, в якій остання просила надати інформацію про наявність чи відсутність у ОСОБА_1 податкового боргу станом на час звернення та 26.06.2019 та підстав (за наявності податкового боргу) його виникнення.

За наявності податкового боргу, заявник також просив надати відповідні податкові повідомлення-рішення або податкові вимоги та реквізити для погашення податкового боргу.

Матеріалами справи встановлено, що листом від 30.09.2019 №3079/Ш/26-15-03-18 ГУ ДПС у м. Києві повідомило заявника про те, що станом на 26.09.2019 згідно даних інтегрованих карток інформаційно-телекомунікаційних систем у платника податків ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) обліковується податковий борг по ГУ ДПС у м. Києві у загальній сумі 107 146,65 грн., а саме:

- 99 235,73 по коду платежу 18020010 (податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості), у Голосіївському районі;

- 7 910,92 по коду платежу 18020010 (податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості) у Подільському районі.

Також у вказаному листі наведено реквізити по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

Окрім цього, заявника повідомлено про наявність податкового бору у ГУ ДПС у Вінницькій області (21,30 грн.); ГУ ДПС у Київській області (4 055,25 грн.); ГУ ДПС у м. Львівській області (14 547,45 грн.); ГУ ДПС у Херсонській області, АРК, Сев. (Бериславський) (13 356,52 грн.) по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (т. 1, а.с. 55-57).

10.10.2019 Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі листом №467/Ш/21-22-33-01, за наслідком розгляду звернення громадянина ОСОБА_1 від 06.09.2019 №06/09/2019 (вх. №П/610/ДЗН від 10.09.2019) повідомлено заявника, що попередні податкові повідомлення сформовані ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визначення податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по об`єктах житлової та нежитлової нерухомості підлягають скасуванню, про що повідомлено контролюючі органи за місцем розташування об`єктів нерухомості та за місцем реєстрації ОСОБА_1 для подальшого визначення податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по об`єктах нежитлової нерухомості у відповідності до вимог чинного законодавства (т. 1, а.с. 58-59).

У відповідності до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Колегія суддів нагадує, що позивач просить визнати бездіяльність в частині не надання інформації на письмові запити позивача протиправною, проте, як свідчать матеріали справи відповідь за заяву від 06.09.2019 (вх. П/610/ДЗН від 10.09.2019) надана ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі листом від 10.10.2019 №467/Ш/21-22-33-01.

При цьому, заява представника позивача від 06.09.2019 (вх. П/610/ДЗН від 10.09.2019) задоволена в повному обсязі. Матеріалами справи підтверджено, що ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі були надіслані листи до ГУ ДПС у Львівській області від 24.10.2019 №922/7/21-22-50-05 про скасування податкових повідомлень-рішень №21585-17 від 20.06.2017 на суму 4 679,10 грн.; №0-1328 від 02.04.2018 на суму 5 937,44 грн.; №0-2105 від 25.03.2019 на суму 6 907,84 грн. (лист ГУ ДПС у Львівській області від 18.12.2019 №17096/10/33.1-09) (т. 1, а.с. 153-154); до Головного управління ДПС у Вінницькій області від 24.10.2019 №923/7/21-22-50-05 про скасування податкових повідомлень-рішень №0-2105 від 25.03.2019 на суму 18,21 грн.; 0-0201 від 02.04.2018 на суму 15,65 грн.; №21584-17 від 20.06.2017 на суму 5,65 грн. (лист ГУ ДПС у Вінницькій області від 17.12.2019 №5991/Ш/02-32-33-01) (т. 1, а.с. 155-156).

Водночас, в матеріалах справи наявний лист відповідача-2 від 19.12.2019 №1870/Адв/21-22-33-01, яким повідомлено представника позивача про перелік відкликаних податкових повідомлень-рішень та направлення ним листів від 24.10.2019 №920/7/21-22-50-05, №921/7/21-22-50-55, №922/7/21-22-50-05, №923/7/21/22-50-05 до ГУ ДПС у Київській області, ГУ ДПС у Чернігівській області, ГУ ДПС у Львівській області, ГУ ДПС у Вінницькій області про скасування відповідних рішень та необхідності привести ІКП у відповідність до вимог чинного законодавства.

Аналізуючи наведене у своїй сукупності, колегія суддів зазначає, що заява позивача від 06.09.2019 розглянута відповідачем-2, відповідь надана заявнику, відтак стверджувати про наявність протиправної бездіяльності останнього не вбачається за можливе.

При цьому, вважає помилковими твердження представника позивача про не надання відповідачем-2 податкових повідомлень-рішень, як підставу для висновку про наявність протиправної бездіяльності, адже у заяві від 06.09.2019 клопотання щодо окресленого висловлено за обставин неможливості самостійного відкликання контролюючим органом податкових повідомлень-рішень, у той час коли відповідні податкові повідомлення-рішення були відкликані відповідачем-2, тобто, заява задоволена.

Як наслідок, відсутні підстави для визнання бездіяльності ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі щодо не надання інформації на його запит від 06.09.2019 протиправною і, враховуючи задоволення відповідачем-2 такого запиту підстави для зобов`язання його скасувати видані ним повідомлення-рішення та податкові вимоги щодо сплати позивачем податків та зборів відсутні.

Отже, позовні вимоги заявлені ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Додатково в цій частині колегія суддів звертає увагу представника позивача, що за правилами підпункту 60.1.2 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу.

В силу вимог пункту 4 частини 1 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача в окресленій вище частині не можуть бути задоволені також з тих підстав, що Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі не приймало рішення про відмову у скасування раніше прийнятих ним податкових повідомлень-рішень або податкових вимог.

Більше того, визначений позивачем спосіб судового захисту в цій частині є невірним, адже у разі якщо він вважає протиправним нарахування контролюючим органом податкових зобов`язань останній не позбавлений можливості оскаржити відповідні податкові повідомлення-рішення в судовому порядку.

Між тим, в частині вимог заявлених до ГУ ДПС у м. Києві, суд вказує, що відповідь на запит позивача від 28.08.2019 (вх. №П/87/ДНЗ від 30.08.2019) надана ГУ ДПС у м. Києві заявнику листом від 30.09.2019 №3079/Ш/26-15-10-03-18 не в повному обсязі, контролюючим органом залишено поза увагою прохання заявника надати відповідні податкові повідомлення-рішення, на підставі яких виник податковий борг.

Отже, фактично відповідачем-1 допущено протиправну бездіяльність щодо ненадання в повному обсязі інформації на заяву ОСОБА_1 від 28.08.2019.

Наведене, у свою чергу зумовлює висновок суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, і як наслідок зобов`язання ГУ ДПС у м. Києві надати в повній мірі відповідь на заяву позивача від 28.08.2019 (вх. №П/87/ДНЗ від 30.08.2019).

Також при вирішенні спору по суті суд враховує, що відповіді на звернення позивача були сформовані суб`єктами владних повноважень хоча і в межах місячного строку, проте надіслані позивачу поза межами такого строку.

Дані обставини свідчать про порушення відповідачами строку розгляду звернень ОСОБА_1 , встановленого частиною 1 статті 20 Закону № 393/96-ВР, однак не можуть беззаперечно свідчити про бездіяльність останніх щодо розгляду його звернень та бути підставою для задоволення позовних вимог, виходячи з їх меж та підстав, визначених останнім.

При цьому, в цій частині колегія суддів вважає за необхідне звернути особливу увагу на те, що позовні вимоги позивача оцінені в первинній редакції, враховуючи повернення позивачу уточненої позовної заяви від 19.11.2019 ухвалою суду від 25.11.2019.

Резюмуючи викладене, вважає наявними правові підстави для часткового задоволення адміністративного позову.

Додатково, зазначає, що всі посилання представника позивача на норми Податкового кодексу України в частині порядку формування та направлення податкових повідомлень-рішень, порядок нарахування податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки не входить до предмету доказування в межах даної адміністративної справи, адже предметом спору є розгляд поданих ОСОБА_1 звернень до відповідачів, оцінка чому надана вище.

Окрім цього, надання представником позивача під час розгляду справи подальшого листування з контролюючим органами (адвокатські запити, відповіді до них) також залишаються судом поза увагою з аналогічних підстав.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

М.І. Кобаль