Справа № 600/841/24-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2024-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року м. Чернівці Справа № 600/841/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позивач просить суд визнати протиправним та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення № 0-2411-UA0080963 від 21 листопада 2023 року;

- податкове повідомлення-рішення № 0-2411-UA0080963 від 21 листопада 2023 року;

- податкове повідомлення-рішення № 0-2411-UA0080963 від 21 листопада 2023 року

В обґрунтування позовних вимог, зазначено, що оскаржуваними рішеннями безпідставно визначено податкове зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості. Позивач вказує, що податковим органом протиправно не враховано наявність у нього права на пільгу, передбачену пунктом ж підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статі 266 Податкового кодексу України, оскільки він має статус сільськогосподарського товаровиробника у розумінні Закону України Про сільськогосподарський перепис, а також є членом фермерського господарства, а наявний у нього на праві власності об`єкт нежитлової нерухомості відноситься до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» та перебуває на праві господарського відання у за Фермерським господарством «ВеллФрукт» з метою використання цієї будівлі у своїй господарській діяльності.

Ухвалою суду від 28 лютого 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі; вирішено її розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач подав до суду відзив, в якому просив суд у задоволенні позову відмовити повністю. Вказував про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог й законність оскаржуваних рішень. Зокрема, зазначено про відсутність у позивача пільги, передбаченої пунктом ж підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статі 266 Податкового кодексу України. З посиланням на практику Верховного Суду відповідачем вказано, що фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу, і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Тобто, значення має не тільки вид нерухомості (зокрема, її призначення), а й безпосередньо сама діяльність, якою займається платник податку (а саме - чи відноситься він до сільськогосподарських товаровиробників).

Правом подати відповідь на відзив не скористався.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №16197522 від 15.01.2014 року, №16197919 від 15.01.2014 року, ОСОБА_1 володіє на праві приватної власності нежитловою будівлею адміністративно-складськими приміщеннями під лі. А-2, загальною площею 393,3 кв.м., ЛМРД під літ. Б-1, загальною площею 282,8 кв.м., ТОПА під літ. В1, загальною площею 225,3 кв.м., навісом під літ. Г, сушаркою під літ. Д, загальною площею 39,5 кв.м., що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 .

Протоколом Загальних зборів членів Фермерського господарства «ВеллФрукт» №3-2021 від 02.06.2021 року прийнято рішення про закріплення на праві господарського відання за ФГ «ВеллФрукт» майна, яке належить ОСОБА_1 на праві власності, а саме нежитлову будівлю адміністративно-складські приміщення під лі. А-2, загальною площею 393,3 кв.м., ЛМРД під літ. Б-1, загальною площею 282,8 кв.м., ТОПА під літ. В1, загальною площею 225,3 кв.м., навіс під літ. Г, сушарку під літ. Д, загальною площею 39,5 кв.м., що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 .

Також, як вбачається зі змісту даного протоколу Загальних зборів членів Фермерського господарства «ВеллФрукт», ОСОБА_2 є членом такого фермерського господарства.

02 червня 2021 року між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «ВеллФрукт» укладено договір про закріплення майна на праві господарського відання №79о від 02.06.2021 року.

Згідно акту прийому-передачі майна у господарське відання за договором №79о від 02.06.2021 року, власник передав, а ФГ «ВеллФрукт» прийняло у господарське відання нежитлову будівлю адміністративно-складські приміщення під лі. А-2, загальною площею 393,3 кв.м., ЛМРД під літ. Б-1, загальною площею 282,8 кв.м., ТОПА під літ. В1, загальною площею 225,3 кв.м., навіс під літ. Г, сушарку під літ. Д, загальною площею 39,5 кв.м., що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 .

Як вбачається із матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області 21 листопада 2023 року винесено платнику податків ОСОБА_1 :

- податкове повідомлення-рішення форми №0-2411-UA0080963, яким визначено позивачу податкове зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий період 2020 року на суму 611,32 грн;

- податкове повідомлення-рішення форми №0-2411-UA0080963, яким визначено позивачу податкове зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий період 2021 року на суму 8468,10 грн;

- податкове повідомлення-рішення форми №0-2411-UA0080963, яким визначено позивачу податкове зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий період 2022 року на суму 15289,63 грн.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до Головного управління ДПС у Чернівецькій області із заявою, в якій просив скасувати вказані податкові повідомлення-рішення у зв`язку з наявністю у нього пільги щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на підставі підпункту «ж» пункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Листом від 14 грудня 2023 року №1142/П/24-13-24-02 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для зняття нарахувань по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ОСОБА_1 по об`єкту нежитлової будівлі, склад за адресою: АДРЕСА_1 .

За таких обставин позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02 грудня 2010 року (далі - ПК України).

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 ПК України.

Згідно положень підпунктів 266.1.1, 266.2.1, 266.3.1, 266.3.2 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України встановлено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

За змістом підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (підпункт 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України).

Підпунктом "ж" 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

За приписами статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

На переконання суду, встановлена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Підпунктом 14.1.76 пункту 4.1 статті 14 ПК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення - землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Відповідно до положень підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Отже, визначення "сільськогосподарський товаровиробник", яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу "Спрощена система оподаткування, облік та звітність", тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ "Податок на майно").

Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Поняття "сільськогосподарський товаровиробник також міститься у статті 1 Закону України Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років , під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Окрім того згідно пункту 2.15-1 статті 2 Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України» сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, основною діяльністю якої є виробництво сільськогосподарської продукції та/або розведення, вирощування, вилов риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробка на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, а також здійснення операцій з її постачання, причому в такій діяльності питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менше 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

До сільськогосподарських товаровиробників також належать сімейні фермерські господарства, зареєстровані платниками єдиного податку четвертої групи згідно із главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України.

Тобто, сільськогосподарськими товаровиробниками виступають саме юридичні особи сімейні фермерські господарства.

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції".

Так, згідно зі статтею 1 Закону України Про сільськогосподарський перепис (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин): виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що поняття "сільськогосподарський товаровиробник" не суперечить його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.11.2020 року у справі №560/168/19, яку суд враховує в силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року №507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше.

Водночас, продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) - це продукція, що виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам Державного класифікатора продукції та послуг (стаття 1 Закону України Про сільськогосподарський перепис).

Отже, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, та не здаються їх власниками в оренду, позичку, лізинг не є об`єктами оподаткування згідно з підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд і в постанові від 04.03.2021 року у справі № 500/2782/18.

З огляду на викладене, варто зазначити, що з метою вирішення питання щодо наявності у позивача права на пільгу, передбачену пунктом "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, необхідно встановити, чи відноситься будівля позивача (об`єкт оподаткування) до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, чи наділений позивач статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні наведених вище норм права.

Щодо наявності у позивача статусу сільськогосподарського товаровиробника суд зазначає таке.

Як вбачається зі змісту позову, позивач вважає, що він є сільським товаровиробником, оскільки є членом створеного ним фермерського господарства та в подальшому здійснював вирощування і переробку сільськогосподарської продукції.

Однак такі твердження суд вважає хибними з огляду на те, що, зокрема, абзацом 2 пункту 2.15-1 статті 2 Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України» визначено, що сільськогосподарським товаровиробником може бути сімейне фермерське господарство, зареєстроване платниками єдиного податку четвертої групи згідно із главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України

Водночас сам факт створення позивачем юридичної особи та наявності у нього членства у такій юридичній особі, яка використовує спірний об`єкт нерухомості у межах провадження сільськогосподарської діяльності, за діючого правового регулювання, не наділяє його автоматично статусом «сільськогосподарського товаровиробника», та, відповідно, не впливає на можливість застосування пільги, визначеної підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Аналогічний висновок висловлено і Верховним Судом у постановах від 11 квітня 2023 року, у справі №380/18104/21 та №380/2434/20.

Відтак, надаючи оцінку твердженням позивача, що нежитлова будівля адміністративно-складські приміщення під лі. А-2, загальною площею 393,3 кв.м., ЛМРД під літ. Б-1, загальною площею 282,8 кв.м., ТОПА під літ. В1, загальною площею 225,3 кв.м., навіс під літ. Г, сушарку під літ. Д, загальною площею 39,5 кв.м. використовується ним у власній сільськогосподарській діяльності, такі суд вважає безпідставними та необґрунтованими оскільки на їх підтвердження не було надано жодних належних та достовірних у розумінні статей 73 та 75 Кодексу адміністративного судочинства України доказів.

Так, суд звертає увагу на те, що згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги.

При цьому статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Як вбачається зі змісту листа Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 14 грудня 2023 року №1142/П/24-13-24-02 Фермерське господарство «ВеллФрукт» зареєстровано 04 березня 2020 року, згідно податкової декларації платника єдиного податку IV групи у 2022 році "Веллфрукт" у своїй діяльності використовував 49,8119 га землі, із них 29,8119 га багаторічні насадження. Нарахована сума єдиного податку 4 групи за 2022 рік становила 17812,93 грн., яка сплачена в повному обсязі. Відповідно до податкової декларації з плати за землю на 2022 рік орендована площа с/г угідь - 19,9276 га. (орендодавець - Клішковецька сільська рада в частині невитребуваних земельних ділянок, цільове призначення - для ведення товарного виробництва), сум орендної плати становить 70872,95 грн. У 2022 році використовувалося у господарській діяльності 51,338 га земель багаторічних насаджень (сади): яблука - 37,338 га, горіх - 9 га, слива - 5,0.

При цьому ОСОБА_1 , згідно згаданого листа, на обліку як фізична особа-підприємець в податкових органах Головного управління ДПС у Чернівецькій області не перебуває.

Наведені відомості спростовують доводи позивача про наявність в нього статусу сільськогосподарського товаровиробника та, в свою чергу, підтверджують той факт, що саме Фермерське господарство «ВеллФрукт» як юридична особа, здійснює господарську діяльність з вирощування і переробки сільськогосподарської продукції, і яке в даній ситуації саме воно наділене статусом сільськогосподарського товаровиробника.

До того ж, суд звертає увагу і на те, що об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю адміністративно-складські приміщення під літ. А-2, загальною площею 393,3 кв.м., ЛМРД під літ. Б-1, загальною площею 282,8 кв.м., ТОПА під літ. В1, загальною площею 225,3 кв.м., навіс під літ. Г, сушарку під літ. Д, загальною площею 39,5 кв.м., передана Фермерському господарства «ВеллФрукт» на праві господарського відання 02 червня 2021 року (дата реєстрації 29.07.2021 року).

Водночас позивачем не надано належних доказів використання ним вказаного об`єкта нерухомості у спірний період - 2020 рік, як він стверджує у власній сільськогосподарській діяльності або через Фермерське господарство «ВеллФрукт», членом якого він є.

На підтвердження доводів про те, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником до позову не надано, зокрема, реєстраційної інформації сільгоспвиробника з Державного аграрного реєстру щодо ОСОБА_1 як сільгоспвиробника у 2020, 2021, 2022 роках.

В контексті наведеного, суд також звертає увагу і на те, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували те, що саме у фізичної особи ОСОБА_1 у спірний період 2020-2022 роки знаходилася на праві власності чи перебувала у користуванні земельна ділянка із цільовим призначенням для сільськогосподарських потреб, на якій позивач міг би здійснювати господарську діяльність як сільськогосподарський товаровиробник.

Позивачем в межах розгляду даної справи не доведено наявність в нього статусу сільськогосподарського товаровиробника, і на підтвердження вказаного у позові твердження не надано жодних достовірних та достатніх доказів виготовлення та реалізації сільськогосподарської продукції у спірний період.

Суд погоджується з доводами відповідача ( і це узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2023 року у справі №380/18104/21, про те, що фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу, і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Тобто, значення має не тільки вид нерухомості (зокрема, її призначення), а й безпосередньо сама діяльність, якою займається платник податку (а саме - чи відноситься він до сільськогосподарських товаровиробників).

Суд зауважує, що нормами Податкового кодексу України визначено умови, за яких власник об`єкта оподаткування звільняється від сплати відповідного податку, зокрема, коли будівлі, споруди належать сільськогосподарському товаровиробнику (юридичній та фізичній особі), і такі віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, вони не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. При цьому такі будівлі повинні використовуватись як об`єкт сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.

Оскільки обставини цієї справи, встановлені судом на підставі наданих її сторонами доказів, свідчать про те, що у позивача відсутня сукупність умов, за яких належне йому нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, звільнено від оподаткування відповідно до положень підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, то суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, а тому такі задоволенню не підлягають. На переконання суду, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є законними та скасуванню не підлягають.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 29 квітня 2024 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ); відповідач - Головне управління ДПС у Чернівецькій області (58013, м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 200-А, ).

Суддя О.П. Лелюк