Справа № 380/19172/23
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/19172/23 пров. № А/857/21868/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року, ухвалене суддею Мартинюком В.Я. у м. Львові у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі № 380/19172/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

15 серпня 2023 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління Національної поліції у Львівській області, у якому просив визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 №44 (із змінами), компенсації сум податку з доходів фізичних осіб утриманого із виплачених за рішеннями суду у справах №380/18541/22, №380/18418/22 компенсації за невикористані відпустки, індексації грошового забезпечення; зобов`язати нарахувати та виплатити відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 №44 (із змінами), компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого із виплачених за рішеннями суду у справах №380/18541/22, №380/18418/22 сум: компенсації за невикористані відпустки, індексації грошового забезпечення.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що право на отримання індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористані дні відпустки, які він набув під час проходження військової служби, визначене судовим рішенням, однак позивач при нарахуванні належних сум на виконання рішень суду протиправно утримав з них податок з доходів фізичних осіб. Позивач вважає, що втрата ним статусу поліцейського на час виплати індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористані дні відпустки не звільняє відповідача від обов`язку компенсувати йому суму податку на доходи фізичних осіб, оскільки саме його бездіяльність призвела до виплати індексації грошового забезпечення та грошової компенсації вже після звільнення зі служби в поліції, і, як наслідок, після втрати статусу поліцейського.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційних скаргах. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що виплати, здійснені позивачу на виконання рішень суду, не пов`язані з виконанням обов`язків під час проходження служби, а стосуються компенсаційних виплат.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 у справі №380/18418/22 позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задоволено повністю; визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо ненарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017; зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 07.11.2015 по 31.10.2017.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.01.2023 у справі №380/18541/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задоволено повністю; визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не проведення нарахування та виплати грошової компенсації за не використані дні відпустки ОСОБА_1 за 2015 рік в загальній кількості 25 діб; зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні відпустки за 2015рік в загальній кількості 25 діб.

Листом від 02.08.2023 Головне управління Національної поліції України у Львівській області поінформувало представника позивача, що його заява від 06.07.2023 щодо виконання згаданих рішень судів розглянута.

Відповідно до платіжної інструкції №4831 від 12.07.2023 року відповідачем було виплачено позивачу 3324,54 грн (призначення платежу: 1007020; 2800; індексація г/з за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 згідно рішення ЛОАС №380/18418/22 від 12.04.2023; под. до бюдж. спл. пов.);

Відповідно до платіжної інструкції №4830 від 12.07.2023 відповідачем було сплачено ГУК Львів/Львів. обл. 50,63 грн (призначення платежу: , 2800, ВЗ з індексації г/з за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 згідно рішення ЛОАС №380/18418/22 від 12.04.2023 року; перер. повнтерм. спл. 13.07.2023);

Відповідно до платіжної інструкції №4829 від 12.07.2023 року відповідачем було сплачено ГУК Львів/Львівська тг 607,53 грн (призначення платежу: , 2800, ПДФО з індексації г/з за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 згідно рішення ЛОАС №380/18418/22 від 12.04.2023 ; перер. повнтерм. спл. 13.07.2023);

Відповідно до платіжної інструкції №4881 від 27.07.2023 року відповідачем було виплачено позивачу 4521,34 грн (призначення платежу: 1007020; 2800; грош. комп. за невикор. дні відпустки за 2015 рік згідно ріш. ЛОАС №380/18541/22 від 30.01.2023; под. до бюдж. спл. пов.);

Відповідно до платіжної інструкції №4880 від 27.07.2023 року відповідачем було сплачено ГУК Львів/Львів. обл. 68,85 грн (призначення платежу: , 2800, ВЗ з грош. комп. за невикор. дні відпустки за 2015 рік згідно рішення ЛОАС №380/18541/22 від 30.01.2023 року; перер. повн. терм. спл. 28.07.2023);

Відповідно до платіжної інструкції №4879 від 27.07.2023 року відповідачем було сплачено ГУК Львів/Миколаївська тг 826,23 грн (призначення платежу: , 2800, ПДФО з грош. комп. за невикор. дні відпустки за 2015 рік згідно рішення ЛОАС №380/18541/22 від 30.01.2023; перер. повн. терм. спл. 28.07.2023).

Позивач, вважаючи протиправним утримання сум податку на доходи фізичних осіб при виплаті йому сум грошового забезпечення на виконання рішень суду, звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Змістом спірних правовідносин є невиплата компенсації сум податків з доходів фізичних осіб під час виконання рішень Львівського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 у справі №380/18418/22 та від 30.01.2023 у справі №380/18541/22.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Пунктом 168.5 ст. 168 Податкового кодексу України передбачено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу (далі - Порядок №44).

Згідно з п. 1 Порядку №44, цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (грошова компенсація).

Відповідно до п. 2 Порядку №44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби. Зазначена в абзаці першому цього пункту грошова компенсація також виплачується іноземцям та особам без громадянства, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця.

Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Відповідно до пунктів 4 та 5 Порядку № 44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Системний аналіз наведених вище пунктів 2 - 3 Порядку № 44 дає підстави для висновку, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовців і, як одна з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Нарахування та виплата індексації грошового забезпечення мала бути здійснена відповідачем саме з моменту набуття позивачем права на її нарахування та виплату, відповідно до вимог Закону №1282-ХІІ.

Отже, з урахуванням наведеного правого регулювання, нарахування та виплата індексації грошового забезпечення позивачу мала бути проведена відповідачем з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку №44.

Аналогічний підхід застосований Верховним Судом у постановах від 27.07.2023 у справі №380/813/22 та від 27.09.2023 у справі №420/23176/21.

Аналогічно компенсація за невикористані дні відпустки відноситься до виплат, право на які позивач набув у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, тому вищенаведений Порядок в спірному випадку підлягає застосуванню.

Така позиція відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 22.06.2018 у справі № 812/1048/17, згідно з якими механізм щомісячної грошової компенсації сум ПДФО, що утримуються з грошового забезпечення, передбачає виплату такої компенсації у розмірі суми ПДФО за місцем одержання грошового забезпечення одночасно з виплатою грошового забезпечення.

Приймаючи постанову у даній справі за наслідком апеляційного перегляду рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року у справі №380/19172/23, суд апеляційної інстанції керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Суд апеляційної інстанції вважає доводи, якими скаржник обґрунтовує правомірність своїх дій з утримання виплачених позивачу на виконання рішень сум ПДФО, безпідставними та такими, що вказують на довільне тлумачення норм закону.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 316, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року у справі № 380/19172/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний