Справа № 380/1431/23
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/1431/23 пров. № А/857/13459/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Гудима Л.Я., Коваля Р.Й.,

з участю секретаря судового засідання Єршової Ю.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача Піткова І.Л., Кашина В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року у справі № 380/1431/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Костецький Н.В. в м. Львові Львівської області 26.06.2023 року в порядку письмового провадження), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить:

- визнати протиправним рішення Об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі також відповідач, ОЖК ЗРУ ДПСУ) від 30.12.2022 року № 13, в частині зарахування ОСОБА_1 в список осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання в загальному порядку з 05.03.2020 та в першочерговому порядку з 30.12.2022, як учасника бойових дій зі складом сім`ї 1 особа;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі ОЖК ЗРУ ДПСУ змінити дату зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік в списку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання в загальному порядку з 15.08.2001 року та в першочерговому порядку з 30.11.2015 року, як учасника бойових дій зі складом сім`ї 1 особа.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що рішення є незаконними та необґрунтованими, ухваленими з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що на квартирному обліку перебував з початку проходження військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб офіцерського складу - з 15.08.2001 року. Має вислугу на військовій службі понад 20 років. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував того, що за рахунок держави він (позивач) не був забезпечений житлом, з житлового обліку за попереднім місцем служби у 2017 році був знятий за власним рапортом, оскільки це було однією з умов укладеного іпотечного договору на придбання квартири за власні кошти позивача. Відповідач безпідставно відмовив в зарахуванні періоду перебування позивача на житловому обліку за попереднім місцем служби, не звернувши уваги на положення чинного законодавства, які не забороняють в такому зарахуванні, а, навпаки, дають позивачу право на правомірні очікування на це, у зв`язку з невиконанням державою свого обов`язку щодо забезпечення позивача та його сім`ї житлом.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні апеляційної скарги, представники відповідача проти задоволення такої заперечили.

На вимогу апеляційного суду відповідач надав суду копії матеріалів житлової справи позивача, а позивач на пропозицію суду копію документів, на підставі яких відповідачем вирішувалося питання про його житловий облік.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 проходить дійсну військову службу в Державній прикордонній службі України з 1997 року.

Під час проходження військової служби в ІНФОРМАЦІЯ_3 з 15.08.2001 року позивач був зарахований в чергу на отримання квартири зі складом сім`ї три особи, що підтверджується випискою з протоколу від 20.08.2001 № 5 засідання житлової комісії.

Відповідно до витягу з протоколу від 28.02.2013 № 2 засідання житлової комісії Харківського прикордонного гарнізону позивача зараховано в загальному порядку до списку осіб, які потребують поліпшення житлових умов в м. Харкові зі складом сім`ї три особи та зі збереженням попереднього часу перебування на обліку з 20.08.2001.

Відповідно до витягу з протоколу від 30.05.2014 № 3 засідання житлової комісії Харківського прикордонного гарнізону позивача залишено на квартирному обліку складом сім`ї одна особа з 20.08.2001.

06 червня 2016 року позивач уклав з Харківським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» кредитний договір № 4-АТО про надання позивачу як позичальнику безвідсоткового кредиту в сумі 426970 грн. на будівництво (придбання) житла 2-кімнатної квартири в м. Харкові.

Умовами укладання кредитного договору, крім іншого, є укладення іпотечного договору з позичальником з метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту (пункт 3.1.3 договору) та надання позичальником кредитору протягом 90 днів з дня оформлення права власності на житло довідки про зняття із обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов (пункт 4.2.12 договору).

З 22.05.2017 року за позивачем зареєстроване право власності на 2-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка також є предметом іпотечного обтяження з 13.06.2016 року за відповідним іпотечним договором.

На час вирішення справи дане іпотечне обтяження є дійсним.

Відповідно до витягу з протоколу від 10.07.2017 № 4 засідання житлової комісії Харківського прикордонного гарнізону позивача знято з квартирного обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов в м. Харкові, та виключено зі списку осіб, які користуються правом першочергового отримання житла на підставі його рапорту про зняття з квартирного обліку у зв`язку з поліпшенням житлових умов.

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.01.2020 № 12-ОС позивач з 13.01.20200 приступив до виконання обов`язків за посадою по Західному регіональному управлінню.

Згідно наявного у справі протоколу від 05 березня 2020 року № 2 засідання Львівської загальногарнізонної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 позивача зараховано до списку осіб, що потребують отримання службових житлових приміщень у місті Львові складом сім`ї одна особа.

12.10.2022 року позивач звернувся з рапортом до голови ОЖК ЗРУ ДПСУ, в якому просив зарахувати його в список осіб, які потребують житла для постійного проживання, складом сім`ї одна особа в першочерговому порядку, як учасника бойових дій, із збереженням дати зарахування на облік за попереднім місцем служби з 15 серпня 2001 року.

Відповідно до протоколу від 30.12.2022 № 13 засідання ОЖК ЗРУ ДПСУ позивача зараховано до списків осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання в загальному порядку на підставі пункту 26 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081 (далів також Порядок, Постанова 1081) та пунктів 1, 10 розділу V Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.01.2021 № 26, який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 17.03.2021 за № 344/35966 (далі Інструкція), з урахуванням періоду перебування в списках осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовим житлом з 05.03.2020 та в першочерговому порядку з 30.12.2022, як учасника бойових дій зі складом сім`ї 1 особа.

Не погодившись із таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення позивача до відповідача про постановку на квартирний облік він за попереднім місцем служби з 2017 року (протокол № 4 від 10.07.2017 засідання житлової комісії Харківського прикордонного гарнізону) був знятий з квартирного обліку та не перебував на ньому до моменту звернення до відповідача з питань постановки на квартирний облік, внаслідок чого у відповідача були відсутні підстави зараховувати позивачу спірний період.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 17 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Конституційний Суд України у рішенні від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004 (справа про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів) вказав, що визначений законами України відповідно до положень статті 17 Конституції України комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту військовослужбовців та працівників правоохоронних органів, зумовлений не їх непрацездатністю або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, певним обмеженням конституційних прав і свобод, у тому числі і права заробляти матеріальні блага для забезпечення собі і своїй сім`ї рівня життя, вищого за прожитковий мінімум. Тобто соціальні гарантії військовослужбовців та працівників правоохоронних органів випливають з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними державних функцій.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Спеціальним законом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України № 2011-XII від 20 грудня 1991 року «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII).

Частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно пункту 1 статті 12 Закону № 2011-XII держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Згідно пункту 7 статті 12 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше та потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання кредитів на індивідуальне житлове будівництво або придбання приватного жилого будинку (квартири) на строк до 20 років з погашенням загальної суми та відсоткових ставок за кредитами за рахунок коштів, призначених у державному бюджеті на утримання Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань. Зазначений кредит надається військовослужбовцю тільки один раз протягом усього часу проходження ним військової служби.

Порядок та умови надання військовослужбовцям кредитів на індивідуальне житлове будівництво або придбання приватного жилого будинку (квартири) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Питання розподілу та надання житлових приміщень регулюється нормами Житлового кодексу України (далі ЖК).

За правилами статті 43 ЖК громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Постановою № 1081 затверджено Порядок, який визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, розвідувальних органів, посади в яких комплектуються військово-службовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.

Згідно пункту 3 Порядку військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Відповідно до пунктів 22-25 Порядку облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах. Військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави зарахування на облік, вид черговості, а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік. На кожного військовослужбовця, зарахованого на облік, оформляється облікова справа.

Згідно пункту 26 Порядку військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

Пунктом 30 Порядку передбачено, що військовослужбовці знімаються з квартирного обліку у разі, зокрема, поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла.

За вимогами пункту 2 Постанови № 1081 Центральні органи виконавчої влади, які здійснюють керівництво Збройними Силами, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями, правоохоронним органам спеціального призначення, Державній спеціальній службі транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, зобов`язані привести власні нормативно-правові акти у відповідність з цією постановою.

На виконання пункту 2 Постанови № 1081 затверджено Інструкцію.

Ця Інструкція визначає механізм забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) Державної прикордонної служби України (далі - Держприкордонслужба), а також осіб, звільнених у запас або відставку, що після звільнення продовжують перебувати на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання, в органах Держприкордонслужби (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання (далі - члени їх сімей) (пункт 1 Розділу І «Загальні положення» Інструкції).

Згідно пункту 2 Розділу І Інструкції військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання від Держприкордонслужби один раз протягом усього часу проходження військової служби шляхом:

надання новозбудованого, вивільненого або придбаного житла;

надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення;

виключення житла, в якому проживають військовослужбовці та члени їх сімей, із числа службового.

За пунктом 4 Розділу І Інструкції військовослужбовцям, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Жилі приміщення для постійного проживання або грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення надаються військовослужбовцям та членам їх сімей один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними та членами їх сімей не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Розділ ІІ Інструкції визначає організацію роботи житлових комісій.

Згідно пункту 1 Розділу ІІ Інструкції для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання, списків військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею), розподілу жилої площі та виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, у кожному органі Держприкордонслужби створюється житлова комісія.

Для спільного вирішення житлових питань у населених пунктах, де дислокуються кілька органів Держприкордонслужби, створюються об`єднані житлові комісії.

Основною формою роботи житлових комісій є засідання (пункт 3 Розділу ІІ Інструкції).

Як визначено пунктом 4 Розділу ІІ Інструкції, основними завданнями житлових комісій (об`єднаних житлових комісій) є:

перевірка житлових умов військовослужбовців та членів їх сімей;

прийняття рішень із житлових питань, у тому числі за зверненнями військовослужбовців та членів їх сімей із житлових питань;

ведення списків військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею);

ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання;

видача документів, які створюються житловими комісіями під час виконання вимог цієї Інструкції.

Згідно пункту 5 Розділу ІІ Інструкції житлова комісія органу Держприкордонслужби (об`єднана житлова комісія) приймає, зокрема, рішення щодо:

включення військовослужбовців та членів їх сімей до списків військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею) і виключення їх з таких списків;

зарахування військовослужбовців та членів їх сімей на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання і зняття їх з такого обліку;

перегляду раніше прийнятих комісією або в порядку правонаступництва рішень, якщо їх було прийнято з порушенням вимог законодавства, у тому числі, якщо не враховано документи, наявні в обліковій справі на дату розгляду питання.

Розділом V Інструкції регулюється облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання.

Пунктом 1 Розділу V Інструкції передбачено, що на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання, зараховуються військовослужбовці, які не забезпечувалися постійним житлом згідно з встановленими законодавством нормами протягом усього часу проходження військової служби і мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей.

На облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання, зараховуються військовослужбовці, які не забезпечувалися постійним житлом згідно з встановленими законодавством нормами протягом усього часу проходження військової служби і мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей.

Військовослужбовець, який забезпечений жилою площею в межах норми для відповідного населеного пункту, та члени його сім`ї не мають права на забезпечення житлом від Держприкордонслужби.

Згідно пункту 2 Розділу V Інструкції Облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання здійснюється житловими комісіями органів Держприкордонслужби (об`єднаними житловими комісіями).

Пункт 7 Розділу V Інструкції передбачає, що на облік не беруться військовослужбовці та члени їх сімей, які:

забезпечувалися під час проходження військової служби жилою площею для постійного проживання згідно з встановленими законодавством нормами;

мають у власності жилу площу, що відповідає нормам та вимогам законодавства для забезпечення громадян житлом у населеному пункті за місцем проходження військової служби та/або безпосередньо поблизу місця проходження військової служби (у прилеглому населеному пункті), що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця проходження військової служби;

в інших випадках, передбачених законодавством.

Рішення житлової комісії (об`єднаної житлової комісії) затверджує керівник органу Держприкордонслужби, наказом якого утворена ця комісія. У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, а також підстави включення до списків осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання в першочерговому або позачерговому порядку (пункт 8 Розділу V Інструкції).

Відповідно до пункту 9 Розділу V Інструкції датою зарахування військовослужбовця на облік є дата прийняття житловою комісією (об`єднаною житловою комісією) рішення про зарахування військовослужбовця на облік, але не пізніше одного місяця з дня реєстрації рапорту військовослужбовця.

Військовослужбовці, які перебували на обліку за попереднім місцем проходження військової служби, за новим місцем служби зараховуються на облік із збереженням попереднього часу перебування на обліку, у тому числі (за наявності підстав) в першочерговому та позачерговому порядку.

Пункт 10 Розділу V Інструкції передбачає, що у разі зарахування на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання, військовослужбовців, які перебували у списках для поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями, час перебування в таких списках ураховується.

У такому випадку датою зарахування військовослужбовця на облік є дата включення до списку для поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями.

Пункт 18 Розділу V Інструкції передбачає зняття військовослужбовців та членів їх сімей з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання проводиться в разі, зокрема, поліпшення житлових умов до встановлених норм забезпечення жилою площею громадян у відповідному населеному пункті або отримання грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення.

Узагальнюючи, апеляційний суд наголошує, що з матеріалів справи встановлено, що позивач є власником 2-кімнатної квартири у м. Харкові, придбаної за рахунок коштів, отриманих за рахунок кредитного договору, та яка є предметом іпотеки у зв`язку з наявністю такого кредитного договору, кошти за яким сплачував та продовжує сплачувати особисто позивач.

При цьому позивач не забезпечувався жилим приміщенням для постійного проживання державою в особі Держприкордонслужби, хоча відповідно до наведених вище законодавчих вимог мав та має на це право.

Також встановлено, що позивач у населеному пункті за місцем проходження військової служби та/або безпосередньо поблизу місця проходження військової служби житла не має.

Відповідачем право позивача на забезпечення від Держприкордонслужби жилим приміщенням для постійного проживання не заперечується.

Разом з тим, відповідач заперечує право позивача на зарахування у період квартирного обліку часу перебування на такому обліку за попереднім місцем служби.

Оцінюючи спірне рішення відповідача, апеляційний суд зауважує на тому, що ОЖК ЗРУ ДПСУ фактично не прийняла рішення по суті рапорту позивача, оскільки не мотивувала жодним чином відмову у задоволенні його прохання про зарахування періоду перебування на житловому обліку за попереднім місцем служби і самостійно визначила дати постановки на житловий облік позивача, також не мотивувавши належним чином таке своє рішення.

Лише в судовому засіданні апеляційному суду представники відповідача надали пояснення, що на власний розсуд ОЖК ЗРУ ДПСУ прийняла рішення про зарахування позивачу часу перебування у списках для поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями відповідно до пункту 10 Розділу V Інструкції.

В той же час на питання апеляційного суду про причини незарахування в аналогічному порядку права позивача на отримання житла в першочерговому порядку, представник відповідача пояснив, що на момент зарахування позивача на чергу для забезпечення службовим приміщенням позивач не надавав документів про наявність в нього такого права.

Апеляційний суд позбавлений можливості належним чином оцінити такі пояснення, тому що в наданих суду копіях житлової справи позивача наявний рапорт від 28.02.2020 року, в якому зазначені додатки на 6 аркушах, проте самі такі додатки відсутні.

Крім того, не є зрозумілим, яким законодавчим положенням керувався відповідач, визначаючи загальну чергу з 05.03.2020 року (момент постановки на службову чергу), а першочергову з 30.12.2022 року (дати засідання житлової комісії), коли положення пункту 10 Розділу V Інструкції не містять таких обмежень щодо зарахування часу перебування у черзі на службове житло для постановки у першочергову чергу для отримання постійного житла.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно пункту 24 Порядку у рішенні житлової комісії обов`язково зазначаються в разі відмови в зарахуванні на облік підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Фактично відмовивши позивачу в зарахуванні його на облік датами, про які він просив у рапорті, відповідач не мотивував причин та підстави такої відмови.

Звертає на себе увагу той факт, що у відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує, що рішення по суті рапорту позивача не приймав.

Таким чином, єдино правильним способом захисту порушеного права позивача при вирішенні даного спору є зобов`язання відповідача в межах саме його дискреційних повноважень повторно розглянути рапорт позивача, який не був вирішений по суті.

Надання іншого способу захисту порушеного права, зокрема, способом, про який просить апелянт, буде передчасним та є втручанням у такі дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.

Апеляційний суд вважає, що в даному випадку доречним є застосування висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04), де Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Однак, враховуючи щодо саме зарахування періоду перебування позивача на житловому обліку за попереднім місцем служби є найбільш спірним моментом, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.

Норми Порядку (пункт 26) та Інструкції (пункт 9 Розділу V) в цілому однаково підходять до вирішення даного питання, визначаючи, що час перебування на обліку за попереднім місцем проходження військової служби зберігається за новим місцем служби.

Разом з тим, слід звернути увагу на ту обставину, що в Інструкції передбачене таке право за особами, які перебували на обліку за попереднім місцем служби, а у Порядку за особами, які перебувають на такому обліку.

Таким чином, має місце застосування у підзаконних актах, які регулюють спірні правовідносини, різних визначень, що може вплинути на оцінку дати зарахування позивача на житловий облік.

Суд в даному випадку, не втручаючись у дискреційні повноваження відповідача, який зобов`язаний на власний розсуд, застосовуючи принцип верховенства права, особливо його складових правової передбачуваності та правової визначеності - вирішити рапорт позивача, вважає за можливе звернути увагу відповідача, що він повинен на власний розсуд визначитися у тому, яке визначення (можливо обидва) і як саме має застосовуватися щодо позивача.

Саме від цього буде залежати і оцінка фактів зняття позивача з житлового обліку за попереднім місцем служби на підставі його рапорту (що по суті узгоджувалося з положеннями пункту 30 Порядку та пунктом 18 Розділу V Інструкції) та незабезпечення його житлом для постійного проживання за рахунок держави в особі Держприкордонслужби.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши правомірність прийнятого відповідачем рішення згідно вимог частини другої статті 2 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що таке вказаним вище критеріям не відповідає, відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому наявні підстави для його скасування.

Оскільки, як встановлено вище, спірне рішення відповідача не відповідає зазначеним вимогам, а оцінити його апеляційний суд позбавлений можливості з наведених вище мотивів, це рішення відповідача підлягає скасуванню, а дії відповідача щодо розгляду рапорту позивача від 12.10.2022 року слід визнати протиправними.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Однак, оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У розрізі викладеного, оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд приходить до переконання, що такі є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до відмови у задоволенні позовних вимог, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року у справі № 380/1431/23 скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо розгляду рапорту позивача, ОСОБА_1 від 12 жовтня 2022 року про зарахування в список осіб, які потребують житла для постійного проживання.

Визнати протиправним та скасувати рішення Об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30 грудня 2022 року № 13 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання в загальному та в першочерговому порядку.

Зобов`язати Об`єднану житлову комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 12 жовтня 2022 року про зарахування в список осіб, які потребують житла для постійного проживання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Л. Я. Гудим
Р. Й. Коваль
Повне судове рішення складено 29.04.2024