Справа № 240/20514/21
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2024-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

24 квітня 2024 року м. Житомир справа № 240/20514/21

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Луценко Д.В. ,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представників відповідача -Кедик А.В., Бровко В.І., Садовської-Мариніної В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про зміну способу і порядку виконання судового рішення від 04.05.2022 у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправними дій, зобов"язання вчинити дії,

встановив:

Рішенням суду від 04.05.2022 зобов`язано Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати неврахованих сум отриманих, за попередні два місяці винагороди державного виконавця при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплаті матеріальної допомоги за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки.; обчислення розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та оплаті щорічних оплачуваних відпусток за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки; щодо не врахування сум отриманої винагороди державного виконавця при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані 10 днів щорічної відпустки, виплаченої в листопаді 2019 року, та грошової компенсації за невикористані 172 дні щорічних відпусток за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки.

Рішення суду набрало законної сили.

На виконання судового рішення позивачу видано виконавчий лист.

Ухвалою від 30.09.2022 замінено відповідача у справі - Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області на його правонаступника - Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (вул. Володимирська, 91, м. Хмельницький, 29000; ).

Ухвалою від 02.03.2023 встановлено Центрально-Західному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Хмельницький) строк для подання звіту про виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04.05.2022 у справі №240/20514/21 терміном тридцять днів з дня отримання копії ухвали.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2023 апеляційну скаргу Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) залишено без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 02 березня 2023 року - без змін.

Ухвалою від 19.06.2023 продовжено Центрально-Західному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Хмельницький) строк виконання рішення Житомирського окружного адміністративного від 04.05.2022 та вимог окремої ухвали від 02.03.2023 на 30 днів з дня отримання даної ухвали.

Ухвалою від 26.09.2023 замінено відповідача у справі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (вул. Володимирська, 91, м.Хмельницький, 29000; ) на правонаступника - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ) (пров.Музейний, буд.2-Д, м.Київ, 01001, ).

Ухвалою від 26.09.2023 встановлено Центральному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м.Київ) строк на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного від 04.05.2022 у справі №240/20514/21 та вимог окремої ухвали від 02.03.2023 - 30 днів з дня отримання даної ухвали.

За наслідками апеляційного оскарження, постановами Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2024 ухвали від 26.09.2023 залишено без змін.

Крім того, керуючись частиною п`ятою статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" від 22 грудня 2005 року № 3262, згідно з якою судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року (К/990/11355/24) відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року на підставі частини третьої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, правильність висновків суду щодо заміни сторони у справі та встановлення нового строку для подання звіту про виконання рішення суду, через відсутність даних про його фактичне та повне виконання, підтверджена судом апеляційної інстанції.

Разом з тим, станом на 02.04.2024 звіт про виконання судового рішення до суду не подано.

Ухвалою від 02.04.2024 призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом учасників справи на 11:00 24.04.2024 вирішення питання про накладення на керівника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) штрафу за неподання звіту від 04.05.2021 у справі № 240/20514/21.

Зобов"язано відповідача надати суду інформацію щодо особистих даних керівника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (ПІП, адреса, РНОКПП), який є відповідальним за виконання судового рішення від 04.05.2022 у справі №240/20514/21 та забезпечити його явку в судове засідання.

23.04.2024 представник відповідача надіслав до суду заяву про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення у справі.

У заяві просить змінити спосіб виконання рішення у справі в частині вимог нарахування сум отримано винагороди державного виконавця при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати. Визнати таким, що не підлягає виконанню в частині вимог про нарахування сум отриманої винагороди державного виконавця при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати.

В обґрунтування заяви зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 8 лютого 1995 р. №100, при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються винагороди державним виконавцям, дана норма доповнена 09.12.2020, а спірне рішення прийнято судом 04.05.2022 року, тобто на час коли вже діяло доповнення.

Вказані обставини у розумінні ст.378 КАСУ роблять неможливим виконання судового рішення у встановлений спосіб.

В судовому засіданні суд поставив на обговорення вказану заяву.

Представники відповідача заяву підтримали, просили задовольнити.

Позивач у судовому засіданні просив у задоволенні заяви відмовити, з мотивів безпідставності.

Заслухавши думки сторін, оцінивши доводи заяви, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) узгодження умов примирення, спрямованих на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Згідно з ч.4 ст.45 Кодексу адміністративного судочинства України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Слід враховувати, що наведений у частині другій статті 45 КАС перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.

При цьому вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.

Процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду реагувати на неправомірні прояви такої поведінки.

Процесуальні права надані законом тим особам, які беруть участь у справі для сприяння суду при розгляді справ, для їх правильного вирішення, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС).

З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (пункт 1 частини другої статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України).

Головною метою принципу неприпустимості зловживання процесуальними правами є гарантування добросовісного використання учасниками справи своїх процесуальних прав, тобто з метою, для якої ці права надані, та у спосіб, визначений процесуальним законодавством, а також добросовісного виконання обов`язків, визначених законом або судом. Противагою добросовісності є зловживання процесуальними правами, яке має різні форми прояву та у кожному конкретному випадку потребує надання оцінки судом. Зловживанням процесуальними правами можуть бути визнані дії або бездіяльність учасника справи, які характеризуються ознакою видимої юридичної правомірності, однак використовуються з метою, що є протилежною або не відповідає тій, яку має переслідувати реалізація відповідного процесуального права або виконання обов`язку, визначеного законом або судом; сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій (бездіяльності), які складають зміст наданого процесуальним законодавством права (покладеного обов`язку), недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права або умисне використання процесуального права у спосіб, який суперечить завданню адміністративного судочинства, з метою обмеження можливості реалізації прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ, необґрунтованого перевантаження роботи суду або підриву довіри до судової гілки влади.

Рішенням суду від 04.05.2022 зобов`язано Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати неврахованих сум отриманих, за попередні два місяці винагороди державного виконавця при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплаті матеріальної допомоги за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки.; обчислення розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та оплаті щорічних оплачуваних відпусток за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки; щодо не врахування сум отриманої винагороди державного виконавця при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані 10 днів щорічної відпустки, виплаченої в листопаді 2019 року, та грошової компенсації за невикористані 172 дні щорічних відпусток за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки.

Рішення суду набрало законної сили.

Разом з тим, відповідач, як на підставу яка перешкоджає виконанню рішення у встановлений спосіб посилається на те, що відповідно до повідомлення Управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Київ) під час обчислення середньоденної заробітної плати за час затримки виплати розрахунку при звільненні ОСОБА_1 згідно рішення суду від 04 травня 2022 року по справі №240/20514/21 враховувалися положення пункту 2 абзацу 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, яким передбачено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, в даному випадку грудень місяць 2019 року, тому для розрахунку включаються виплати за жовтень і листопад місяці 2019 року. Відповідно до пункту 3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Підпунктом "н" пункту 4 Порядку передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховується винагорода державного виконавця у зв`язку із чим на момент проведення нарахування та виплати середньої заробітної плати згідно рішення суду в розрахунок отримана ОСОБА_1 винагорода державного виконавця не включалась.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 8 лютого 1995 р. №100, при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються винагороди державним виконавцям, дана норма доповнена 09.12.2020, а спірне рішення прийнято судом 04.05.2022 , тобто на час коли вже діяло доповнення.

При цьому, як на підставу для таких висновків та неможливість виконання судового рішення у встановлений спосіб, посилається на висновки Конституційного Суду України щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року №6-рп/2012, у яких висловлено позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів.

Вказує, що позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновки Конституційного Суду України щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Тобто, посилаючись на зміни, внесені до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 8 лютого 1995 р. №100 та рішення Конституційного Суду України стосовно незворотності дії закону в часі, відповідач свідомо неправильно трактує та застосовує вказані правові норми, що суперечить фактичним обставинам, як наслідок, безпідставно ухиляється від виконання судового рішення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Таким чином право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно зі ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст.370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи.

Відтак, суд вважає, що звертаючись із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення у вказаній справі, відповідач свідомо ігнорує висновки суду та безпідставно затягує виконання рішення суду, що набрало законної сили.

За сукупності вказаних обставин, суд доходить висновку про наявність підстав для кваліфікації дій заявника як зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 КАС України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Отже, заява представника відповідача про зміну способу і порядку виконання судового рішення від 04.05.2022 у справі є безпідставною та підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ч.3 ст.45, 243,248,256 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Заяву представника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зміну способу і порядку виконання судового рішення від 04.05.2022 у адміністративній справі №240/20514/21 залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О.В. Капинос

Повний текст ухвали складений 29 квітня 2024 року