Справа № 343/568/24
Суддя: Андрусів І. М.
Дата ухвалення: 2024-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 343/568/24
Провадження №: 2-а/343/13/24
РІШЕННЯ

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2024 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано - Франкiвської областi в складi:

головуючого суддi Андрусіва І.М.,

з участю: секретаря судового засідання Нікіфорової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано - Франківської області адміністративну справу № 343/568/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано - Франківській області, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

за участю: позивача - ОСОБА_1 та його представника - адвоката Воробця Р.М.,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить скасувати постанову серії ЕНА №1536077 від 27.02.2024, якою на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що автомобілем керував не він, а його сусід ОСОБА_2 . На вимогу працівників поліції пред`явити документи він відмовився, оскільки був пасажиром автомобіля і, відповідно, у нього не було обов`язку цього робити. Зазначає, що згідно із нормами КАС України, саме на відповідача покладається обов`язок доказування правомірності винесеної постанови. Однак, жодних доказів які б підтверджували факт керування ним транспортним засобом в матеріалах справи немає. Вказує на неналежний розгляд справи, оскільки справа на місці не розглядалась, а лише через деякий час він дізнався про те, що відносно нього винесена постанова. А тому, вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Від представниці відповідача - Головного управління Національної поліції в Івано - Франківській області надійшов відзив на позов (а.с. 20-24), в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Свою позицію мотивує тим, що позивач ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом, на вимогу працівника поліції, не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс страхування, чим порушив п. 2.1. а ПДР України. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, поліцейським було роз`яснено позивачу його права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, розглянуто справу та винесено постанову. Після цього позивача ОСОБА_1 було ознайомлено із винесеною постановою. Вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП підтверджується, зокрема, відеофіксацією з нагрудної камери поліцейського та відеореєстратора службового автомобіля поліції, на яких підтверджено факт керування та не пред`явлення посвідчення водія.

Таким чином, сама незгода позивача ОСОБА_1 із винесеною відносно нього постановою не є підставою для її скасування.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Воробець Р.М. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Івано - Франківській області в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомив, будь-яких заяв та клопотань з даного приводу до суду не подавав.

Спір між сторонами не вирішений.

ІІ. Заяви, клопотання учасників справи, процесуальні дії у справі:

07 березня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Від представника відповідача 20.03.2024 надійшов відзив на позов.

27 березня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Воробець Р.М. на електронну пошту суду надіслав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням позивача у відрядженні.

ІІІ. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

відповідно до копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1536077 від 27.02.2024 (а.с. 6), 27.02.2024 о 14.22 год., в м. Долина, на вул. Підзапуст, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «Ауді», реєстраційний номер НОМЕР_1 та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.1. ПДР України керування т/з особою, яка не має при собі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на т/з, поліса страхування.

З оглянутого в судовому засіданні диску із відеозаписами, долученого до відзиву (а.с. 28), судом встановлено, як працівники поліції спілкуються із позивачем ОСОБА_1 , який знаходиться на дорозі, поряд із автомобілем. На вимогу поліцейського пред`явити посвідчення водія, позивач ОСОБА_1 відмовився, мотивуючи це тим, що він не керував транспортним засобом, а за кермом автомобіля перебувала інша особа. Після цього поліцейські здійснювали оформлення матеріалів.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 суду дав покази про те, що 27.02.2024 він керував транспортним засобом позивача ОСОБА_1 . Однак не впоравшись із керуванням він заїхав у кювет. Після цього він пішов шукати інший транспортним засіб щоб витягнути автомобіль із кювету, а позивач ОСОБА_1 залишився на місці.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків поліцейські ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суду пояснили, що коли вони прибули на місце, автомобіль знаходився в кюветі. За кермом перебував позивач ОСОБА_1 . На їхню вимогу пред`явити посвідчення водія, останній відмовився, мотивуючи це тим, що він не керував транспортним засобом. Надати відео де позивач ОСОБА_1 перебуває за кермом транспортного засобу вони не можуть, оскільки даний відеозапис не зберігся.

Між сторонами виник спір відносно правомірності винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача та наявності чи відсутності підстав для її скасування.

ІV. Оцінка суду:

вислухавши пояснення сторони позивача, покази свідка, взявши до уваги відзив на позов, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить висновку про необхідність задоволення позову, виходячи із такого.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Згідно із ст. 9, 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 9 КАС України).

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, передбачені ч. 1 ст. 126 КУпАП).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність у діях позивача, адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ вказаної вище Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Предметом судового дослідження у спірних правовідносинах є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Частиною 4 статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Крім того, наголошено на неприпустимості спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Суд зазначає, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними та допустимими доказами.

В той же час, Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності, а саме: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Згідно із п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє суду дійти правового висновку про те, що достатньою та необхідною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 73, 74 КАС України.

Частина 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлює відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Суд звертає увагу, що ч. 1 ст. 126 КУпАП за своїм змістом є бланкетною нормою, а тому, для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно - правових актів, що наповнює дану норму більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння.

Однак, при винесенні оскаржуваної постанови поліцейський вказаних вище вимог закону не дотримався.

Так, в оскаржуваній постанові поліцейським зазначено, що позивач ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.1. ПДР України, без зазначення конкретного підпункту цього пункту.

При цьому, суд звертає увагу, що п. 2.1. ПДР України містить декілька підпунктів.

Більше того, в оскаржуваній постанові поліцейським зазначено, що позивач ОСОБА_1 не пред`явив посвідчення водія, однак у відзиві, представник відповідача зазначає вже про не пред`явлення позивачем і посвідчення водія, і реєстраційних документів, і страхового полісу.

Вказане свідчить про неконкретність висунутого звинувачення, що порушує право позивача на належний захист.

Окрім цього, як передбачено ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши наявний у матеріалах справи відеозапис, долучений до матеріалів відзиву, суд зазначає, що на такому відсутня фіксація транспортного засобу у русі, зокрема, такий не підтверджує те, що 27.02.2024 о 14.22 год., в м. Долниа, на вул. Підзапуст, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Дані відеозаписи розпочинаються з того, що позивач ОСОБА_1 перебуває на вулиці поряд із автомобілем.

При цьому встановлення факту керування транспортним засобом є визначальним для встановлення об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

А тому суд погоджується із доводами сторони позивача в частині того, що матеріали справи не містять доказу керування позивачем ОСОБА_1 транспортним засобом.

Як визначено ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ч. 2 ст. 72 КАС України).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 підтвердив факт того, що позивач ОСОБА_1 27.02.2024 о 14.22 год не керував транспортним засобом, оскільки саме він був водієм автомобіля. Дані показання свідка суд бере до уваги та вважає їх належними, оскільки такі не спростовані стороною відповідача.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказана норма закріплена і в п. 7 Розділу IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені частиною першою статті 268 КУпАП та статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України (п. 4 розділу IV вищевказаної Інструкції).

Враховуючи вищевказане, при виявленні адміністративного правопорушення та притягненні особи до адміністративної відповідальності складання процесуального документа повинно відбуватись з дотриманням вимог порядку оформлення постанови, які передбачені нормами КУпАП, Закону України «Про Національну поліцію», Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376, з дотриманням прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Однак, належної процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача ОСОБА_1 не зафіксовано та судом не встановлено.

Таким чином, суд вважає порушенням процедури розгляду справи відносно позивача ОСОБА_1 , оскільки йому не було роз`яснено прав, передбачених ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, та не забезпечено умов для їх реалізації.

Отже, суд приходить висновку, що в даному випадку відсутня повнота процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, розгляд якої передбачено главою 22 КУпАП та Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яку не можливо усунути в ході судового розгляду.

Водночас, суд відхиляє доводи відповідача в частині того, що факт керування транспортним засобом позивачем ОСОБА_1 підтверджується відеозаписом, оскільки такий відсутній у матеріалах справи. Більше того, допитані в якості свідків поліцейські зазначили, що на момент їхнього приїзду на місце, позивач ОСОБА_1 сидів в автомобілі на місці водія, а не керував ним. Однак, на підтвердження своїх слів відео вони надати не можуть, оскільки таке не збереглось.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративні правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема при встановленні відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень, зокрема, скасовує постанову і закриває справу.

Враховуючи те, що суд встановив, що наявність складу адміністративного правопорушення, поставленого у вину ОСОБА_1 , не доведена належними та допустимими доказами, суд вважає за необхідне провадження у справі закрити за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 8 Загальної декларації прав людини, ст. 19, 62 Конституції України, ст. 2, 9, 20, 72, 73-77, 90 КАС України, ст. 7, 9-11, 33, 126, 222, 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст. 293, 294 КУпАП, ст. 241, 243, 246, 250-251, 255, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано - Франківській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1536077 від 27.02.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Івано - Франківській області, місцезнаходження м. Івано - Франківськ, вул. Української Перемоги, 15, .

Рішення суду складено в повному обсязі 30 квітня 2024 року.

Суддя Долинського районного суду І.М.Андрусів