Справа № 758/3331/24
Суддя: Якимець О. І.
Дата ухвалення: 2024-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 758/3331/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2024 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді - Якимець О.І.,

за участю секретаря судового засідання - Карпишиної К.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Подільського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач), у якому просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії EНА № 1629052 від 10.03.2024, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 140 КУпАП у виді штрафу у розмірі 510,00 грн за порушення п.15.15 ПДР України. Вказану постанову винесено без наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Позивач не є суб`єктом адміністративного правопорушення. Крім того позивача не повідомлено про розгляд справи. У зв`язку з чим просить суд скасувати оскаржувану постанову.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що відповідно до оскаржуваної постанови 10.03.2024 о 12 год. 20 хв. в м. Києві по вул. Спаській, 11, позивач самовільно встановила обмежувачі паркування у кількості двох штук на в`їзді у двір будинку, без відповідного дозволу, чим порушила п. 15.15 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) чим скоїла адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 140 КУпАП. 10.03.2024 на планшетний пристрій екіпажу патрульної поліції у складі: Пилипець А. Б. та Журавель В. С. надійшов виклик за адресою: АДРЕСА_1 . Прибувши на місце виклику, заявниця повідомила, що особа, яка проживає в даному будинку встановила обмежувачі для паркування, через це, до її хворої матері, яка є мешканкою даного будинку, за необхідності не зможе заїхати машина швидкої медичної допомоги. Також на місці перебувала позивач, яка повідомила що в неї є дозвіл на встановлення таких обмежувачів, однак їх інспекторам не пред`явила. Також було опитано інших мешканців будинку, які проходили повз, останні повідомили, що теж проти таких встановлень. Інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією, КУпАП та чинним законодавством України. Інспектор заслухавши усні пояснення позивачки, постановив, визнати винною позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 3 ст. 140 КУпАП. Від отримання копії позивач відмовилась. Вчинення правопорушення позивачем передбаченого п.15.15 ПДР України за ч. 3 ст. 140 КУпАП підтверджено відеозаписом з місця вчинення адміністративного правопорушення. Просить у позові відмовити.

Ухвалою суду від 22.03.2024 у справі №758/3331/24 позовна заява прийнята для розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити повністю.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У відзиві просить суд у позові відмовити повністю.

Суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників судового провадження, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду.

На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

10 березня 2024 року інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Києві винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії EНА № 1629052 від 10.03.2024 за ч. 3 ст. 140 КУпАП якою до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Згідно матеріалів справи, підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що 10.03.2024 о 12 год. 20 хв. в м. Києві по вул. Спаській, 11, позивач самовільно встановила обмежувачі паркування у кількості двох штук на в`їзді у двір будинку, без відповідного дозволу, чим порушила п. 15.15 Правил дорожнього руху України та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 140 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Статтею 288 КУпАП визначено порядок оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, за змістом п. 3 ч. 1 якої постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено основні повноваження поліції.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положення статті 7 КУпАП, передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Частиною 1 ст. 245 КУпАП, унормовано, зокрема, що завданням у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП визначено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення підлягають з`ясуванню, зокрема, наступні обставини: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Зі змісту наведених норм убачається та положень п. 1 ст. 247 КУпАП, вбачається, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе за наявності складу і події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних (об`єкт, об`єктивна сторона) і суб`єктивних ознак (суб`єкт, суб`єктивна сторона), за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення.

Частина 3 ст. 140 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах місць: провадження робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій тощо, а так само неусунення після закінчення робіт перешкод і неприведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів.

Так, об`єктом правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Об`єктивна сторона цього правопорушення полягає у порушенні нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах місць: провадження робіт, залишення будівельних матеріалів, конструкцій тощо, а так само неусунення після закінчення робіт перешкод і неприведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю як умислу, так і необережності. Суб`єктом правопорушення може бути як посадова особа так і громадянин.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які кореспондується в цьому випадку з вимогами Правил дорожнього руху України, які відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 1.5 ПДР України передбачено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Відповідно до п. 15.15 ПДР на проїзній частині забороняється встановлення предметів, що перешкоджають проїзду чи паркуванню транспортних засобів, за винятком випадків: оформлення дорожньо-транспортної пригоди; виконання дорожніх робіт або робіт, пов`язаних із зайняттям проїзної частини; обмеження або заборони руху транспортних засобів та пішоходів у випадках, передбачених законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Оцінюючи наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 140 КУпАП, суд враховує, що згідно поданого відзиву та матеріалів справи, суб`єктом владних повноважень не забезпечено у цій справі належним чином розкриття в оскаржуваній постанові об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 140 КУпАП.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у постанові про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Крім того, матеріали справи не містять достатньо доказів, що саме позивач встановлював обмежувачі паркування у кількості двох штук на в`їзді у двір будинку у АДРЕСА_1 .

Згідно оглянутого відеозапису вбачається, що позивач зазначає, що вона зверталася у керуючу компанію Подільського району для встановлення обмежувачів, проте хто саме встановлював такі обмежувачі відомості у матеріалах справи відсутні.

Отже, відповідачем не було надано до суду жодних належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факт порушення ПДР України. Сама постанова без обґрунтування її доказами не дає підстав для висновку про скоєння адміністративного правопорушення.

Суд зазначає, що викладені у відзиві доводи стосовно правомірності винесення оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження. До відзиву відповідачем не додано достатніх та допустимих доказів, з яких можливо встановити наявність усіх ознак складу адміністративного правопорушення.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

З урахуванням прохальної частини позовної заяви, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З урахуванням вищенаведеного, суд доходить до переконання, що адміністративний позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Згідно вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, судові витрати, понесені позивачем - судовий збір в розмірі 605,60 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 243, 246, 271, 272, 286 КАС, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі - задовольнити.

Постанову Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції серії EНА № 1629052 від 10.03.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 140 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн за порушення п.15.15 ПДР України - скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції на користь на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження - місто Київ, вулиця Святослава Хороброго, 9, ).

Суддя О. І. Якимець