Справа № 160/3002/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2024 рокуСправа №160/3002/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Боженко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі адміністративну справу №160/3002/24 за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та зобов`язання вчинити певні дії, -
01 лютого 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач), яка надійшла в підсистемі «Електронний Суд», в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (по стройовій частині) від 03.08.2023 р. № 580, в частині що стосується ОСОБА_1 (п. 11 зазначеного наказу);
- поновити солдата ОСОБА_1 на посаді бойового медика 2 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України здійснити виплату грошового забезпечення (в тому числі додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 22.02.2022 р. за увесь час призупинення військової служби, військовослужбовцю військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України, ОСОБА_1 , в повному обсязі.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на наказу відповідача про увільнення позивача із займаної посади та невиплати йому грошового забезпечення. Зазначає, що проходив військову службу у відповідача, допоки 29.01.2023 року не отримав усний наказ на штурм позицій ворога. Цей наказ був неконкретний, ділянка, яку необхідно було штурмувати, була нерозвідана належним чином, ресурси для виконання наказу були недостатні. На прохання позивача надати цей наказ в письмовому вигляді надано відмову, в зв`язку з чим позивач повідомив, що не зможе виконати наказ, в т.ч. виходячи з того, що його посада передбачає виконання оборонних завдань, а не наступальних. Через вказане позивач та інші військовослужбовці здали зброю та засоби захисту, а 04.02.2023 року прибули до керівництва відповідача, однак не були допущені на територію відповідача з посиланнями на те, що вони самовільно залишили військову частину. В подальшому позивач та інші військовослужбовці вживали заходи для захисту своїх прав шляхом звернень до органів державної влади. В ході таких звернень позивач отримав спірний наказ, яким його увільнено з посади. Вважає такий наказ протиправний виходячи з його явно злочинного характеру, а дії з його віддання окремим кримінальним правопорушенням.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 160/3002/24 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді ОСОБА_2 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу надати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин його пропуску з наданням суду на їх підтвердження відповідних доказів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення з позовом задоволено, визнано підстави для поновлення строку звернення до суду поважними та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду по справі № 160/3002/24, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
22 березня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що жодних доказів на підтвердження віддання позивачу незаконного наказу не надано, в свою чергу 28.01.2023 року ввечері виявлено відсутність позивача на місці несення служби, в зв`язку з чим проведено службове розслідування, а також повідомлено уповноважений правоохоронний орган. Виходячи із вказаного спірний наказ прийнятий в межах наявних повноважень та відповідає вимогам законодавства. Разом з відзивом надано матеріали службового розслідування.
26 квітня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшла заява, в тому числі через "Електронний суд", про долучення доказів, до якої додано копії документів, на підставі яких видано спірний наказ.
Згідно положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Згідно військового квитка позивача серії НОМЕР_4 , виданого 05.08.2022 року, він 06.09.2022 року призваний на військову службу за мобілізацією та з 07.09.2022 року проходить військову службу, в т.ч. з 12.11.2022 року у відповідача. Згідно розділу VII військового квитка з 07.09.2022 року по 14.10.2022 року пройшов підготовку за програмою БЗВЛ, присвоєна кваліфікація стрілець ІІІ кл, ВОС 100 у військовій частина НОМЕР_5 .
Наказом відповідача від 12.11.2022 року №303 позивача визнано таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків в пункті постійної дислокації, зараховано до списків особового складу військової частини 12.11.2022 року та на всі види забезпечення, визнано таким, що з 12.11.2022 року прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків. Посада: бойовий медик взводу 2 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону.
29.01.2023 року командиром відповідача складено доповідь про факт самовільного залишення розташування підрозділу позивачем.
Наказом відповідача від 29.01.2023 року №34 визнано таким, що вибув з району виконання завдання із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, визначено вважати таким, що 28.01.2023 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії позивача.
Наказом відповідача від 07.02.2023 року №47 позивача увільнено від займаної посади та зараховано в розпорядження відповідача, утримуючи у списках особового складу військової частини, з 07.02.2023 року відповідно до пп. 14 п. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Рішенням командира відповідача від 10.02.2023 року №204 питання про відповідальність позивача відкладено до його повернення до військової частини.

Наказом від 10.02.2023 року №204 призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини 28.01.2023 року позивачем.

Відповідно до акту службового розслідування від 18.03.2023 року: 28.01.2023 року під час перевірки особового складу 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону відповідача, який на той час перебував в районні виконання бойових завдань поблизу населеного пункту Бахмут Донецької області о 23:50 було виявлено відсутність позивача, місцезнаходження невідоме, не дзвінки не відповідає, майно та зброя в наявності. 29.01.2023 року від командира 1 механізованого батальйону надійшла доповідь про факт самовільного залишення розташування підрозділу позивачем. На момент завершення службового розслідування військовослужбовець не повернувся.

Наказом відповідача від 18.03.2023 року №5787 про результати службового розслідування вирішено питання щодо притягнення позивача до відповідальності відкласти до його повернення.

01 серпня 2023 року розпочато кримінальне провадження №0000131 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України, зокрема, щодо позивача, що підтверджується відповідним витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

29 листопада 2023 року представник в т.ч. позивача звернувся до відповідача із заявою щодо виплати грошового забезпечення.

Листом від 26.12.2023 року №23842 відповідач повідомив, що відповідні військовослужбовці, в т.ч. позивач, рахуються такими, що самовільно залишили військову частину, щодо них проводиться досудове розслідування. Так, позивач самовільно залишив військову частину 28.01.2023 року, а досудове розслідування проводиться з 01.08.2023 року в рамках кримінального провадження №0000131.

До цього листа додано спірний наказ, згідно якого позивача увільнено від займаної посади (бойовий медик 2 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону) та призупинено військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, через самовільне залишення військової частини 28.01.2023 року згідно ЄРДР від 01.08.2023 року №0000131 з 01.08.2023 року. Підстава: наказ від 03.08.2023 року №215-рс, рапорт підполковника ОСОБА_3 від 03.08.2023 року вх. №35640.

Наказом відповідача від 03.08.2023 року №215-рс відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивачу призупинено військову службу з 01.08.2023 року.

Рапортом заступника командира з МПЗ ОСОБА_3 від 03.08.2024 року №35640 заявлено прохання командиру відповідача на призупинення позивачу військової служби як такому, що самовільно залишив військову частину, знаходиться у розпорядженні командира військової частини та на даний час відомості про якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Також листом відповідача від 29.12.2023 року №24010 представнику в т.ч. позивача повідомлено, що солдат за призовом по мобілізації ОСОБА_1 28.01.2023 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (наказ від 29.01.2023 року №34).

Не погоджуючись з наказом відповідача від 03.08.2023 року №580, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Передусім суд зауважує, що розглядає адміністративну справу не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом він не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 19.02.2019 року у справі № 824/399/17-а.

Відповідно, обставини щодо дійсного вчинення чи невчинення позивачем самовільного залишення військової частини судом не досліджуються, оскільки з`ясування відповідних фактів перебуває у компетенції органу досудового розслідування та, в подальшому, суду загальної юрисдикції та встановлюються вироком суду, що набрав законної сили.

В зв`язку з цим правова оцінка надається виключно спірному правовому акту відповідача, прийнятому щодо позивача під час проходження ним військової служби.

Згідно ст. 65 Конституції України Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі Закон №2232-XII).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами

Частиною другою ст. 24 Закону №2232-XII визначено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту "ґ" пункту 1 частини четвертої, підпунктів "д" пунктів 1 та 2 частини п`ятої та підпункту "д" пункту 1, підпункту "ґ" пункту 2 частини шостої статті 26 цього Закону.

Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Положення про проходження громадянами України військової служби за контрактом в Управлінні державної охорони України затверджено Указом Президента України від 26.01.2022 року №33/2022 (далі Положення).

Згідно п. 1 розділу І Положення цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України військової служби за контрактом в Управлінні державної охорони України.

Відповідно до п. 6 розділу І Положення початок, призупинення і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Також призупинення військової служби врегульовано розділом VIII Положення.

Так, згідно п. 115 Положення для військовослужбовців, які самовільно залишили підрозділ Управління державної охорони України або місце служби, дезертирували із підрозділу Управління державної охорони України або добровільно здалися в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Згідно п. 116 Положення військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яких призупинено, здійснюється наказами по особовому складу.

Звільнення з посад військовослужбовців, призначених на посади Президентом України, військову службу яких призупинено, здійснюється Президентом України.

Пунктом 117 Положення встановлено, що час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Згідно ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, чи одержано інформацію про вчинення такого правопорушення військовослужбовцем, командир військової частини зобов`язаний у межах своїх повноважень вжити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомити про його вчинення відповідному прокуророві та спеціально уповноваженому суб`єктові у сфері протидії корупції.

У разі якщо ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, встановлено під час проведення службового розслідування стосовно військовослужбовця Збройних Сил України чи одержано інформацію про вчинення ним такого правопорушення, командир військової частини зобов`язаний у межах своїх повноважень вжити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомити про його вчинення відповідному прокуророві та начальникові відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

В свою чергу Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України затверджено Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №608 (далі Порядок).

Згідно п. 1-3 розділу ІІ Порядку службове розслідування може призначатися у разі:

- невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

- невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

- неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

- дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

- втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

- порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

- недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

- внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

- повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

- скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Службове розслідування не призначається:

- у разі надходження анонімних повідомлень, заяв, скарг;

- якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.

Службове розслідування проводиться для встановлення:

- неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення;

- причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби;

- ступеня вини військовослужбовця;

- порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства;

- причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення;

- причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Згідно п. 6 розділу VI Порядку якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Застосовуючи вищевикладені нормативні положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.

Система вищевикладеного правового регулювання свідчить, що військова служба призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ч. 2 ст. 24 Закону №2232-XII). При цьому законодавством визначено, що призупинення військової служби як зміна правового статусу зумовлена саме внесенням відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а не, наприклад, виданням відповідного наказу військової частини, який лише оформлює зміну правового статусу, яка відбувається в силу саме норми закону (норма права використовує категорію «зупиняється», а не «зупиняється на підставі наказу»).

Також згідно зазначених положень законодавства відповідач мав саме обов`язок, а не право, встановивши в поведінці позивача ознаки кримінального правопорушення (самовільного залишення військової частини), повідомити про це правоохоронний орган. В свою чергу після внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідач має обов`язок для належного обліку особового складу забезпечити відображення призупинення позивачу військової служби шляхом прийняття як спірного наказу, так і наказу від 03.08.2023 року №215-рс. Обидва ці накази відображають зміну правового становища позивача, а тому суд, з урахуванням предмета судового дослідження в цій справі, надавав правову оцінку щодо правомірності обох цих правових актів, а висновки щодо їх правомірності є тотожними.

В цій справі відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02.08.2023 року щодо позивача здійснюється досудове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини, таке розслідування здійснюється з 01.08.2023 року в рамках кримінального провадження №0000131. Отже, військова служба позивача призупинена з 01.08.2023 року в силу норм закону, що оформлено спірним наказом (та наказом від 03.08.2023 року №215-рс).

Позивач вірно вказував, що його не визнано винним у вчиненні самовільного залишення військової частини, однак не врахував, що призупинення військової служби здійснюється за відсутності вироку суду, що набрав законної сили, оскільки саме в такий спосіб законодавцем врегульовано спірні правовідносини.

В свою чергу згідно вже викладених положень законодавства передбачено і систему відновлення прав осіб, які за результатами досудового розслідування та/або судового розгляду будуть визнані такими, що не вчиняли відповідного кримінального правопорушення (закриття кримінального провадження, постановлення виправдувального вироку і тд).

В цій справі правомірність спірного наказу визначається виключно шляхом перевірки факту внесення відповідних відомостей щодо позивача до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки виключно ця обставина законодавством передбачена як підстава для зупинення військової служби. Ці дії вчиняються не відповідачем, який лише реагує на них шляхом прийняття відповідних наказів, при цьому відповідач не має іншого варіанту, окрім як прийняти відповідні накази, оскільки призупинення військової служби передбачено нормою права та здійснюється в силу такої норми права.

Натомість в цій справі позивач фактично наводив доводи, які стосуються законності віддання в т.ч. йому наказу на штурм позиції та поведінці позивача після цього, при цьому позивач не заперечив явно і однозначно, що він не залишав територію військової частини, що, як вже вказав суд, в цій справі не має визначального значення, оскільки спірний наказ видається в зв`язку з внесенням відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, ця обставина є єдиною та самодостатньою підставою для прийняття такого наказу та, при підтвердженні дійсності такої обставини (як в цій справі відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо позивача внесено) зумовлює висновок про правомірність відповідного наказу. Водночас, в цій справі для вирішення спору не мали визначального значення обставини отримання позивачем наказу на штурм позицій, його зміст та порядок віддання, а також поведінка позивача в зв`язку з цим, що зумовлено саме визначеною законодавством системою правового регулювання спірних правовідносин, яка передбачає призупинення військової служби саме під час та внаслідок внесення відомостей про особу до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Доводи ж позивача фактично є виправдовувальними доводами щодо невчинення ним відповідного кримінального правопорушення, однак адміністративний суд не встановлює вину особи у вчиненні кримінальних правопорушень, а перевіряє правомірність дій суб`єктів владних повноважень під час реалізації публічно-владної управлінської функції. В цій справі спірний наказ дійсно є проявом реалізації такої функції, однак вона реалізовується однозначним чином та виходячи з єдиного юридичного факту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Цей факт судом встановлено, позивач його теж не заперечував. Отже, спірний наказ видано в межах наявних у відповідача повноважень та згідно вимог законодавства.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовної заяви належить відмовити.

В зв`язку з відмовою у позові підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко