Справа № 160/34142/23
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2024-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сидоренко Д.В.
Обставини справи: 26.12.2023 року засобами поштового зв`язку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області врахувати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 періоди трудового стажу з 02.08.1992 року по 07.12.1993 року, а також з 08.12.1996 року по 31.12.1998 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 02.08.1992 працювала завідуючою магазином №33 м.Нікополь СП «НікоРат». З 01.01.1999 року була звільнена, оскільки підприємство ліквідувалось, але у виданій трудовій книжці не було проставлено печатку про звільнення. З 1999 року позивач вела підприємницьку діяльність. Бажаючи в подальшому влаштуватись на роботу, це стало неможливо, оскільки згідно трудової позивач не звільнена з попереднього місця роботи. Позивач знайти роботодавця не змогла, що стало підставою для звернення до Марганецького суду із заявою про встановлення факту припинення трудових відносин. Рішенням суду було встановлено факт припинення з 31.12.1998 року трудових відносин з СП «НікоРат» на підставі ст.38 КзПП за власним бажанням. Після отримання рішення суду позивач звернулась до відповідача із заявою про проведення попереднього розрахунку стажу для призначення пенсії, де їй не зарахували період роботи з 02.08.1992 року по 07.12.1993 року, а також з 08.12.1996 по час звільнення тобто 31.12.1998. Позивач звернулась із заявою про врахування спірних періодів та надала необхідні документи, проте відповідач листом 05.12.2023 року повідомив, що за наданою трудовою книжкою не зараховано період роботи з 02.08.1992 на СП «НікоРат» у зв`язку з відсутністю запису про звільнення, а також те, що рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області не містить зобов`язань до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо вчинення певних дій. Позивач з такими діями не погоджується, вважає їх протиправними та такими, що порушують її право на пенсійне забезпечення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.01.2024 р. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
07.02.2024 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено зокрема наступне. Згідно наданих документів, страховий стаж (зарахований по 31.12.2022) складає 32 роки 9 місяців 21 день. При розрахунку, до страхового стажу, за наданою трудовою книжкою НОМЕР_2 від 15.10.1985, не зараховано період роботи з 02.08.1992 на Спільному підприємстві НікоРат у зв`язку з відсутністю запису про звільненні.
Станом на 30.04.2024 року відповідь на відзив від позивача на адресу суду не надходила.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась 17.10.2023 року до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про попередній розрахунок пенсії №2162.
Згідно даного розрахунку стажу, загальний стаж складає 32 роки 09 місяців 21 день.
До загального стажу не зараховано період з 02.08.1992 по 07.12.1993 року, та з 08.12.1996 по 31.12.1998.
07.11.2023 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою з питання не зарахування стажу.
Не погоджуючись із такою відмовою в зарахуванні періодів роботи, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та Законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закону № 1058) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно із частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).
Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.
Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Згідно копії трудової книжки ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 після укладення шлюбу) НОМЕР_2 , запис 8 - з 02.08.1992 року зарахована на посаду завідуючої магазином №33 м.Нікополь Спільного Підприємства «НікоРат» (наказ 30/к від 02.08.1992).
Судом встановлено, що запис про звільнення відсутній.
Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11.09.2023 року №180/1490/23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/113336830) заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Спільне Підприємство «НікоРат», Головне Управління Державної податкової служби України у Дніпропетровській області про встановлення факту про припинення трудових відносин задоволено, встановлено факт припинення з 31 грудня 1998 року трудових відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 та Спільним Підприємством «НікоРат» на підставі ст. 38 КЗпП - за власним бажанням.

В рішенні Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11.09.2023 року №180/1490/23 зазначено, що Відповідно до листа Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 16.03.2023 року підтвердити трудовий стаж на підприємстві СП «НікоРат» не можливо, оскільки книга наказів СП «НікоРат» до архівного відділу Нікопольської райдержадміністрації на державне зберігання не передавалась. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, записів стосовно Спільного Підприємства «НікоРат» в Єдиному реєстрі не знайдено. Факт припинення з 31 грудня 1998 року трудових відносин заявниці зі Спільним Підприємством «НікоРат» в судовому засіданні доведений належними та допустимими доказами, проте внести відповідний запис до трудової книжки не видається можливим у зв`язку з ліквідацією організації та відсутності правонаступників, що порушує її право на проведення звільнення у відповідності до вимог діючого законодавства, іншого способу захисту окрім звернення до суду немає.

Згідно із ч.ч.2, 3 ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи викладене, факт звільнення позивача з СП «НікоРат» встановлено рішенням суду у цивільній справі.

Твердження відповідача, що рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11.09.2023 по справі №180/1490/23 не містить зобов`язань до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо вчинення певних дій суперечить ст.14 КАС України.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17.

Таким чином, суд наголошує, що позивач не несе відповідальність за порушення третіми особами вимог ведення трудових книжок. Формальні неточності у документах не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

З огляду на зазначене вище, відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 02.08.1992 на Спільному підприємстві «НікоРат», відтак з метою належного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, та визнати відмову ГУ ПФУ в Дніпропетровській області у зарахуванні спірного періоду роботи викладену у листі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 05.12.2023 №60905-48636/П-01/8-0400/23 є протиправною.

Враховуючи протиправність відмови у зарахуванні спірного періоду роботи позивача, позовна вимога про його зарахування підлягає задоволенню.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову частково.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 139 КАС України.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 250, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 26) у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) періоду роботи з 02.08.1992 на Спільному підприємстві «НікоРат» викладену у листі від 05.12.2023 року №60905-48636/П-01/8-0400/23.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 26) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) період її роботи на Спільному підприємстві «НікоРат» з 02.08.1992 року по 31.12.1998 рік.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 26) за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко