Справа № 947/35127/23
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2024-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 947/35127/23

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 березня 2024 року (суддя Огренич І.В., м. Одеса, повний текст рішення складений 14.03.2024) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, старшого лейтенанта 2 батальйону 8 роти, інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Копиці Олександра Михайловича, третя особа: Департамент патрульної поліції, про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

6 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до УПП в Одеській області ДПП, інспектора УПП в Одеській області Копиці О.М., в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7996533 від 20.10.2023, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 березня 2024 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На думку апелянта, суд не з`ясував належним чином, хто є належним відповідачем у справі, та не вирішив питання про залучення до участі у справі належного відповідача чи співвідповідача. При цьому апелянт стверджує, що представником позивача неодноразово заявлялось суду усне клопотання про заміну сторони відповідача у разі необхідності, проте зазначені зауваження було проігноровано. Отож, фактично оскарженим рішенням суду вирішувалось питання щодо заміни неналежного відповідача, а точніше не заміни статусу третьої особи на відповідача, тобто вирішення процесуального питання. Тому апелянт вважає, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.03.2024 року за своїм змістом та суттю є ухвалою суду.

Також апелянт вважає, що спірна постанова по справі про адміністративне правопорушення прийнята в неналежному місці с чисельними процедурними порушеннями, та не підтверджується достовірними доказами.

Відповідач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до статті 304 КАС України не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 23.10.2023 інспектором УПП в Одеській області Копицєю О.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7996533, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Зі згаданої постанови вбачається, що 23.10.2023 о 10:27 за адресою м. Одеса, Дніпропетровська дорога, 80 водій ОСОБА_1 , керуючи ТЗ "Peugeot" НОМЕР_1 , проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал, поєднаний й з червоним сигналом світлофору, чим порушив п. 8.7.3.є ПДР і скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КпАП України.

Вважаючи зазначену постанову протиправною ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом про її скасування.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позов пред`явлено не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом.

Мотивуючи своє рішення суд зазначив, що належним відповідачем у справах щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинен бути відповідний орган Національної поліції. В судовому засіданні 07.03.2024 представнику позивача адвокату Ушакову О.О. було роз`яснено, що належним відповідачем по заявленим вимогам є Департамент патрульної поліції Національної поліції України, проте, адвокатом не було заявлено відповідних клопотань про заміну неналежного відповідача на належного.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду оскільки вони не узгоджуються з приписами статті 48 КАС України, що регулюють заміну неналежної сторони, з наступного.

Так, положення статті 48 КАС України передбачають, що суд першої інстанції, встановивши, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

З огляду на наведене, визначення відповідачів є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися навіть за ініціативою суду.

Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №826/4406/18.

Аналізуючи приписи статті 48 КАС України Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 21 вересня 2022 року у справі №120/5485/21-а, від 6 лютого 2020 року у справі №280/3088/19, від 29 січня 2020 року у справі №808/594/17 висловив позицію, що суд першої інстанції за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Таким чином висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав з`явлення позовних вимог до не належного позивача ґрунтується на порушеннях норм процесуального права.

Окрім того, висновки суду першої інстанції в частині того, що структурний підрозділ суб`єкта владних повноважень не є належним відповідачем у справі про оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності суперечить положенням пункту 9 частини першої статті 4 КАС України та правовим висновками Верховного Суду, викладеним у п. 24 постанови від 26 грудня 2019 року у справі №724/716/16-а.

Висновки про можливість бути стороною в судовому процесі відокремленого підрозділу суб`єкта владних повноважень, яке утворене без статусу юридичної особи, містяться і в постанові Верховного Суду від 16 березня 2023 року у справі №640/26047/19, обставини якої хоча і не є релевантними до спірних правовідносин та містять відмінні обставини, проте, безпосередній підхід до розуміння спірного у цій справі питання колегія суддів вважає застосовним до цієї справи.

Відтак, у спірних правовідносинах визначений позивачем, як "Відповідач -1" УПП в Одеській області ДПП є належним відповідачем у спірних правовідносинах, а тому наведені порушення судом першої інстанції норм процесуального права є підставою для скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.03.2024 на підставі абзацу 2 частини третьої статті 317 КАС України.

Зважаючи на те, що в силу приписів статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями направляти справу на новий розгляд у разі виявлення поршень судом першої інстанції норм процесуального права, як призвело до неправильного вирішення справи, колегія судді вважає за можливе розглянути позовні вимоги ОСОБА_1 по суті.

Так, згідно до положень частини другої статті 19 Конституції України, пункту 1 частини другої статті 2 та частини першої статті 7 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого має перевіряти чи діяли органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Принцип презумпції невинуватості передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до статті 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, та іншими документами.

Відповідно до вимог статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Нормою статті 52 Закону України "Про дорожній рух" визначено, зокрема, що контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Частиною першою статті 40 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку.

За приписами частини другої статті 122 КУпАП адміністративна відповідальність настає за проїзд на заборонний сигнал світлофора, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів зазначає, що доказом вчинення адміністративного правопорушення є саме відеозапис з автомобільного відеореєстратора чи нагрудного відеореєстратора поліцейського, на якому зафіксовані вчинення порушення правил ПДР та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, однак, як вбачається з оскаржуваної постанови, відповідачем при розгляді справи не було виконано вимог статті 280 КУпАП.

Відповідно до частини другої та третьої статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Зміст постанови повинен відповідати вимогам статей 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

З матеріалів справи слідує, що спірна постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь - яку фіксацію правопорушення (а.с.10, 68).

Водночас, приписами частини третьої статті 283 КУпАП встановлений імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржений постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис саме події порушення Правил дорожнього руху, наданий відповідачем відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Отже відеозапис, який міститься в матеріалах справи, неможливо визнати належним та допустимим доказом, який би підтверджував обставини, що зазначені в спірній постанові про накладення адміністративного стягнення.

Таке правозастосування узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 31 січня 2019 року у справі №464/2309/17, від 19 лютого 2020 року у справі №524/1284/17, від 5 березня 2020 року у справі №607/7987/17.

Інших належних та допустимих доказів в розумінні статті 72 КАС України, які б підтверджували факт порушення позивачем правил дорожнього руху, матеріали адміністративної справи не містять, а наданий відповідачем лист КУ "СМЕП" ОМР від 29.11.20263 №01-07/406 стосовно режиму роботи світлофорного об`єкту не підтверджує доведеності вини позивача у інкримінованому йому адміністративного порушенні.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, що свідчить про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Сама постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення не є доказом у справі про адміністративне правопорушення, оскільки містить лише опис обставин, які визнані відповідачем підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, без зазначення певних доказів на їх підтвердження.

Враховуючи, що обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо недоведеності відповідачем під час судового розгляду справи правомірності прийнятого ним рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Таким чином колегія суддів погоджується з доводами позовної заяви ОСОБА_1 про наявність підстав для скасування спірної постанови серії ЕАТ №7996533 від 20.10.2023 із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Резюмуючи вищевикладене колегія суддів зазначає, що суд першої інстанцій не дослідив всі обставини, які містять інформацію щодо предмета спору, не встановив фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не перевірив належним чином доводи учасників справи та порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відтак, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до статті 139 КАС України, судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового за подачу позовної заяви (536,80 грн.) та апеляційної скарги (805,20 грн.) підлягає відшкодуванню йому за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись статтями 272, 286, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 березня 2024 року скасувати, та ухвалити нове рішення суду, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7996533 від 20.10.2023, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути з бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1342 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов