Справа № 200/2011/24
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2024-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2024 року Справа№200/2011/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

05 квітня 2024 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ в Донецькій області), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач 2, ГУ ПФУ в Рівненській області), надісланий засобами поштового зв`язку 03 квітня 2024 року, в якому позивач просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення ГУ ПФУ в Рівненській області від 13 березня 2024 року № 54 про відмову ОСОБА_1 у зарахуванні трудового стажу;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06 березня 2024 року та зарахувати йому до трудового стажу періоди роботи з 01 листопада 1987 року по 30 червня 1988 року та з 01 липня 1988 року по 28 жовтня 1989 року згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 29 грудня 1983 року.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

05 квітня 2024 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановив строк для подання відзиву на позовну заяву; витребував у відповідачів докази.

Про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі учасники справи повідомлені в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС).

Відповідно до ч. 1 ст. 262 КАС розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження у випадках, визначених ст. 263 цього Кодексу, розпочинається через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 2 ст. 262 КАС).

Як на час прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі, так і на час розгляду справи по суті триває широкомасштабна військова агресія російської федерації, яка слугувала підставою для введення в Україні з 24 лютого 2022 року 05 години 30 хвилин воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану».

Указом Президента України від 05 лютого 2024 року № 49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 06 лютого 2024 року № 3564-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжений з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 06 березня 2024 року звернувся до ГУ ПФУ в Донецькій області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058).

13 березня 2024 року ГУ ПФУ в Рівненській області прийняло рішення № 54, яким відмовило позивачу в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до ст. 32 Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

При цьому пенсійний орган не зарахував до страхового стажу період роботи з 01 листопада 1987 року по 30 червня 1988 року згідно з записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , оскільки відсутня назва організації, до якої був працевлаштований позивач, та існує виправлення в даті наказу про прийняття на роботу.

Також до страхового стажу не зарахований період роботи з 01 липня 1988 року по 28 жовтня 1989 року згідно з записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , оскільки відсутня інформація про встановлений річний мінімум, кількість відпрацьованих трудових днів.

Вважаючи рішення пенсійного органу протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Позивач доводив, що на день звернення за призначенням пенсії набув необхідний страховий стаж, що підтверджено записами в трудовій книжці, яка є основним документом про стаж.

Зауважив, що відповідальність за заповнення трудової книжки покладається на підприємство, установу, організацію, а певні недоліки в заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідних періодів роботи до стажу. Також зазначив, що пенсійний орган наділений повноваженнями вимагати від підприємств, установ, організацій дооформлення документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Просив задовольнити позов.

Відповідач 1 ГУ ПФУ в Донецькій області позов не визнав, надав відзив на позовну заяву; доводив, що у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень, в порядку та способом, що визначені законодавством.

Зазначив, що 06 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 30 Закону № 1058.

За принципом екстериторіальності для розгляду заяви позивача був визначений структурний підрозділ ГУ ПФУ в Рівненській області.

13 березня 2024 року за наслідками розгляду заяви позивача та поданих ним документів ГУ ПФУ в Рівненській області прийняло рішення № 54, яким відмовило в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Відповідач 1 наголосив, що будь-яких рішень про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 не приймав.

З посиланням на норми ст. 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788), п. п. 3, 18 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, (далі Порядок № 637), відповідач 1 наголосив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка; за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній страховий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами; для підтвердження стажу роботи також приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних довідок трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків.

Відповідач 1 покликався на норми ст. 56 Закону № 1788, п. п. 2.3, 2.4, 2.8 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, (далі Інструкція № 58), постанову Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310 «Про трудові книжки колгоспників», і зазначив, що за доданими документами до страхового стажу позивача не зараховані періоди роботи згідно з записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , а саме:

з 01 листопада 1987 року по 30 червня 1988 року через відсутність назви організації та наявність виправлення в даті наказу про прийняття на роботу, уточнююча довідка не надана;

з 01 липня 1988 року по 28 жовтня 1989 року через відсутність інформації про встановлений річний мінімум та кількість відпрацьованих трудових днів в колгоспі імені «Енгельса», уточнююча довідка не надана.

Просив відмовити в позові.

Відповідач 2 ГУ ПФУ в Рівненській області позов не визнав, надав відзив на позовну заяву; доводив, що у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень, в порядку та способом, що визначені законодавством.

Зазначив, що 06 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону № 1058.

ГУ ПФУ в Рівненській області розглянуло цю заяву та долучені до неї документи за принципом екстериторіальності і прийняло рішення від 13 березня 2024 року № 54 про відмову у призначенні пенсії.

Обґрунтовуючи правомірність оскаржуваного рішення відповідач 2 зазначив таке.

Пенсійний вік, визначений ст. 26 Закону № 1058, становить 60 років; необхідний страховий стаж відповідно до ст. 26 Закону № 1058 29 років.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 863542, позивач є особою з інвалідністю 2 групи з 19 лютого 2024 року.

Необхідний страховий стаж відповідно до ст. 32 Закону № 1058 становить 15 років.

На день звернення за призначення пенсії страховий стаж позивача становив 13 років 08 місяців 14 днів, чого недостатньо для призначення пенсії по інвалідності.

З правовим обґрунтуванням, аналогічним тому, що наведено відповідачем 1, ГУ ПФУ в Рівненській області вказало, що до страхового стажу позивача не зарахований період роботи з 01 жовтня 1987 року по 30 червня 1988 року згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки наявне виправлення в даті до наказу про прийняття на роботу, що порушує Інструкцію № 58.

Також до страхового стажу позивача не зарахований період роботи в колгоспі імені «Енгельса» з 01 липня 1988 року по 28 жовтня 1989 року згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки відсутня інформація про встановлений річний мінімум, кількість відпрацьованих трудових днів.

Для зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу уточнюючих довідок позивачем не надано.

Враховуючи викладене, відповідач 2 доводив, що правомірно відмовив позивачу в призначенні пенсії по інвалідності через відсутність необхідного страхового стажу 15 років.

Просив відмовити в позові.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

З 04 липня 2003 року постійне місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання, проставлений в паспорті.

Позивач є особою з інвалідністю 2 групи, яка йому встановлена з 19 лютого 2024 року безстроково, що підтверджено довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії ААГ № 863542 від 22 лютого 2024 року та випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до цієї довідки.

Відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ідентифікаційний код 13486010) зареєстроване як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений відповідний запис.

06 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Донецькій області з заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Як свідчить розписка-повідомлення, разом з заявою про призначення пенсії від 06 березня 2024 року, яка зареєстрована за № 1859, позивач надав такі документи: паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , картку фізичної особи платника податків, військовий квиток серії НОМЕР_4 , трудову книжку серії НОМЕР_1 , довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 863542, виписку з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12 ААГ № 863542, заяву з банку, фото і пам`ятку.

Крім того, 06 березня 2024 року ГУ ПФУ в Донецькій області отримало довідку про відсутність індивідуальних відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (ідентифікаційний код 21084076) зареєстроване як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений відповідний запис.

За принципом екстериторіальності для розгляду заяви ОСОБА_1 від 06 березня 2024 року був визначений структурний підрозділ ГУ ПФУ в Рівненській області.

13 березня 2024 року за наслідками розгляду заяви позивача та поданих ним документів ГУ ПФУ в Рівненській області прийняло рішення № 54 «Про відмову у призначенні пенсії».

Відмовляючи позивачу в призначенні пенсії, пенсійний орган виходив з такого:

Вік заявника 61 рік 02 місяці 16 днів.

Необхідний страховий стаж відповідно до ст. 26 Закону № 1058 становить 29 років.

Необхідний страховий стаж відповідно до ст. 32 Закону № 1058 становить 15 років.

Страховий стаж особи становить 13 років 08 місяців 14 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

- до страхового стажу не зараховано період роботи з 01 листопада 1987 року по 30 червня 1988 року згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки відсутня назва організації, куди прийнято, та існує виправлення в даті до наказу на прийнятті;

- до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі ім. Енгельса з 01 липня 1988 року по 28 жовтня 1989 року згідно з записами в трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки відсутня інформація про встановлений річний мінімум, кількість відпрацьованих трудових днів.

Заявнику рекомендовано для зарахування зазначених періодів до страхового стажу надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані на підставі первинних документів, відповідно до п. 3 Порядку № 637.

Як наслідок, ГУ ПФУ в Рівненській області вирішило відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до ст. 32 Закону № 1058 через відсутність необхідного страхового стажу 15 років.

З приводу періодів роботи, на зарахування яких до страхового стажу, претендує позивач, суд встановив такі обставини.

Період з 01 листопада 1987 року по 30 червня 1988 року.

Трудова книжка серії НОМЕР_1 містить такі записи:

[…]

Запис 7 01 листопада 1987 року на підставі наказу від 07 листопада 1988 року № 17 ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до Відділу відомчої охорони при відділі внутрішніх справ Самаркандського райвиконкому Самаркандського району Самаркандської області Узбецької РСР на посаду сторожа; (запис містить виправлення в даті наказу про прийняття на роботу, а саме місяць з «8» виправлений на «11»).

Запис 8 30 червня 1988 року на підставі наказу від 04 липня 1988 року № 36 позивач звільнений за власним бажанням за ст. 38 Кодексу законів про працю.

[…]

Як свідчить розрахунок стажу (форма РС-право), ГУ ПФУ в Рівненській області не зарахувало позивачеві до страхового стажу період роботи з 01 листопада 1987 року по 30 червня 1988 року.

Період з 01 липня 1988 року по 28 жовтня 1989 року.

Трудова книжка серії НОМЕР_1 містить такі записи:

[…]

Запис 9 01 липня 1988 року на підставі рішення від 16 червня 1988 року № 6 ОСОБА_1 був прийнятий членом колгоспу ім. Енгельса Самаркандського району Самаркандської області Узбецької РСР в якості рядового колгоспника.

Запис 10 28 жовтня 1989 року на підставі рішення від 21 жовтня 1989 року № 17 позивач був звільнений з роботи за ст. 38 Кодексу законів про працю за власним бажанням.

[…]

Як свідчить розрахунок стажу (форма РС-право), ГУ ПФУ в Рівненській області не зарахувало позивачеві до страхового стажу період роботи з 01 липня 1988 року по 28 жовтня 1989 року.

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначає Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058).

На час звернення позивача з заявою про призначення пенсії, тобто станом на 06 березня 2024 року, Закон № 1058 діяв в редакції від 01 січня 2024 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Умови призначення пенсії по інвалідності визначає ст. 30 Закону № 1058.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону № 1058 пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого ст. 32 цього Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону № 1058 пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Ч. 1 ст. 31 Закону № 1058 установлено, що залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності.

Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством.

Страховий стаж, необхідний для призначення пенсії по інвалідності, визначає ст. 32 Закону № 1058.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону № 1058 особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією:

[…]

для осіб з інвалідністю II та III груп:

до досягнення особою 23 років включно 1 рік;

від 24 років до досягнення особою 26 років включно 2 роки;

від 27 років до досягнення особою 28 років включно 3 роки;

від 29 років до досягнення особою 31 року включно 4 роки;

від 32 років до досягнення особою 33 років включно 5 років;

від 34 років до досягнення особою 35 років включно 6 років;

від 36 років до досягнення особою 37 років включно 7 років;

від 38 років до досягнення особою 39 років включно 8 років;

від 40 років до досягнення особою 42 років включно 9 років;

від 43 років до досягнення особою 45 років включно 10 років;

від 46 років до досягнення особою 48 років включно 11 років;

від 49 років до досягнення особою 51 року включно 12 років;

від 52 років до досягнення особою 55 років включно 13 років;

від 56 років до досягнення особою 59 років включно 14 років.

Особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абз. 1 ч. 1 ст. 26 цього Закону.

Суд встановив, що інвалідність 2 групи встановлена ОСОБА_1 19 лютого 2024 року. На момент встановлення інвалідності позивач досяг пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058, 60 років.

Таким чином, як особа, якій установлена інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону № 1058, ОСОБА_1 має право на пенсію по інвалідності за умови наявності страхового стажу, зазначеного в абз. 1 ч. 1 ст. 26 цього Закону.

В свою чергу, абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1058 передбачає, що особи, мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Отже, в контексті спірних правовідносин умовою виникнення у позивача права на пенсію по інвалідності є наявність у нього страхового стажу не менше 15 років.

Порядок звернення за призначенням пенсії регламентований ст. 44 Закону № 1058.

Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону № 1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 44 Закону № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

За правилами ч. 5 ст. 45 Закону № 1058 документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1).

На час звернення позивача з заявою про призначення пенсії Порядок № 22-1 діяв в редакції від 31 травня 2023 року.

При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі Постанова правління ПФУ № 25-1).

Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до абз. 1 п. 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення, […] (Заява про призначення/перерахунок пенсії додаток 1); […] подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі орган, що призначає пенсію).

Згідно з п. 1.7 Порядку № 22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Відповідно до абз. 1 п. 1.8 Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Абз. 4 п. 1.8 Порядку № 22-1 передбачено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис ([…]). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії […].

Відповідно до абз. 5 п. 1.8 Порядку № 22-1 якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених ч. 4 ст. 45 Закону № 1058.

Згідно з абз. 1 п. 2.2 Порядку № 22-1 до заяви про призначання пенсії по інвалідності додаються документи, перелічені в пп. пп. 1-4 п. 2.1 цього розділу.

Відповідно до абз. 2 п. 2.2 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержану ним від МСЕК виписку з акта огляду МСЕК.

П. 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:

1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків;

2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі індивідуальні відомості про застраховану особу).

[…]

Особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01 січня 2004 року додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків;

3) для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення).

За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року (додаток 5).

[…]

Особи, яким пенсія відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення призначається з урахуванням заробітної плати, отриманої за періоди роботи на територіях держав-учасниць міжнародних договорів (угод), надають довідки про заробітну плату для призначення пенсії (з розбивкою по місяцях), видані підприємствами, установами чи організаціями (їх правонаступниками), де працювала особа, або архівними установами;

4) відомості про місце проживання особи;

[…].

Приймання, оформлення і розгляд документів, поданих для призначення (перерахунку) пенсії, регламентовано розділом ІV Порядку № 22-1.

Відповідно до п. 4.1 Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

[…]

Згідно з п. 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:

ідентифікує заявника (його представника);

надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до п. п. 17-19 Порядку підтвердження наявного трудового стажу. Опитування свідків проводиться згідно із п. 12 Порядку № 637;

з`ясовує наявність у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;

повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з п. 2.28 цього Порядку;

повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія;

видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;

повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Крім того, п. 4.2 Порядку № 22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до 4.3 Порядку № 22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

[…]

Відповідно до п. 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Згідно з п. 4.8 Порядку № 22-1 заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.

Документи, що надійшли у паперовій формі, обробляються, реєструються та зберігаються в органі, що призначає пенсію, за правилами, встановленими постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року № 55 «Деякі питання документування управлінської діяльності».

П. 4.10 Порядку № 22-1 Після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

[…]

Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття органом, що призначає пенсію, рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії, а у разі призначення пенсії за віком автоматично - не пізніше одного місяця з дня надходження повідомлення про обраний особою спосіб виплати пенсії.

Аналіз положень п. 1.1, п. п. 4.2, 4.3, 4.8, 4.10 Порядку № 22-1 зумовлює такі висновки:

- з заявою про призначення пенсії особа може звернутися до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України, через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб, (тобто сервісний центр) або подати відповідну заяву через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (п. 1.1);

- при прийманні документів працівник сервісного центру територіального органу Пенсійного фонду, до якого звернувся заявник: ідентифікує заявника (його представника); реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу; з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. […]; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр (п. 4.2);

- після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів, електронну пенсійну справу (п. 4.2).

При цьому зміст норм, що містяться в п. 4.2 та 4.10 Порядку № 22-1, свідчить, що сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території.

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Висновки суду по суті позовних вимог.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з прийняттям ГУ ПФУ в Рівненській області рішення від 13 березня 2024 року № 54 «Про відмову у призначенні пенсії».

Цим рішенням позивачу відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до ст. 30 Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Для вирішення публічно-правового спору, що виник між сторонами, рішення ГУ ПФУ в Рівненській області належить перевірити на відповідність критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС.

Надаючи оцінку правомірності відмови в призначенні пенсії, суд виходить саме з тих аргументів, які пенсійний орган навів у рішенні, що є предметом спору.

З приводу наявності/відсутності підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 01 листопада 1987 року по 30 червня 1988 року та з 01 липня 1988 року по 28 жовтня 1989 року суд зазначає наступне.

Суд встановив, що в період з 01 листопада 1987 року по 30 червня 1988 року ОСОБА_1 працював сторожем у Відділі відомчої охорони при відділі внутрішніх справ Самаркандського райвиконкому Самаркандського району Самаркандської області Узбецької РСР, про що свідчать записи №№ 7-8 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

Розрахунок стажу (форма РС-право) свідчить, що ГУ ПФУ в Рівненській області не зарахувало позивачеві до страхового стажу цей період.

В рішенні, яке є предметом спору, ГУ ПФУ в Рівненській області зазначило, що не зарахувало період роботи з 01 листопада 1987 року по 30 червня 1988 року до страхового стажу згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки відсутня назва організації, куди прийнято, та існує виправлення в даті до наказу на прийнятті.

Суд відхиляє цей аргумент пенсійного органу, виходячи з таких міркувань.

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону № 1058, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені ст. 24 Закону № 1058.

Так, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 01 січня 2004 року. До 01 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж).

Отже, до 01 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджені записами в трудовій книжці), автоматично зараховується як страховий стаж.

При цьому суд зазначає, що зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Як було зазначено вище, в період з 01 листопада 1987 року по 30 червня 1988 року ОСОБА_1 працював сторожем у Відділі відомчої охорони при відділі внутрішніх справ Самаркандського райвиконкому Самаркандського району Самаркандської області Узбецької РСР.

Ч. 4 ст. 24 Закону № 1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 4 Закону № 1058 законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, […] міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно з ч. 4 ст. 1 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788) у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).

13 березня 1992 року держави учасниці Співдружності Незалежних Держав, в тому числі Україна і Республіка Узбекистан, уклали Угоду про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення, яка набрала чинності 13 березня 1992 року, (далі Угода 1992 року).

Відповідно до ст. 1 Угоди 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав учасниць цієї Угоди […] здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Згідно зі ст. 5 Угоди 1992 року ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав учасниць Угоди.

За правилами п. 1 ст. 6 Угоди 1992 року призначення пенсій громадянам держав учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Відповідно до п. 2 ст. 6 Угоди 1992 року для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з п. 3 ст. 6 Угоди 1992 року обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

У разі, якщо в державах учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

За правилами ст. 11 Угоди 1992 року необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав учасниць Співдружності без легалізації.

Відповідно до п. 1 ст. 13 Угоди 1992 року кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Згідно з п. 2 ст. 13 Угоди 1992 року пенсійні права громадян держав учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

15 квітня 1994 року Уряди Арезбайджанської Республіки, Республіки Вірменія, Республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російської федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан та України уклали Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів (далі Угода 1994 року), яка набрала чинності 11 серпня 1995 року, ратифікована Україною 11 липня 1995 року і набрала чинності для України 22 серпня 1995 року.

П. 2 ст. 4 Угоди 1994 року передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Відповідно до ст. 9 Угоди 1994 року питання пенсійного забезпечення працівників і членів їхніх сімей регулюються про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року або (та) двосторонніми угодами.

За правилами ст. 18 Угоди 1994 року у разі припинення дії цієї Угоди її положення залишаються чинними щодо трудових договорів (контрактів), укладених працівниками з роботодавцями (наймачами), до закінчення терміну, на який вони були укладені.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Угоди 1994 року ця Угода укладається терміном на п`ять років і буде автоматично продовжуватися кожного разу на один рік. Кожна зі Сторін може заявити про свій намір вийти з цієї Угоди шляхом письмового повідомлення депозитарія про це не менш ніж за шість місяців до закінчення відповідного періоду.

Аналіз положень Угоди 1992 року та Угоди 1994 року дозволяє дійти висновку, що обчислення стажу здійснюється за законодавством тієї держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; стаж, набутий на території однієї держави учасниці Угод, визнається іншою державою учасницею Угод.

Отже, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угод, враховується при встановленні права на пенсію. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Подібний висновок викладений Верховним Судом в постановах від 14 листопада 2019 року у справі № 676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі № 555/2250/16-а, від 17 червня 2020 року у справі № 646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі № 291/99/17, від 06 липня 2020 року у справі № 345/9/17.

29 листопада 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (далі Постанова КМУ № 1328).

П. 1 Постанови КМУ № 1328 передбачав вихід з Угоди 1992 року.

П. 2 Постанови КМУ № 1328 Міністерству закордонних справ України доручено в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди 1992 року.

Постанова КМУ № 1328 набрала чинності 02 грудня 2022 року.

Як свідчить лист Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року № 72/14-612-108210 «Щодо припинення дії міжнародних договорів», після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди 1992 року, зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19 червня 2023 року.

29 червня 2023 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 3192-ІХ «Про зупинення у відносинах України з російською федерацією та Республікою Білорусь дії Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів та Протоколу про внесення змін і доповнень до Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року» (далі Закон № 3192), який набрав чинності 21 липня 2023 року.

П. 1 Закону № 3192 зупинена у відносинах України з російською федерацією та Республікою Білорусь дія Угоди 1994 та Протоколу про внесення змін і доповнень до цієї Угоди.

Як свідчить лист Міністерства закордонних справ України від 26 липня 2023 року № 72/14-612-87561 «Щодо припинення дії Угоди СНД», українська сторона повідомила Виконавчий комітет СНД про зупинення у відносинах України з російською федерацією та Республікою Білорусь дії Угоди 1994 року та Протоколу про внесення змін і доповнень до неї; дію зазначених документів зупинено з 25 липня 2023 року.

Припинення для України дії Угоди 1992 року з 19 червня 2023 року, а також зупинення у відносинах України з російською федерацією та Республікою Білорусь дії Угоди 1994 року з 25 липня 2023 року не впливає на спірні правовідносини, оскільки позивач працював на території Узбецької РСР, а тому мав легітимні очікування, що набутий на території колишнього СРСР за час до набуття чинності Угодою 1992 року стаж, враховуватиметься при призначенні пенсії за законодавством України.

Відповідно до п. 2 ст. 13 Угоди 1992 року пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Конституційний Суд України в рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 щодо тлумачення ч. 1 ст. 58 Конституції України зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Верховний Суд в постанові від 19 червня 2018 року у справі № 820/5348/17 навів висновок про те, що розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу законом (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.

На час роботи позивача у Відділі відомчої охорони при відділі внутрішніх справ Самаркандського райвиконкому (Узбецька РСР) з 01 листопада 1987 року по 30 червня 1988 року діяло Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590, (далі Положення № 590).

П. 108 Положення № 590 було передбачено, що в загальний стаж, що дає право на пенсію, зараховується будь-яка робота в якості робітника або службовця, незалежно від характеру і тривалості роботи та тривалості перерв.

П. 117 Положення № 590 передбачав, що доказами стажу роботи, з-поміж іншого, можуть слугувати трудові книжки (пп. «а» п. 117).

На той час чинною була Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року № 162, (далі Інструкція № 162).

Згідно з п. 1.1 Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ і організацій, які пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п. 1.2 Інструкції № 162 робочі і службовці, які поступають на роботу, зобов`язані пред`явити адміністрації підприємства трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно з п. 1.4 Інструкції № 162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06 вересня 1973 року № 656 «Про трудові книжки робочих і службовців».

Відповідно до п. 2.1 Інструкції № 162 заповнення трудових книжок і вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташовано підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР.

Згідно з п. 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.

В трудову книжку вносяться:

відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;

відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;

[…].

П. 2.3 Інструкції № 162 установлено, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, […] вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення і мають точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). […].

Записи виконуються акуратно, пером або кульковою ручкою, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольору.

Згідно з п. 2.5 Інструкції № 162 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, […] тощо виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де був зроблений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

П. 2.7 Інструкції № 162 передбачено, якщо підприємство, яке внесло неправильний або неточний запис, ліквідовано, виправлення вноситься правонаступником, а за його відсутності вищою організацією, якій було підпорядковано ліквідоване підприємство.

Згідно з п. 2.9 Інструкції № 162 в розділах «Відомості про роботу», […] трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

За необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номера, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним. Прийнятий за такою-то професією (посадою)» та в графі 4 повторюється дата і номер наказу (розпорядження) адміністрації, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.

[…].

Відповідно до п. 2.3 Інструкції № 162 в графі 3 розділу «Відомості про роботу» у вигляді заголовку пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком в графі 1 ставиться порядковий номер запису, в графі 2 зазначається дата прийому на роботу.

В графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, дільницю, виробництво» із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнятий працівник, виконуються: для робочих відповідно до найменувань професій, зазначених в Єдиному тарифно-кваліфікаційному довіднику робіт та професій робочих; для службовців відповідно до найменування посад, зазначених в Єдиній номенклатурі посад службовців, або відповідно до штатного розпису.

Відповідно до п. 2.25 Інструкції № 162 записи про причини звільнення виконуються в трудовій книжці в точній відповідності з формулюваннями чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. […].

Згідно з п. 2.26 Інструкції № 162 запис про звільнення в трудовій книжці виконується з дотриманням таких правил: в графі 1 ставиться порядковий номер запису; в графі 2 дата звільнення; в графі 3 причина звільнення; в графі 4 зазначається на підставі чого внесений запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

[…].

Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 162 при звільненні працівника або службовця всі записи про роботу, […], внесені в трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

[…].

Таким чином, Інструкція № 162 чітко визначала коло осіб, які уповноважені вносити записи до трудової книжки. До таких осіб належали керівник підприємства або спеціально уповноважена ним особа.

Верховний Суд в постанові від 19 грудня 2019 року у справі № 307/541/17 навів висновок про те, що однією з підстав для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки; не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці; право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників.

Суд зауважує, що запису № 7 передує заголовок із зазначенням найменування установи (організації), куди позивач був прийнятий на роботу, а саме Відділ відомчої охорони при відділі внутрішніх справ Самаркандського райвиконкому. До того ж найменування установи (організації) відображено на печатці, якою засвідчені записи №№ 7 і 8 (про прийом на роботу та про звільнення).

Отже, висновок ГУ ПФУ в Рівненській області про те, що в трудовій книжці відсутня назва організації, куди прийнято позивача, спростовується наявними у справі письмовими доказами трудовою книжкою серії НОМЕР_1 .

Дійсно, запис № 7 містить виправлення в даті наказу про прийом на роботу, а саме місяць з «8» виправлений на «11».

У зв`язку з цим суд вважає за необхідне наголосити, що позивач як особа, на яку не покладено обов`язків щодо організації ведення обліку, зберігання і видачі трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей. Відтак неправильне заповнення трудової книжки не може бути підставою для незарахування стажу і, як наслідок, для обмеження права позивача на пенсійне забезпечення. На працівника не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені в його трудовій книжці; працівник не відповідає за правильність записів в трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

Суд відзначає, що записи №№ 7-8 в трудовій книжці підтверджують факт зайнятості ОСОБА_1 в період з 01 листопада 1987 року по 30 червня 1988 року; ці записи містять всі необхідні відомості щодо трудової діяльності позивача впродовж вказаного періоду; записи засвідчені підписами уповноважених осіб та печаткою установи (організації).

Як наслідок, наявність виправлення в даті наказу про прийом на роботу не може позбавляти позивача права на зарахування вказаного періоду роботи до його стажу.

Таким чином, ОСОБА_1 має право на зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01 листопада 1987 року по 30 червня 1988 року.

До того ж варто зауважити, що відповідачі не довели належними і допустимими доказами, що на виконання вимог п. п. 1.8, 4.2 Порядку № 22-1 пропонували позивачу подати додаткові документи для підтвердження стажу роботи при прийомі заяви про призначення пенсії. Відповідна пропозиція міститься в рішенні про відмову в призначенні пенсії, тобто позивачу повідомлено про необхідність подання додаткових документів лише після того, як в призначенні пенсії йому було відмовлено.

Крім того, на випадок виникнення сумнівів у достовірності (обґрунтованості внесення) записів №№ 7-8 про період роботи позивача з 01 листопада 1987 року по 30 червня 1988 року, пенсійний орган наділений правами, передбаченими ч. 3 ст. 44 Закону № 1058, зокрема вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, і цими правами пенсійний орган не скористався.

Беручи до уваги, що йдеться про період роботи, який мав місце в 1987-1988 роках на території Узбецької РСР, покладання на позивача як особу похилого віку та особу з інвалідністю 2 групи додаткового тягаря у вигляді необхідності звернення до свого колишнього роботодавця з метою отримання уточнюючих довідок для усунення сумнів посадових осіб пенсійного органу, які до того ж не є конкретизованими, а зводяться до загального посилання на недоліки в оформленні записів в трудовій книжці, видається невиправданим і надмірним.

Також суд встановив, що 01 липня 1988 року ОСОБА_1 був прийнятий членом колгоспу ім. Енгельса Самаркандського району Самаркандської області Узбецької СРСР, а 28 жовтня 1989 року звільнений за власним бажанням (записи №№ 9-10 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 ).

Як свідчить розрахунок стажу (форма РС-право), ГУ ПФУ в Рівненській області не зарахувало цей період до страхового стажу.

В рішенні, яке є предметом спору, ГУ ПФУ в Рівненській області, зазначило, що період з 01 липня 1988 року по 28 жовтня 1989 року не зарахований до страхового стажу через відсутність інформації про встановлений річний мінімум та кількість відпрацьованих трудових днів.

Як вже було зазначено вище, відповідно до п. 2 ст. 6 Угоди 1992 року для встановлення права на пенсію громадянам держав учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

01 січня 1965 року набрав чинності Закон СРСР від 15 липня 1964 року «Про пенсії та допомоги членам колгоспів».

З-поміж іншого, ст. 15 Закону СРСР «Про пенсії та допомоги членам колгоспів» було передбачено, що в стаж роботи при призначенні пенсії зараховується робота в якості члена колгоспу.

На виконання Закону СРСР «Про пенсії та допомоги членам колгоспів» постановою Ради Міністрів СРСР від 17 жовтня 1964 року № 859 було затверджено Положення про порядок призначення та виплати пенсій членам колгоспів (далі Положення № 859).

П. 48 Положення № 859 було установлено, що в стаж роботи, що дає право на пенсію за цим Положенням, зараховується будь-яка робота в суспільному господарстві колгоспу в якості члена колгоспу, незалежно від характеру та тривалості роботи і тривалості перерв.

[…]

При обчисленні стажу роботи, який дає право на пенсію, за період після 1965 року виключаються ті роки, в які член колгоспу не відпрацював без поважних причин встановленого мінімуму трудоднів (людино-днів, робочих днів по видобутку риби) або не мав установленого мінімуму виходів на роботу.

П. 51 Положення № 859 було передбачено, що доказом стажу роботи можуть слугувати: по відношенню до роботи в колгоспі трудові книжки колгоспників і довідки, видані правлінням колгоспів на підставі наявних документів, а також довідки архівних установ.

[…]

П. 52 Положення № 859 було визначено, що […]. Стаж роботи в колгоспі за час, починаючи з 1965 року, встановлюється на підставі показів свідків у виключних випадках, якщо документи про стаж не збереглися у зв`язку із стихійним лихом (пожежа, повінь тощо).

[…]

Ст. ст. 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27 листопада 1969 року і затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28 листопада 1969 року, передбачали, що громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління.

Залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку допускалось лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (ст. 24 Примірного статуту).

Основні положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників були затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310 (далі Основні положення № 310).

Згідно з п. 1 Основних положень № 310 трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Відповідно до п. 2 Основних положень № 310 трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту їх прийняття в члені колгоспу.

Згідно з п. 5 Основних положень № 310 в трудову книжку колгоспника вносяться:

відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;

відомості про членство в колгоспі: прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі;

відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи;

відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві, його виконання;

[…].

Згідно з п. 6 Основних положень № 310 всі записи в трудовій книжці засвідчуються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої колгоспом особи та печаткою.

П. 8 Основних положень № 310 передбачав, що трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх володільцям на руки.

Відповідно до п. 13 Основних положень № 310 відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу.

Відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

За порушення установленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність відповідно до статуту і правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, законодавство СРСР, чинне в період з 01 липня 1988 року по 28 жовтня 1989 року, передбачало, що:

- робота в суспільному господарстві колгоспу в якості члена колгоспу (незалежно від характеру та тривалості роботи і тривалості перерв) зараховується в стаж роботи;

- при обчисленні стажу роботи за період після 1965 року виключалися ті роки, в які член колгоспу не відпрацював без поважних причин встановлений мінімум трудоднів або не мав установленого мінімуму виходів на роботу;

- доказом стажу роботи в колгоспі могли слугувати трудові книжки колгоспників і довідки, видані правлінням колгоспів на підставі наявних документів, а також довідки архівних установ;

- Основними положеннями № 310 було чітко визначено коло осіб, які несуть відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберіганню, видачі трудових книжок, а також за їх своєчасне і правильне заповнення, а саме голова колгоспу та спеціальна уповноважена правлінням колгоспу особа.

Законодавством України, а саме ст. 56 Закону № 1788 установлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана […] на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При цьому при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Порядок підтвердження стажу роботи визначений ст. 62 Закону № 1788.

Згідно з ч. 1 ст. 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637).

Відповідно до абз. абз. 1-2 п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 2 Порядку № 637 у разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

П. 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Відповідно до п. 17 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

В такому ж порядку показаннями свідків підтверджується […], а також час роботи в колгоспі до 1965 року у випадках, коли неможливо одержати документи про наявний стаж роботи, незалежно від причин відсутності необхідних документів.

Згідно з абз. 1 п. 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в п. 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Відповідно до п. 22 Порядку № 637 стаж роботи громадян України за її межами підтверджується документами, легалізованими відповідно до законодавства (крім роботи на території колишнього СРСР і держав, з якими колишнім СРСР було укладено угоди про соціальне забезпечення, до укладення відповідних двосторонніх угод).

Згідно з п. 24 Порядку № 637 для підтвердження стажу роботи приймаються лише ті відомості про період роботи, що внесені до довідки на підставі документів, або відповідно до вимог цього Порядку.

Довідки, видані колгоспами при залишенні членом колгоспу роботи, а також довідки, видані в більш пізній період колгоспами, які згодом припинили свою діяльність, можуть братися до уваги й тоді, коли вони не містять підстав видачі.

Суд зауважує, що як норми Положення № 859, так і норми Закону № 1788 передбачають зарахування до стажу роботи, виконуваної на підставі членства в колгоспах (незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв).

Період виконання ОСОБА_1 роботи на підставі членства в колгоспі ім. Енгельса з 01 липня 1988 року по 28 жовтня 1989 року підтверджено записами №№ 9-10 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , яка є основним документом про стаж.

Отже, позивач має право на зарахування до страхового стажу періоду виконання ним роботи на підставі членства в колгоспі ім. Енгельса.

Разом з цим суд враховує, що відповідно до п. 48 Положення № 859 при обчисленні стажу роботи, який дає право на пенсію, за період після 1965 року виключаються ті роки, в які член колгоспу не відпрацював без поважних причин встановленого мінімуму трудоднів або не мав установленого мінімуму виходів на роботу.

Ч. 2 ст. 56 Закону № 1788 також передбачено, що при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Таким чином, за загальним правилом до стажу зараховується весь період роботи на підставі членства в колгоспі.

В тому ж випадку, коли: 1) особа не відпрацювала встановленого мінімуму трудової участі у суспільному господарстві і 2) відсутні поважні причини невиконання встановленого мінімуму трудової участі у суспільному господарстві, до стажу зараховується лише час роботи за фактичною тривалістю, (а не весь період членства в колгоспі).

Трудова книжка серії НОМЕР_1 не містить відомостей про трудову участь ОСОБА_1 в період з 01 липня 1988 року по 28 жовтня 1989 року, а саме про прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві та про його виконання позивачем.

Ні пенсійному органу, ні суду не надані будь-які інші документи, які б дозволяли встановити ці відомості (як то трудова книжка колгоспника, уточнююча довідка тощо, в трудовій книжці такі відомості також відсутні).

Разом з цим варто зауважити, що відповідачі не довели належними і допустимими доказами, що на виконання вимог п. п. 1.8, 4.2 Порядку № 22-1 пропонували позивачу подати додаткові документи для підтвердження стажу роботи при прийомі заяви про призначення пенсії. Пропозиція надати уточнюючу довідку міститься в рішенні про відмову в призначенні пенсії, тобто позивачу повідомлено про необхідність подання додаткових документів лише після того, як в призначенні пенсії йому було відмовлено.

Також суду не надані докази, які б свідчили, що пенсійний орган, користуючись своїми правами, передбаченими ч. 3 ст. 44 Закону № 1058, до прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії вжив хоч якісь заходи, спрямовані на з`ясування цих обставин (встановлений в колгоспі мінімум трудової участі в суспільному господарстві та його виконання позивачем).

Водночас, жодних доказів, які б свідчили, що ОСОБА_1 в період з 01 липня 1988 року по 28 жовтня 1989 року не виконав встановлений мінімум трудової участі в суспільному господарстві без поважних причин, відповідачі суду не надали.

Беручи до уваги, що йдеться про період роботи в 1988-1989 роках на території Узбецької РСР, покладання на позивача особу похилого віку з інвалідністю 2 групи надмірного тягаря у вигляді необхідності звернення до колгоспу (архівної установи) на території іншої держави з метою отримання уточнюючих довідок є надмірним тягарем для нього.

До того ж позивач не може нести відповідальність і зазнавати негативних наслідків через те, що відповідальні особи колгоспу ім. Енгельса не оформили йому трудову книжку колгоспника, а також не внесли до трудової книжки НОМЕР_1 відомості про встановлений в колгоспі річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві, а також про його виконання позивачем.

При цьому, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

За умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

З наведених вище міркувань суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01 липня 1988 року по 28 жовтня 1989 року.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що з огляду на встановлені фактичні обставини та зміст правових норм, які регулюють спірні правовідносини, рішення ГУ ПФУ в Рівненській області від 13 березня 2024 року № 54 «Про відмову у призначенні пенсії» підлягає визнанню протиправним.

Висновок суду про протиправність рішення ґрунтується на тому, що воно не відповідає критеріям, наведеним у п. п. 3, 5, 6 ч. 2 ст. 2 КАС, є необґрунтованим та не може вважатися таким, що прийнято добросовісно і розсудливо.

Відмовляючи позивачу в призначенні пенсії, ГУ ПФУ в Рівненській області не забезпечило всебічний, повний та об`єктивний розгляд поданих позивачем документів.

Оскільки рішення від 13 березня 2024 року № 54 «Про відмову у призначенні пенсії» є протиправним, порушене право позивача підлягає поновленню шляхом скасування цього рішення.

Виходячи з встановлених фактичних обставин та правового регулювання спірних правовідносин, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС для повного та ефективного захисту порушеного права позивача на пенсійне забезпечення суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та застосувати такі способи захисту як зобов`язання ГУ ПФУ в Рівненській області:

- зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 01 листопада 1987 року по 30 червня 1988 року і з 01 липня 1988 року по 28 жовтня 1989 року;

- повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06 березня 2024 року про призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 30 Закону № 1058 з урахуванням правової оцінки, наданої судом в цьому рішенні.

Суд зауважує, що з огляду на приписи п. п. 4.2, 4.10 Порядку № 22-1, належним відповідачем за позовними вимогами ОСОБА_1 є ГУ ПФУ в Рівненській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову в призначенні пенсії.

Отже, саме на ГУ ПФУ в Рівненській області суд покладає обов`язок зарахувати вказані вище періоди до страхового стажу та повторно розглянути заяву про призначення пенсії.

Суд зауважує, що п. 4.10 Порядку № 22-1 не регулює питання призначення пенсії.

Норми п. 4.10 Порядку № 22-1 передбачають передачу електронної пенсійної справи від «органу, що призначає пенсію», який розглядав заяву про призначення пенсії, до «органу, що призначає пенсію», за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Тобто п. 4.10 Порядку № 22-1 врегульовує відносини щодо виплати пенсії, які виникають після того, як визначений за принципом екстериторіальності структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, прийняв рішення про призначення пенсії.

Як наслідок, той факт, що місце проживання позивача зареєстровано в Донецькій області, не змінює висновку суду про те, що належним відповідачем за його позовними вимогами є саме ГУ ПФУ в Рівненській області.

ГУ ПФУ в Донецькій області не здійснювало розгляд заяви позивача, не розраховувало його стаж, не приймало рішення про відмову в призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні підстави для покладання на нього обов`язку повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії та зарахувати певні періоди роботи до страхового стажу.

За цих обставин у задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ в Донецькій області належить відмовити.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Суд надав оцінку основним доводам і запереченням сторін. Решта доводів та заперечень сторін не спростовують висновків суду по суті позовних вимог.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як особа з інвалідністю 2 групи позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

30 квітня 2024 року суд постановив ухвалу, якою задовольнив клопотання позивача про повернення судового збору.

Докази здійснення позивачем інших судових витрат суду не надані, а тому судові витрати не підлягають розподілу.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ідентифікаційний код 13486010, місце проживання: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (ідентифікаційний код 21084076, місцезнаходження: 33028, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, буд. 7) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 13 березня 2024 року № 54 «Про відмову у призначенні пенсії».

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи:

з 01 листопада 1987 року по 30 червня 1988 року;

з 01 липня 1988 року по 28 жовтня 1989 року.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06 березня 2024 року про призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням правової оцінки, наданої судом в цьому рішенні.

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

8. Повне судове рішення складено 30 квітня 2024 року.

Суддя Т.О. Кравченко