Справа № 160/25333/23
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2024 року м. Дніпросправа № 160/25333/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року в адміністративній справі №160/25333/23 (головуючий суддя першої інстанції Рябчук О.С.) за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, Державної судової адміністрації України; (третя особа - Державна казначейська служба України) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 02.10.2023 року (згідно поштової накладної) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, Державної судової адміністрації України, (третя особа - Державна казначейська служба України), в якому просила:

- визнати протиправними дії ТУ ДСА України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати їй суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з січня 2021 по вересень 2023 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 грн. 00 коп.;

- зобов`язати ТУ ДСА України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату їй суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року на підставі частин 2-5 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус судців», виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2021 року, а саме в сумі 2270 гривень 00 копійок, регіонального коефіцієнту - 1,2, надбавки за вислугу років - 30 відсотків, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року;

- визнати протиправними дії ТУ ДСА України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати їй суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2022 року в розмірі 2102 гривні 00 копійок;

- зобов`язати ТУ ДСА України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату їй суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року на підставі частин 2-5 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2022 року, а саме в сумі 2481 гривня 00 копійок, регіонального коефіцієнту - 1,2 надбавки за вислугу років - 60 відсотків, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року;

- визнати протиправними дії ТУ ДСА України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати їй суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 1 січня 2023 року по 31 липня 2023 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2023 року в розмірі 2102 гривні 00 копійок;

- зобов`язати ТУ ДСА України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату їй суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 1 січня 2023 року по 31 липня 2023 року на підставі частин 2-5 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2023 року, а саме в сумі 2684 гривні 00 копійок, регіонального коефіцієнту - 1,2 надбавки за вислугу років - 60 відсотків, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 1 січня 2023 року по 31 липня 2023 року;

- допустити відповідно до п.2 ч.1 ст.371 КАС України негайне виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем в порушення ст.130 Конституції України та ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за періоди з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року, з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року, з 01.01.2023 року по 31.07.2023 року нараховано суддівську винагороду, обраховану виходячи з розміру прожиткового мінімуму 2102,00 грн., що є меншим, ніж гарантовано спеціальним законодавством, оскільки на думку позивача, відповідач повинен був нарахувати суддівську винагороду, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2021 року в розмірі 2270 грн. (за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року), на 01.01.2022 року в розмірі 2481 грн. (за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року), на 01.01.2023 року в розмірі 2684 грн. (за період з 01.01.2023 року по 31.07.2023 року).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові. В обґрунтування скарги зазначено, що судом не повно з`ясовано та не надано оцінку всім фактичним обставинам справи та доводам позивача, а також порушено норми матеріального та процесуального права.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області та Державна судова адміністрація України подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких просили в задоволенні скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа відзив на апеляційну скаргу не подала, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У період з 11.04.2024 року по 18.04.2024 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 22.04.2024 року по 26.04.2024 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала на навчанні.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзивів на скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 Указом Президента України «Про призначення суддів» від 22.09.2005 року №1308/2005 призначена строком на п`ять років на посаду судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с.22-23).

Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 09.09.2010 року №2512УІ позивача обрано безстроково на посаду судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с.25).

Наказом голови Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області № 1-к від 04.01.2021 року «Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років» ОСОБА_1 встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 50 відсотків посадового окладу (а.с.11).

Наказом голови Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області № 1-к від 04.01.2022 року «Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років» ОСОБА_1 встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 60 відсотків посадового окладу (а.с.10).

Наказом голови Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області № 1-к від 02.01.2023 року «Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років» ОСОБА_1 встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 60 відсотків посадового окладу (а.с.9).

Згідно з розрахунковими листами про виплату суддівської винагороди за період січень 2021 року - липень 2023 року при обчисленні розміру посадового окладу ОСОБА_1 ТУ ДСА в Дніпропетровській області застосовувало базову величину 2102,00 грн. (а.с.46-48).

Не погоджуючись з діями відповідача щодо застосування для визначення базового розміру посадового окладу судді прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2102,00 грн. за період з 01.01.2021 року по 31.07.2023 року, позивач оскаржила такі дії до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який в свою чергу буде другим множником у формулі розрахунку суддівської винагороди, є виключним повноваженням Верховної Ради України, оскільки відповідно до ст.130 Конституції України, розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій. Стаття 135 Закону про судоустрій, відсилає до закону про Державний бюджет. Державний бюджет приймається виключено законом Верховною Радою. Суд першої інстанції вказав, що законодавець чітко визначився про розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 гривні, то враховуючи відсильну норму ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», саме цей розмір і необхідно застосовувати під час визначення суддівської винагороди позивача. Суд дійшов до висновку, що дії відповідача щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 за спірні періоди суддівської винагороди, щомісячної доплати за вислугу років в розмірі 60% від посадового окладу, матеріальної допомоги на оздоровлення, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, у розмірі 2102,00 грн. відповідають положенням законодавчого регулювання, а тому є правомірними.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

В преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402) зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Частинами 1 та 2 статті 4 Закону №1402 встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини 1 статті 135 Закону №1402 суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частини 2 статті 135 Закону №1402 суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини 3 статті 135 Закону №1402 (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду №4-р/2020 від 11.03.2020 року діє в редакції Закону №1774-VIII) базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 135 Закону №1402 суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 10 років - 30 відсотків посадового окладу. Суддям, які обіймають посади заступника голови суду, секретаря, голови судової палати, секретаря Пленуму Верховного Суду, секретаря Великої Палати Верховного Суду, виплачується щомісячна доплата в розмірі 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду, голові суду 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» (в редакції на час спірних правовідносин) встановлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 01 січня - 2189 гривень, з 01 липня - 2294 гривні, з 01 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

- дітей віком до 6 років: з 01 січня - 1921 гривня, з 01 липня - 2013 гривень, з 01 грудня - 2100 гривень;

- дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня - 2395 гривень, з 01 липня - 2510 гривень, з 01 грудня - 2618 гривень;

- працездатних осіб: з 01 січня - 2270 гривень, з 01 липня - 2379 гривень, з 01 грудня - 2481 гривня;

- працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 01 січня - 2102 гривні;

- працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 01 січня - 2102 гривні;

- працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 01 січня - 1600 гривень;

- осіб, які втратили працездатність: з 01 січня - 1769 гривень, з 01 липня - 1854 гривні, з 01 грудня - 1934 гривні.

Як вбачається з матеріалів справи, суддівську винагороду позивача за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року, з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2023 року по 31.07.2023 року обчислено виходячи з приписів абзацу 5 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», а саме - з розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн.. (а.с.46-48)

Однією з гарантій належного здійснення правосуддя є створення необхідних умов для діяльності суддів, їх правового, соціального захисту та побутового забезпечення.

Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом (Законом №1402) гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Вказана правова позиція стосовно гарантій незалежності суддів висловлена у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема, в рішеннях від 20.03.2002 року №5-рп/2002, від 01.12.2004 року №19-рп/2004, від 11.10.2005 року №8-рп/2005, від 22.05.2008 року №10-рп/2008, від 03.06.2013 року №3-рп/2013, від 04.122018 року №11 -р/2018.

Система правового захисту суддів, зокрема їх матеріального забезпечення, встановлена Законом №1402, положення якого узгоджуються з вимогами міжнародно-правових актів щодо незалежності суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, а також є гарантією поваги до гідності людини, її прав та основоположних свобод.

В пункті 62 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до Комітету міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів підкреслюється, що в цілому важливо (особливо для нових демократичних країн) передбачити спеціальні правові положення, що захищають грошову винагороду суддів від скорочення, а також забезпечити положення, що гарантують збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя.

Виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону №1402 і норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

З 30 вересня 2016 року набрали чинності зміни, внесені до Конституції України згідно із Законом України від 02 червня 2016 року №1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон №1401).

Цим Законом, серед іншого, статтею 130 Конституції України викладено в новій редакції, текст якої зазначено вище.

Конституція України у редакції Закону №1401 вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що «розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій».

З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини 1 статті 135 Закону № 1402, які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди є Закон про судоустрій.

Розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону №1402, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі) є законом про судоустрій в значенні частини 2 статті 130 Конституції України.

Пунктом 1 частини 3 статті 135 Закону №1402 встановлено базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду, який становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що норма ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є відсильною, а визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є виключним повноваженням Верховної Ради України є помилковим з огляду наведене вище.

Апеляційний суд вказує, що розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 46 Конституції України визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження, тощо, наведено у Законі України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 року №966-XIV (далі - Закон №966).

Статтею 4 Закону №966 встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Законом №966 не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді».

При цьому, судді Законом №966 не віднесені до соціальної демографічної групи населення стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Натомість статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», разом із встановленням на 01 січня 2021 року прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 2270,00 грн., був введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», розмір якого становить 2102,00 грн..

До 2021 року територіальним управлінням ДСА для розрахунку базового розміру посадового окладу застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлювався на 01 січня відповідного календарного року, як це передбачено статтею 135 Закону №1402.

Варто зазначити, що зміни до Закону №1402 в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період (з 01.01.2021 року по 31.07.2023 року), а також в Закон №966 щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, немає.

Відтак, апеляційний суд вважає, що для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону № 1402, які у часі прийняті раніше, мають пріоритет стосовно прийнятих пізніше положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік».

Водночас, Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною 2 статті 130 Конституції України і частиною 3 статті 135 Закону №1402.

Апеляційний суд звертає увагу, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

Тобто, у національному законодавчому полі існує колізія положень двох нормативно-правових актів рівня закону, подолати яку можливо застосувавши загальний принцип права «спеціальний закон скасовує дію загального закону». Такий підхід використовується у випадку конкуренції норм: коли на врегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права.

Отже, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону, тобто Закону №1402, а положення Закону №966 вважати загальними нормами.

На такий аспект законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України в рішеннях від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Колегія суддів акцетнує увагу на тому, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року. Оскільки вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, відповідач невірно визначився із розрахунковою величиною посадового окладу позивача, застосувавши в розрахунку іншу величину, відмінну від тієї, що визначена спеціальним законом.

Щодо питання матеріального забезпечення суддів Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Зубко та інші проти України» від 26 квітня 2006 року зазначив, що неспроможність держави вчасно виплачувати суддям їх виплати є несумісною з потребою їх здатності виконувати свої професійні функції неупереджено, щоб не зазнавати тиску і впливу на поведінку; неспроможність держави гарантувати адекватну та своєчасну виплату винагороди національним суддям та невизначеність, у якій вони залишаються, порушує справедливий баланс, що має виникнути між потребами державного інтересу та необхідністю захистити права заявників на мирне володіння своїм майном.

ЄС підкреслив, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, що регулюють питання правового статусу суддів, не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді.

Враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції зазначає, що заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2021 року, на 01.01.2022 року та 01.01.2023 року (2102,00 грн., 2270,00 грн., 2684,00 грн. відповідно), на іншу розрахункову величину, яка Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн.) у період з 01.01.2021 року по 31.07.2023 року, на підставі абзацу 5 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України» є неправомірною.

Розмір суддівської винагороди встановлено статтею 135 Закону № 1402, тож позивач має право на те, щоб йому виплатили недоотримані кошти (заборгованість).

Вказану правову позицію викладено Верховним Судом в постанові від 10.11.2021 року у справі № 400/2031/21.

За наведених вище обставин, дії ТУ ДСА у Дніпропетровській області є протиправними, а висновок суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених позовних вимог помилковим.

Стосовно висновків суду першої інстанції щодо правомірності обмеження права позивача на отримання належної суддівської винагороди введенням військового стану на території України, складної фінансової ситуації, апеляційний суд зазначає, що частина періоду, що охоплюється позовними вимогами мала місце до 24.02.2022 року. Крім того, будь-які обмеження прав у державі, якими б обставинами чи умовами вони не були зумовлені, має відбуватись у законний спосіб і відповідно до закону. На цей час змін до Конституції та ЗУ №1402 внесено не було, а відтак зазначені вище висновки суду першої інстанції є помилковими.

В позовній заяві та в апеляційній скарзі позивач просила зобов`язати ТУ ДСА України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за відповідні періоди на підставі частин 2-5 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус судців», виходячи, зокрема з регіонального коефіцієнту - 1,2 та надбавки за вислугу років - 30 відсотків.

Суд апеляційної інстанції вважає такі вимоги передчасними, оскільки, як зазначалося вище, для розрахунку базового розміру посадового окладу застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлювався на 01 січня відповідного календарного року, як це передбачено статтею 135 Закону №1402, а розмір посадового окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, як і допомога на оздоровлення на пряму залежать від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що з урахуванням статусу Державної судової адміністрації України, як головного розпорядника бюджетних коштів та учасника бюджетного процесу, у питаннях фінансування судової системи Верховний Суд у постанові від 24.09.2020 року у справі № 280/788/19 дійшов висновку про правильність рішення судів у спорі «щодо розміру суддівської винагороди», яким зобов`язано Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування розпорядника коштів нижчого рівня для проведення виплати судді недоотриманих сум суддівської винагороди.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням положень статті 9 КАС України, а також предмету позову та встановлених у цій справі обставин, суд вважає, що для повного та ефективного захисту порушених прав позивача належить вийти за межі позовних вимог, визнати протиправною бездіяльність ДСА України щодо незабезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями на проведення видатків з виплати суддівської винагороди судді ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 року по 31.07.2023 року, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого у 2021 році у розмірі 2270 грн., у 2022 році у розмірі 2481 грн., у 2023 році у розмірі 2684 грн., та зобов`язати ДСА України вчинити зазначені дії.

Правомірність обрання судом такого способу захисту порушеного права підтверджена Верховним Судом у постановах від 15.08.2023 року у справі № 120/19262/21-а, від 27.07.2023 року у справі № 240/3795/22, від 27.07.2023 року у справі № 240/3795/23.

Враховуючи викладені вище обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановлені рішення допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року в адміністративній справі №160/25333/23 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року в адміністративній справі №160/25333/23 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями на проведення видатків з виплати суддівської винагороди судді ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 року по 31.07.2023 року, виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено у 2021 році в розмірі 2270 грн., у 2022 році в розмірі 2481 грн., у 2023 році у розмірі 2684 грн..

Зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області бюджетними асигнуваннями, необхідними та достатніми для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди судді ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 року по 31.07.2023 року, виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено у 2021 році у розмірі 2270 грн., у 2022 році у розмірі 2481 грн., у 2023 році у розмірі 2684 грн..

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з січня 2021 по серпень 2023 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 грн. 00 коп..

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.01.2021 року по 31.07.2023 року, виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого у 2021 році станом на 01.01.2021 року складає 2270 грн., у 2022 році станом 01.01.2022 року складає 2481 грн., у 2023 році станом на 01.01.2023 року складає 2684 грн., з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя А.В. Суховаров