Справа № 140/12993/23
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/12993/23 пров. № А/857/24442/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Львівської митниці,

на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року (суддя Валюх В.М. час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м. Луцьк, дата складання повного тексту не зазначено),

в адміністративній справі №140/12993/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дім Кераміки ТД" до Львівської митниці,

про визнання протиправними та скасування рішень,

встановив:

У червні 2023 року позивач ТОВ "Дім Кераміки ТД" звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Львівської митниці, в якому просив: 1) визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/100157/2 від 31.03.2023 та №UA209000/2023/100184/2 від 18.04.2023; 2) стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати та витрати на правничу допомогу.

Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи їх безпідставними і необґрунтованими, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13.11.2023 позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 31 березня 2023 року №UA209000/2023/100157/2 та від 18 квітня 2023 року №UA209000/2023/100184/2. Стягнуто з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати в загальному розмірі 10368 гривень.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального права та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а обставини, які мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, були недоведеними належними та допустимими доказами, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт вказує на те, що у Львівської митниці були суттєві зауваження до поданого декларантом позивача пакету документів, і були виявлені недоліки в поданих документах, які унеможливлювали здійснити розмитнення товару за першим, основним методом. Зазначає скаржник, що основні документи, що підтверджують заявлений рівень митної вартості, подані не в повному обсязі та містять розбіжності, складові митної вартості не можна вважати такими, що є документально підтверджені та піддаються обчисленню. Витребування додаткових документів у позивача було обумовлене необхідністю оцінки наявних ризиків щодо можливого заниження митої вартості. Вважає апелянт, що посадові особи Львівської митниці при здійсненні контролю митної вартості імпортованого позивачем товару діяли в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства України. Щодо стягнення витрат за надану професійну правничу допомогу, то сума, задоволена судом до відшкодування у розмірі 50000 грн є значно завищеною, надмірною і неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг, оскільки послуги щодо надання усних консультацій разом з аналізом документів щодо оскаржуваних рішень охоплюється загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить оскаржене рішення суду від 13.11.2023 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач заперечуючи доводи апеляційної скарги відповідача подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Суд встановив такі фактичні обставини справи.

Позивач ТОВ "Дім Кераміки ТД" через уповноваженого декларанта ФОП ОСОБА_1 подав на митний пост Львівської митниці митні декларації №23UA16U9 від 28.03.2023, №23UA62U4 від 17.04.2023 (а.с. 22, 53), згідно з якими було заявлено до митного оформлення товари:

- товар №1 Плитка керамічна глазурована чи не глазурована: плитка 100х100 CS Cream 6 mm 78 м2, плитка 60x60 Urban White 13mm 670,68 м2, плитка 120x20 Pere Brown 6mm 126,72м2.; ціна товару згідно з графою 42 МД №23UA16U9 від 28.03.2023 6707,76 євро;

- товар №2 Плитка керамічна глазурована чи не глазурована: плитка 100х100 Light Grey см2 ASL 192 м2, плитка 90х22 5 Blanche SL R9 218, 7м2, плитка 60x60 Sabbia 6mm 115,2 м2, плитка 60x60 Greige 6mm 100,8м2, плитка 120x20 Relax Biancato 259,2м2, плитка 120x60 Soft Brown 8mm 11, 52м2, плитка 120x60 Shabby Black nat. 6mm 41, 04м2, плитка 120x60 Shabby Grey nat 6mm 8,64м2,; ціна товару згідно з графою 42 МД №23UA62U4 від 17.04.2023 10018,95 євро.

На підтвердження заявленої митної вартості товару та обраного основного методу її обчислення декларантом до вказаних МД були подані такі документи:

- до МД №23UA16U9 рахунок-фактуру (iнвойс) від 23.03.2023 №23100226; рахунок-фактуру (iнвойс) від 23.03.2023 №23100227; автотранспортну накладну від 23.03.2023 №0002788; рахунок на оплату за транспортні послуги від 23.03.2023 №32; зовнішньоекономічний договір (контракт) від 18.07.2018 №02-2018; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 09.01.2020 №1; договір про надання послуг митного брокера від 22.09.2021 №220921; договір (контракт) про перевезення від 21.03.2023 №210323; декларація інвойс, складена уповноваженим (схваленим) експортером від 23.03.2023 №23100226; декларація інвойс, складена уповноваженим (схваленим) експортером від 23.02.2023 №23100227; копія митної декларації країни відправлення від 23.03.2023 №23DE88Е0 (а.с. 25, 27, 33, 43, 15-18, 19, 39, 35-36; переклад а.с. 26, 28, 34, 37-38);

- до МД №23UA62U4 рахунок-фактуру (iнвойс) від 13.04.2023 №23100277; автотранспортну накладну від 13.04.2023 №0002729; рахунок на оплату за транспортні послуги від 14.04.2023 №103; зовнішньоекономічний договір (контракт) від 18.07.2018 №02-2018; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 09.01.2020 №1; договір про надання послуг митного брокера від 22.09.2021 №220921; договір-заявка на перевезення вантажу від 05.04.2023 №050423; декларація інвойс, складена уповноваженим (схваленим) експортером від 13.04.2023 №23100277; копія митної декларації країни відправлення від 13.04.2023 №23DE92Е0 (а.с. 56, 62, 71, 68 64-65; переклад 57, 63, 66-67).

Львівська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів від 31.03.2023 №UA209000/2023/100157/2 та від 18.04.2023 №UA209000/2023/100184/2 (а.с. 23, 54).

З оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів видно, що декларанту була надіслана вимога про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості у зв`язку із наявністю розбіжностей у документах, поданих до митного оформлення, які не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, відповідно до частин другої, третьої статті 53 МК України у всіх вказаних вище випадках митного оформлення, а саме: рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, що стосуються оцінювання товару; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації вказаного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалось страхування страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

З графи №33 рішень про коригування митної вартості товарів вбачається, що відповідно до вимог пункту 1.1 контракту від 18.07.2018 №02-2018 передбачені умови поставки FCA. Разом з тим, у рахунку фактурі від 23.03.2023 №23100226 та від 23.03.2023 №23100227 зазначено умови поставки EXW. Доповнення до контракту про зміни умов поставки декларантом митному органу не надавались (рішення від 31.03.2023 №/2023/100157/2), рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від 14.04.2023 №103 не містить відомостей щодо згаданих складових, таким чином, відомості щодо складових митної вартості (транспортування та страхування) не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини двадцять першої статті 58 МК України; відповідно до вимог пункту 2.2 контракту від 18.07.2018 №02-2018 та рахунку фактури від 13.04.2023 №23100277 по даній зовнішньоекономічній операції передбачена 100 % передплата за ввезений товар. На вимогу митного органу для підтвердження факту оплати товару, декларантом надано митному органу рахунки-проформи № 180 від 08.02.2023; № 235 від 22.02.2023; № 191 від 10.02.02023 та банківські платіжні документи від 15.03.2023. Але товари, які наведені у проформах відсутні рахункуфактурі, тобто декларантом не підтверджено факт оплати, що є порушенням вимог пункту 2.2 зовнішньоекономічного контракту та статті 53 МК України (рішення від 18.04.2023 №/2023/100184/2). Декларанту надіслано вимогу відповідно до частин другої, третьої статті 53 МК України про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості та у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком, заявлену митну вартість не визнано. Проведено консультації з декларантом згідно із статтею 57 МК України. Застосовано резервний метод (стаття 64 МК України).

Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД від 01.03.2023 №UA209230/2023/20864, де митна вартість такого товару становить 0,67 дол. США за кг (рішення про коригування митної вартості товарів від 31.03.2023 №UA209000/2023/100157/2, від 18.04.2023 №UA209000/2023/100184/2).

Крім того, Львівська митниця видала картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2023/000931, №UA209230/2023/001077, відповідно до яких відмовлено у митному оформленні товарів у зв`язку із прийняттям зазначених рішень про коригування митної вартості товарів (а.с. 24, 55).

В подальшому, спірний товар було випущено у вільний обіг за МД №23UA57U6 від 31.03.2023 та №23UA29U2 від 18.04.2023 (а.с. 21, 52).

У відповідь на заяву позивача, Львівська митниця листом від 15.05.2023 №7.4-2-15/13/12091 надала відповідь, в якій вказала, що лист від ТзОВ ДРБ Транс не є бухгалтерським документом та не може розглядатись належним документом, що підтверджує митну вартість товару, а тому митниця відмовляє та залишає без змін рішення про коригування митної вартості товарів від 31.03.2023 №UA209000/2023/100157/2 та від 18.04.2023 №UA209000/2023/100184/2 (а.с. 46-47).

Позивач, не погоджуючись із наведеними вище рішеннями митного органу про коригування митної вартості товарів, звернувся до суду з цим позовом.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного.

Згідно з положеннями статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 МК України.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).

У частині 3 статті 53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Разом з тим, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема, у постанові від 07.05.2020 у справі №1.380.2019.001625.

Колегія суддів враховує, що у розглядуваній справі підставою для прийняття оспорюваних рішень від 31.03.2023 №UA209000/2023/100157/2 та від 18.04.2023 №UA209000/2023/100184/2 стало те, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана за рівнем, визначеним декларантом, оскільки декларантом не підтверджено факт оплати товару, що є порушенням вимог пункту 2.2 зовнішньоекономічного контракту та статті 53 МК України. Декларанту надіслано вимогу про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості та у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком, заявлену митну вартість не визнано. Застосовано резервний метод. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД від 01.03.2023 №UA209230/2023/20864, де митна вартість такого товару становить 0,67 дол. США за кг.

За вимогами частин першої статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною 5 статті 54 МК України, орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною шостою статті 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

За змістом цих норм митна вартість товарів визначається декларантом; водночас митний орган контролює правильність визначення такої вартості і за результатами здійснення такого контролю, у випадку неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частині третій статті 53 МК України, приймає рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 МК України.

Досліджуючи виявлені митним органом розбіжності під час розмитнення позивачем товару, судом встановлено наступні обставини, зокрема, як до митного оформлення, так і до суду позивач надав передбачені статтею 53 МК України документи, які підтверджують задекларовану у вказаній вище МД митну вартість товару, а саме: зовнішньоекономічний договір (контракт) від 18.07.2018 №02-2018; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 09.01.2020 №1; рахунки-фактури (iнвойси) від 23.03.2023 №23100226; від 23.03.2023 №23100227, від 13.04.2023 №23100277; автотранспортні накладні від 23.03.2023 №0002788, від 13.04.2023 №0002729; рахунки на оплату за транспортні послуги від 23.03.2023 №32, від 14.04.2023 №103; договір про надання послуг митного брокера від 22.09.2021 №220921; договір (контракт) про перевезення від 21.03.2023 №210323, від 05.04.2023 №050423; копії митної декларації країни відправлення від 23.03.2023 №23DE88Е0, від 13.04.2023 №23DE92Е0.

Отже, судом встановлено, до митного оформлення було надано документи, які повною мірою підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості у них не мають протиріч або розбіжностей, які б не дозволяли митному органу провести обчислення митної вартості товару за основним методом.

Як видно із повідомлення митного органу, у такому не зазначено жодної причини та підстави для витребовування додаткових документів. Більше того, митний орган безпідставно витребовує не вибірково передбачені ст.53 МК України документи, а всі документи, які зазначені у цій нормі, не обґрунтовуючи, які складові частини митної вартості потрібно підтвердити, в чому полягаю сумніви митного органу. Вказане не дало декларанту зорієнтуватись, що він повинен підтвердити митному органу додатковими документами, та в чому полягав сумнів митного органу.

Правильно вказав суд першої інстанції, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості.

Проте, в оскаржуваних рішеннях відсутні обґрунтування того, що виявлені митним органом розбіжності впливають на митну вартість товарів, і такі розбіжності не можуть впливати на митну вартість спірного товару та бути правовою підставою для витребування відповідачем додаткових документів у декларанта.

Так, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/100157/2 від 31.03.2023 вказано про те, що відповідно до вимог пункту 1.1 контракту від 18.07.2018 №02-2018 передбачені умови поставки FCA. Разом з тим, у рахунку фактурі від 23.03.2023 №23100226 та від 23.03.2023 №23100227 зазначено умови поставки EXW. Доповнення до контракту про зміни умов поставки декларантом митному органу не надавались.

Пунктом 1.1 контракту від 18.07.2018 №02-2018 передбачено, що продавець продає, а покупець купує керамічну плитку на умовах поставки FCA-склад продавця (а.с. 15), а в рахунках фактурах від 23.03.2023 №23100226 та від 23.03.2023 №23100227 в графі Поставка зазначено EXW Франко-завод Інкотермс 2020 (а.с. 25, 27; переклад - а.с. 26, 28).

На спростування вказаного позивачем додатково надавався лист ТОВ ДРБ Транс від 28.04.2023, в якому зазначено, що згідно договору-заявки №210323 від 21.03.2023 товариство здійснювало перевезення вантажу (плитки керамічної) із Німеччини до м.Луцьк (Україна); завантаження товару здійснювалось водієм ТзОВ ДРБ Транс особисто за допомогою наданих продавцем на складі засобів навантаження (рокли гідравлічні навантажувачі); за завантаження товару товариство додаткових коштів від замовників не бере і відповідно будь-які рахунки за навантаження не виставляли і не збираються виставляти у майбутньому, оскільки це є частиною роботи по перевезенню та належній доставці вантажу у відповідному придатному стані; послуги щодо даного перевезення були оплачені замовником, згідно виставленої фактури №32 від 23.03.2023 повністю в сумі, вказаній у зазначеній фактурі; товар не страхувався (а.с. 79).

Вказане також спростовує наведене в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/100184/2 від 18.04.2023 твердження про те, що рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від 14.04.2023 №103 не містить відомостей щодо згаданих складових митної вартості (транспортування та страхування).

Правильно суд першої інстанції вважав, що митний орган не довів наявності обґрунтованих сумнівів у правильності визначення митної вартості спірної партії товарів, позаяк умови поставки товару, за наявності поданих декларантом документів, що підтверджують заявлену митну вартість за ціною договору та транспортні витрати, не можуть бути самостійною та беззаперечною підставою для відмови у визнанні митної вартості.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/100184/2 від 18.04.2023 вказано, що відповідно до вимог пункту 2.2 контракту від 18.07.2018 № 02-2018 та рахунку фактури від 13.04.2023 №23100277 по даній зовнішньоекономічній операції передбачена 100% передплата за ввезений товар. На вимогу митного органу для підтвердження факту оплати товару декларантом надано митному органу рахунки-проформи №180 від 08.02.2023, №235 від 22.02.2023, №191 від 10.02.02023 та банківські платіжні документи від 15.03.2023. Але товари, які наведені у проформах, відсутні в рахунку-фактурі, тобто декларантом не підтверджено факт оплати, що є порушенням вимог пункту 2.2 зовнішньоекономічного контракту та статті 53 МК України.

Так, пунктом 2.2 контракту від 18.07.2018 № 02-2018 передбачено 100% передоплату в розмірі вказаному в проформі-інвойсі.

ТОВ Дім Кераміки ТД було надано як і на вимогу митному органу, так і до суду рахунки-проформи №420 від 29.03.2023 на суму 8504,25 Євро (а.с. 58, переклад а.с. 59) та №403 від 28.03.2023 на суму 1514,70 Євро (а.с. 60, переклад а.с. 61), по яких було здійснено оплату, що підтверджується рахунком від 04.04.2023 (а.с. 69) на загальну суму 10018,95 Євро. На цю ж суму було виставлено рахунок-фактуру №VA2310277 від 13.04.2023 (а.с. 56, переклад а.с. 57), згідно з яким здійснювалось митне оформлення товару. Номенклатура товару та його ціна співпадає із номенклатурою та ціною у рахунках-проформах, а тому вказані вище доводи відповідача у спірному рішенні не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів звертає увагу, що в апеляційній скарзі митним органом не зазначено, яких саме даних не вистачає у документах, поданих до митного оформлення, відповідно до обраного методу визначення митної вартості - за ціною договору. Вказане формулювання є абстрактним і не підтверджується жодними доказами.

Натомість, як підтверджують матеріали справи, з метою митного оформлення Львівській митниці було надано усі необхідні документи, які повною мірою підтверджують числові значення митної вартості товару, відомості у них не мають протиріч, неточностей або розбіжностей, які б не дозволяли митному органу провести обчислення митної вартості за основним методом визначення митної вартості. Відомості у поданих до митного оформлення документах співвідносяться між собою, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар і його вартість.

Варто звернути увагу і на те, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості митним органом крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митниця повинна також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Судовим розглядом встановлено, що на підтвердження правомірності коригування митної вартості імпортованих позивачем товарів відповідач у своїх рішеннях не навів порівняння характеристик оцінюваних товарів та характеристик товарів, ціни яких взяті за основу для коригування митної вартості за резервним методом (дата поставки, кількість, асортимент та умови поставки), що свідчить про порушення вимог МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

Наявність же у митного органу інформації щодо іншого рівня товарів, заявлених до митного оформлення, є лише підставою для поглибленого вивчення документів, поданих декларантом до митного оформлення і не є самостійною правовою підставою для витребування у декларанта додаткових документів.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні в апеляційній скарзі Львівською митницею не доводиться те, що документи, подані декларантом для митного оформлення товарів згідно МД №23UA16U9 від 28.03.2023, №23UA62U4 від 17.04.2023 є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за першим методом (ціною договору). Загалом доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Отже, на підставі з`ясованих у справі обставин суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими висновки митного органу у спірних рішеннях про коригування митної вартості імпортованих позивачем товарів щодо неможливість визнання митної вартості товару за ціною договору товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом. При цьому суд зауважує, що надані до митного оформлення товару документи не містять числових розбіжностей чи ознак підробки, а відповідач не спростував їх достовірність та не обґрунтував неможливість їх врахування при визначенні митної вартості оцінюваного товару. Оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованими і такими, що не відповідають вказаним вище нормам МК України.

Тому суд першої інстанції обґрунтоване і законне прийняв рішення про задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування вказаних рішень митного органу, що не спростоване доводами апеляційної скарги.

В частині вирішення судом першої інстанції питання щодо розподілу понесених сторонами у справі судових витрат у виді витрат на правничу допомогу адвоката, з чим не погодився відповідач, колегія суддів враховує, що позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 10000,00 грн..

Для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії таких документів: договору про надання правничої допомоги від 01.06.2023 №01/06/23-1; акту приймання-передачі наданих послуг згідно Договору від 02.06.2023; рахунку-фактури від 02.06.2023 №02/06/23-1; платіжної інструкції від 02.06.2023 №645, позивач оплатив на рахунок Адвокатського об`єднання Преміум Сервіс кошти за надану правову допомогу в сумі 10000,00 грн (а.с. 80-84).

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив щодо обґрунтованості та співмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Відповідно до акта приймання-передачі наданих послуг від 01.06.2023 року Адвокатським об`єднанням надано такі послуги щодо ведення справи: надання правової інформації, консультацій, роз`яснень з питань правомірності винесення Львівською митницею рішень про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/100184/2 від 18.04.2023 та №UA209000/2023/100157/2 від 31.03.2023 (1,5 год х 2000 грн = 3000 грн); складання позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів Львівської митниці №UA209000/2023/100184/2 від 18.04.2023 та №UA209000/2023/100157/2 від 31.03.2023 (3,5 год х 2000 грн = 7000 грн). Загальна вартість послуг становить 10000,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач, заперечуючи проти стягнення витрат на правову допомогу та стверджуючи про їх не співмірність та завищеність, не додає жодного доказу з цього приводу.

Колегія суддів вважає, що матеріалами справи в безспірному порядку підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат по оплаті професійної правничої допомоги при вирішенні судом першої інстанції цієї справи.

Виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, обсягу наданих адвокатом послуг (їх повторення в розрахунку та включення в акт приймання-передачі послуг за супровід у суді першої інстанції), колегія суддів погоджується, що справедливим буде відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу, що є співмірним зі складністю справи та обсягом виконання відповідних робіт, що не спростовано відповідачем.

Також апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції в частині стягнення із відповідача судового збору в розмірі 5368 грн. сплаченого за подання адміністративного позову.

Таким чином, судом першої інстанції обгрунтовано стягнуто з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати в загальному розмірі 10368 гривень.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року в адміністративній справі №140/12993/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дім Кераміки ТД" до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль