Справа № 260/1106/24
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2024-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 квітня 2024 року м. Ужгород№ 260/1106/24
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, яким просить суд:

- визнати протиправним тa скасувати розпорядження відділу з питань перерахунку пенсій №2 Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, надання житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області від 18 грудня 2023 року за №22 про припинення (заблокування) виплати ОСОБА_1 пенсії за віком та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області поновити ОСОБА_2 виплату пенсії за віком, призначену із розрахунку страхового стажу 36 років 01 місяць 04 дні з дня припинення виплати пенсії;

- стягнути з відповідача сплачені позивачем судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що позивач 25.09.2023 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області з заявою про призначення йому пенсії за віком. Позивачу було призначено відповідачем пенсію по віку з 26.08.2023 року з урахуванням страхового стажу 36 років 1 місяць 04 дні. Проте, 02.11.2023 року відповідач листом звернувся до ОСОБА_1 , повідомивши, що період з 01.09.1989 року по 03.06.1993 року потребує уточнення, а саме форми навчання, оскільки навчання перетинається з роботою.

Представник позивача зазначає, що на виконання вимог відповідача, позивач надав підтверджуючу довідку. Разом з тим, у грудні позивач отримав від відповідача лист, в якому вказано, що відповідачем було припинено з грудня 2023 року виплату пенсії позивачу. Підставою цьому, за твердженнями відповідача, є те, що до стажу позивача при призначенні пенсії по віку було безпідставно зараховано період перебування настоятелем з 13.09.1991 року по 17.05.1999 року.

Представник позивача звертає увагу на те, що позивач правомірно отримував пенсію по віку за шість днів серпня 2023 року та за вересень, жовтень, листопад 2023 року та наголошує, що з діями відповідача не погоджується повністю.

Відповідачем подано до суду відзив на позовна заяву, відповідно до якого вважає, що позов ОСОБА_1 є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню та зазначає, що у зв`язку з тим, що сплата внесків до Пенсійного фонду України за період перебування позивача настоятелем Св.Різдва-Богородичного храму с.Дротинці Виноградівського району з 13.09.1991 року по 17.05.1999 рік не проводилась, до стажу роботи нe враховано період роботи священнослужителем з 13.09.1991 року по 17.05.1999 рік.

Згідно ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши всі докази, які мають юридичне значення для вирішення справи і розгляду спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 25 вересня 2023 року позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

До заяви про призначення пенсії за віком позивачем було додано наступні документи: трудову книжку серії НОМЕР_1 ; військовий квиток серії НОМЕР_2 ; диплом серії НОМЕР_3 від 17.07.1981 року; довідку №352 від 20.09.2023 року; диплом №078 від 07.08.1993 року; свідоцтво про державне визнання документа про вищу духовну освіту; архівну довідку №07-04/1082 від 10.08.2023 року; архівну довідку №07-04/1083 від 10.08.2023 року; указ про призначення на настоятелем; указ про звільнення від обов`язків настоятеля.

Вказану заяву було розглянуто територіальним управлінням Пенсійного фонду України та за результатами розгляду якої прийнято рішення №72 від 06.10.2023 року про призначення пенсії. Позивачу було призначено пенсію по віку з наступного дня з моменту настання у позивача права на пенсію по віку, тобто з 26.08.2023 року з урахуванням страхового стажу 36 років 1 місяць 04 дні.

Вище зазначеним рішенням відповідачем було зараховано до страхового стажу позивача, в тому числі, періоди його роботи священнослужителем в Св.Різдва-Богородичному храмі с.Дротинці Виноградівського району включно по 17.05.1999 рік.

Листом №0700-0210-8/61689 від 02.11.2023 року Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області звернулося до ОСОБА_1 та повідомило, що період з 01.09.1989 року по 03.06.1993 року потребує уточнення форми навчання, оскільки навчання перетинається з роботою.

У відповідь на даний лист позивач надав до відділу обслуговування громадян №7 у місті Хуст, що є структурним підрозділом відповідача, підтверджуючу довідку №684 від 05.12.2023 року, у якій зазначається, що позивач був переведений до заочного сектору Журнал №1 від 20.08.1991 року у зв`язку з переходом на приходське служіння. Закінчив повний курс навчання в заочному секторі Постанова Педагогічної Ради Журнал №20 від 03.06.1993 року.

Листом №0700-0306-8/72807 від 20.12.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повідомило позивача, що зв`язку з тим, що сплата внесків до Пенсійного фонду України за період перебування ОСОБА_1 настоятелем Св.Різдва-Богородичного храму с.Дротинці Виноградівського району з 13.09.1991 року пo 17.05.1999 рік не проводилась, до стажу роботи не враховано період роботи священнослужителем з 13.09.1991 року по 17.05.1999 року. Період навчання зараховано до стажу з 01.09.1989 р. по 20.08.1991р. на денній формі навчання.

За наслідками перегляду стаж роботи становить 28р. 4м. 8дн., що не дає право на призначення пенсії в 60 років, так як необхідний стаж становить 30 років.

У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи , підстав для призначення та виплати пенсії немає. За наявними документами право на призначення пенсії позивач набудете при досягненні 63 років.

Розпорядженням №22 від 18.12.2023 року по пенсійній справі №72, виплату пенсію ОСОБА_1 припинено згідно службової записки №7611/03-16 від 15.12.2023 року з 01.01.2024 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

За приписом п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (в редакціях, чинних на момент прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії).

Статтею 1 Закону України №1058-IV встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058, починаючи з 1 січня 2018 року, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (ч. 4 ст. 26 Закону №1058-ІV).

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Як зазначає відповідач, підставою для не зарахування зазначеного періоду трудової діяльності позивача до його страхового стажу є відсутність підтвердження сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з абз.2 ч.3 ст.24 Закону № 1058-IV якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною першою статті 15 Закону №1058-IV визначено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є, зокрема, страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону.

Відповідно до п.1 ст.14 Закону №1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є, зокрема, роботодавці.

Згідно з ч.2 ст.20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

За приписами ч.6 ст.20 Закону №1058-IV страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч.12 ст.20 Закону №1058-IV).

Відповідно до положень ст.106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI.

Згідно з п.10 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Частиною першою статті 4 Закону №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Отже, обов`язок щодо сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника - роботодавця, оскільки він здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи - працівника.

Застрахована особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства за страховими внесками не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу такої особи періодів її роботи.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, від 30.09.2019 у справі № 414/736/17 та від 23.07.2019 у справі № 617/927/17.

Таким чином, усі місяці роботи, в тому числі, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі-працівнику заробітну плату та нараховувало відповідні страхові внески з неї, повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески чи ні або незалежно від того, чи обліковуються вказані страхові внески відповідачем у реєстрі застрахованих осіб.

Відповідно до п.1 ст.12-1 Закону №2464-VI Пенсійний фонд України формує та веде реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У частині другій статті 20 Закону №2464-VI зазначено, що персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Суд звертає увагу на те, що ні у відзиві, ні в розпорядженні від 18.12.2023 року №22 відповідач не обґрунтовує підстав відсутності в реєстрі застрахованих осіб відомостей про періоди роботи позивача настоятелем Св.Різдва-Богородичного храму с.Дротинці Виноградівського району з 13.09.1991 року пo 17.05.1999 рік.

При цьому, вказаний період роботи позивача відображений у трудовій книжці, яка в силу приписів чинного законодавства України є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Суд вважає, що позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення такого періоду роботи до страхового стажу за невиконання роботодавцем та страхувальником своїх обов`язків щодо сплати відповідних страхових внесків, адже згідно з Законом №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе саме такий страхувальник (роботодавець).

Страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується, починаючи з 1 січня 2004 року.

До 1 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж). Таким чином до 1 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджуються записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 12 вересня 2022 року в справі № 580/4885/20.

У спірний період роботи позивача діяли норми Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII, відповідно до ч.1 ст.56 якого, до стажу роботи зараховується робота, що виконувалась на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Як передбачено статтею 62 Закону України Закон України № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно ст.48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058).

Згідно до ч. 1 ст. 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» визначено, що заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції, до трудової книжки вносяться наступні відомості: про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п. 2.3 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до п. 2.14 Інструкції, у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (2.4 Інструкції).

Вказане кореспондується також з положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (що була чинна на момент видачі трудових книжок позивача). Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058).

Згідно до ч. 1 ст. 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Положеннями ст. 62 Закону №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з відомостями трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_4 від 28 липня 1981 року судом встановлено, що наказом №645 від 13.09.1991 року позивач призначений настоятелем Свято-Різдва Богородичного храму с. Дротинці з 13.09.1991 року. Наказом №111 від 17.05.1999 року ОСОБА_1 звільнений з посади настоятеля Свято-Різдва Богородичного храму с.Дротинці і призначений настоятелем Свято-Вознесенського храму с.Горінчове. Копії вказаних назказів містяться в матеріалах справи.

Наведені вище записи в трудовій книжці НОМЕР_1 виданій позивачу 28.07.1981 року про його прийняття на роботу та звільнення з роботи виконані акуратно, кульковою ручкою, містять посилання на накази, а також запис про прийняття та звільнення з роботи завірені підписом та печаткою, що відповідає як Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України за №58 від 29.07.1993 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110 (iз змінами та доповненнями), так і Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР №162 від 20.07.1974 року (iз змінами та доповненнями).

Враховуючи викладене, період роботи позивача з 13.09.1991 року по 17.05.1999 року безпідставно не врахований до його страхового стажу, а відмова відповідача зарахувати до страхового стажу позивача такий період порушує право на соціальний захист, гарантоване Конституцією України та Законом № 1058-IV.

Таким чином, матеріали справи містять достатньо доказів, які підтверджують наявність у позивача загалом понад 36 років страхового стажу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії (25.09.2023) він досяг віку 60 років.

Отже, суд дійшов висновку, що позивач набув право на призначення пенсії за віком.

Відтак, беручи до уваги, що конституційне право особи на соціальний захист включає право на забезпечення у старості та в інших випадках, передбачених законом, суд дійшов висновку, що розпорядження відділу з питань перерахунку пенсій №2 Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, надання житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області від 18 грудня 2023 року за №22 про припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком є таким, що порушує право позивача на соціальних захист, не відповідає приписам чинного законодавства та принципу верховенства права, тому таке розпорядження слід скасувати як протиправне.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та наведених приписів нормативно-правових актів, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно припинено виплату позивачу пенсії за віком та не зараховано до страхового стажу період роботи священнослужителем з 13.09.1991 року по 17.05.1999 рік, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення.

Відтак, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування скасувати розпорядження відділу з питань перерахунку пенсій №2 Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, надання житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області від 18 грудня 2023 року за №22 про припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком та відновленню шляхом зобов`язання відповідача поновити ОСОБА_2 виплату пенсії за віком, призначену із розрахунку страхового стажу 36 років 01 місяць 04 дні з дня припинення виплати пенсії

При цьому, таке рішення суду не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідача, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими (абсолютними) та закінчуються з прийняттям таким органом Пенсійного фонду певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.03.2019 у справі №817/498/17 (№К/9901/44445/18).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням зазначеного, судовий збір у розмірі 1211,20 грн., підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.5, 9, 19, 77, 78, 243, 246, 262 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження відділу з питань перерахунку пенсій №2 Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, надання житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області від 18 грудня 2023 року за №22 про припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області поновити ОСОБА_2 виплату пенсії за віком, призначену із розрахунку страхового стажу 36 років 01 місяць 04 дні, з дня припинення виплати пенсії.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (код ЄДРПОУ - 20453063) на ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П.Микуляк