Справа № 128/559/24
Суддя: Шевчук Л. П.
Дата ухвалення: 2024-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 128/559/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2024 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Шевчук Л.П.,

при секретарі судового засідання Ружицькій І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гук Т.І. звернувся до суду із позовом до Управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії ЕНА №1331510 від 29.01.2024 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за вчинення якого на позивача було накладено штраф у розмірі 340 грн.

В адміністративному позові, що поданий у новій редакції на виконання вимог ухвали суду від 14.02.2024 про залишення позову без руху, викладено наступне (а.с. 29-35).

29.01.2024 позивач ОСОБА_1 внаслідок сповіщення мобільного додатку «Штраф UA» виявив штраф у розмірі 340,00 грн., що накладений постановою серії ЕНА №1331510 від 29.01.2024, де зазначено, що водій керуючи транспортним засобом марки «Mersedes-Benz E220», д.н.з. НОМЕР_1 , в населеному пункту с. Махнівка Хмільницького району Вінницької області, позначеному дорожнім знаком 5.49, «М-21», 245 км, рухався зі швидкістю 79 км/год, чим перевищив дозволену швидкість руху на 29 км/год. Швидкість вимірювалася приладом «Трукам ТС000804». Зі змістом оскаржуваної постанови позивач не ознайомлений, оскільки така постанова йому не вручалася та особисто не підписувалася. Позивач вважає оскаржувану постанову необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, виходячи з наступного. За змістом оскаржуваної постанови позивач рухався і населеному пункті с. Махнівка Хмельницького району Вінницької області (А/Д «М-21», 245 км) зі швидкістю 79 км/год, яка зафіксована приладом «Трукам ТС000804». Під час розгляду справи відносно позивача у працівників поліції були відсутні будь-які докази про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а також відсутні законні підстави для винесення оскаржуваної постанови. На вимогу позивача надати будь-які докази, які б підтверджували вчинення ним вказаного правопорушення, працівники поліції відмовилися. Окрім того, під час винесення оскаржуваної постанови працівниками поліції було відмовлено позивачу в проханні скористатися послугами адвоката, чим було порушено його право на захист. Вказане підтверджується відеодоказами, що зроблено позивачем. Окрім того, позивач не ознайомлений зі змістом оскаржуваної постанови, оскільки така йому не вручалася та він її особисто не підписував. Фактично справа не розглядалася, і як наслідок, було порушено конституційні права позивача, передбачені ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, про що свідчить підпис у відповідній графі постанови. За викладених обставин, вважає, що у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови. На підставі викладеного просить скасувати постанову відповідача серія ЕНА №133510 від 29.01.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а провадження по справі закрити. Також просив стягнути із відповідача понесені ним витрати по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Представником відповідача ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву (а.с. 56-65), у якому заперечуються викладені у позовній заяві позивачем обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, згідно КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, однак це не може розумітися таким чином, що позивач взагалі звільнений від обов`язку доказування своїх вимог. Також обов`язок доказування розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. Під час несення служби в населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5.49 (с. Махнівка) АД М-21, 245 км, 29.01.2024 о 10-02 год. нарядом патрульної поліції, зокрема поліцейським роти №1 БУПП у Вінницькій області ДПП ОСОБА_3 за допомогою лазерного приладу вимірювання швидкості «TruCam LTI 20/20» (серійний номер ТС00804) було зафісковано порушення ПДП, а саме водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Mersedes-Benz E220», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 79 км/год, перевищивши встановлене обмеження швидкості руху на 29 км/год в населеному пункті, чим порушив п. 12.4 ПДР. Однак, після спрацювання приладу «TruCam LTI 20/20», автомобіль позивача зупинився, що чітко видно із відеозапису портативного відеореєстратора поліцейського, працівники поліції направилися до позивача, однак, автомобіль марки «Mersedes-Benz E220», д.н.з. НОМЕР_1 , також розпочав рух, в результаті чого було подано сигнал про зупинку транспортного засобу на підставі ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію». Далі, інспектор поліції підійшов до водія, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, визначені п. 2.1 ПДР на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та п. 2.4а ПДР. Враховуючи вищевикладене, в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, що в свою чергу, свідчить про наявність у інспектора достатніх підстав для винесення постанови та накладення на позивача адміністративного стягнення. Отже, встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.4 ПДР, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, було прийнято рішення про винесення постанови серії ЕНА №1331510 від 29.01.2024 відносно позивача. Також, звертає увагу, що обставин викладених у позові, а саме не надання можливості скористатися правовою допомогою, ознайомитися із доказами, є суб`єктивною думкою позивача, оскільки з доданого до матеріалів справи відео вбачається як позивач не бажав ознайомитися із доказами, вказавши, що він нічого не бачить. Під час розгляду справи позивач повідомив інспектору, щоб направити постанову йому по пошті, після чого сів у автомобіль та поїхав. Оскаржувану постанову УПП у Вінницькій області ДПП направило позивачу 30.01.2024. Надалі у відзиві викладено принцип роботи лазерного вимірювача швидкості руху «TruCam LTI 20/20» та правомірність його використання працівниками патрульної поліції. З огляду на вищевикладене просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, а також заперечує щодо стягнення витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 3 900,00 грн., оскільки вважає таку суму завищеною зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. До відзиву на позовну заяву додано фото із приладу «TruCam LTI 20/20» та диск із відеофайлами по суті справи (а.с. 66, 91).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 14.02.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, визначено недоліки позову, порядок та строки їх усунення (а.с. 25).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 26.02.2024 позов ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 51).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Гук Т.І. не з`явилися, представником позивача до суду подано заяву, в якій вказав, що позов підтримує та просить його задоволити, справу просить розглянути у його відсутність та відсутність позивача (а.с. 118).

Представник відповідача Ліповська Н.Ю. в судове засідання також не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила врахувати викладені у відзиві на позовну заяву обставини та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 (а.с. 117).

Відповідно до ч.ч. 1, 9 статті 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до вказаних норм закону, у зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відсутністю підстав для відкладення розгляду справи, відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою серії ЕНА №1331510, складеною поліцейським 2 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області сержантом поліції ОСОБА_3 29.01.2024, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 122 КУпАП із застосуванням до нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень (а.с. 83).

Згідно даної постанови, 29.01.2024 о 10 год. 02 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Mersedes-Benz E220», д.н.з. НОМЕР_1 , в с. Махнівка (Комсомольське) Вінницької обласі, А/Д «М-21», 245 км, позначеному дорожнім знаком 5.49, рухався в населеному пункті зі швидкістю 79 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 29 км/год, чим порушив п.п. 12.4 ПДР. Вимірювання швидкості руху здійснювалося приладом «Трукам ТС 000804».Тобто, вчинив правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП..

Дані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом.

Вказані правовідносини регулюються нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексом адміністративного судочинства, Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху України.

Відповідно до частини 1 статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу адміністративного впливу у зв`язку із адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За правилами ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. КУпАП визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту як протоколу про адміністративне правопорушення, так і рішення, що постановляється в конкретній адміністративній справі, а також визначається компетенція осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 75 КАС України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 КАС України).

В позовній заяві позивач зазначив, що постанова, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності не відповідає вимогам КУпАП, оскільки у працівників поліції відсутні бу-які докази вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Окрім того, під винесення оскаржуваної постанови було порушеного його права визначені ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, йому було відмовлено в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та можливісь скористатися послугами адваката.

Суд не приймає до уваги пояснення представника відповідача, надані ним у відзиві на позовну заяву, де вказано, що позивач ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «Mersedes-Benz E220», д.н.з. НОМЕР_1 , в с. Махнівка (Комсомольське) Вінницької обласі, А/Д «М-21», 245 км, позначеному дорожнім знаком 5.49, рухався в населеному пункті зі швидкістю 79 км/год, перевищивши встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 29 км/год, чим порушив п.п. 12.4 ПДР, оскільки таке твердження не підтверджено належними доказами.

Зокрема, представником відповідача до відзиву долучено фотокартки із приладу «Трукам ТС000804», на яких на відрізку автомобільної дороги зображено автомобіль марки «Mersedes» та визначено, що він рухається зі швидкістю 79 км/год. Проте, на даних фото не відображено державний номерний знак транспортного засобу. Тобто, стверджувати, що на фотокартках, що виготовлені із приладу «Трукам ТС000804», зображено автомобіль марки «Mersedes-Benz E220», д.н.з. НОМЕР_1 , неможливо.

Окрім того, з оглянутого в судовому засіданні відеодиску із відеофайлами з відеорестратора поліцейського, також вбачається, що зі слів працівників патрульної поліції зафіксовано порушення ПДР що швидкісного режиму водієм автомобіля «Mersedes», який зупинився на значній відстані від працівників поліції. Коли працівники поліції сіли у службовий автомобіль, щоб наблизитися до даного автомобіля, один із працівників поліції, в руках якого перебував прилад «Трукам» зазначив, що на приладі не видно номерного знаку транспортного засобу. Згодом, під час спілкування працівників поліції із ОСОБА_1 , позивач просив пред`явити йому докази вчинення ним адміністративного правопорушення, однак останні не змогли цього зробити через те, що, як неодноразово зазначав позивач «екран приладу затертий і на ньому не видно нічого». Окрім того, на прохання позивача інший працівник поліції, який входив до складу екіпажу патрульної поліції, також намагався розгледіти докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що зафіксовані приладом «Трукам», однак однозначної та ствердної відповіді, що приладом зафіксовано перевищення швидкості руху допущено саме автомобілем марки «Mersedes-Benz E220», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував позивач, не надано.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року по справі №743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17, від 23 жовтня 2019 року по справі №357/10134/17.

При цьому, суд враховує, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17.

При цьому, суд не бере до уваги твердження позивача ОСОБА_1 про те, що йому було відмовлено в проханні скористатися послугами адвоката, оскільки із оглянутого в судовому засіданні відеодиску із відеофайлами з відеорестратора поліцейського, що наданий представником відповідача, вбачається, що позивач бажав скористатися послугами адвоката, на що працівники поліції не заперечували та пропонували позивачу запросити захисника, проте, враховуючи, що позивач вказав, що він поспішає на роботу та й також допускає, що адвокат в даний час зайнятий, тому просив розгляд справи перенести на інший день. Тобто, право позивача мати захисника в даному випадку, на думку суду, порушено не було.

Також суд не приймає до уваги твердження позивача, що працівниками поліції не було надано йому доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, оскільки дане спростовується наданими представником відповідача відеоматеріалами, згідно яких працівник патрульної поліції пред`явив позивачу докази, які, на думку працівника поліції, доводять факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Згідно частини 1 і 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Отже, як вбачається зі змісту постанови Серія ЕНА №1331510 від 29.01.2024, саме порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху України, слугувало підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Проте, суду не надано належних та допустимих доказів того, що саме водій автомобіля марки «Mersedes-Benz E220», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував позивач ОСОБА_1 , допустив порушення п. 12.4 ПДР та за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про притягнення позивача до адміністративної відповідальності закриттю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень КАС України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем понесено судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 605 грн. (а.с. 8), та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 900,00 грн (а.с. 9-10, 14-18), а тому дані витрати у відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 9, 251, 255, 283 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 6, 9, 12, 14, 19, 20, 22, 32, 72, 77, 94, 122, 132, 139, 143, 192, 241-246, 268, 271, 286 КАС України, суд -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕНА №1331510 від 29.01.2024, винесену поліцейським 2 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області сержантом поліції Касько Сергієм Васильовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 900 (три тисячі дев`ятсот) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони по справі:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований в АДРЕСА_1 ;

Відповідач Управління патрульної поліції у Вінницькій області, адреса: 21010, м. Вінниця, вул. Ботанічна, буд. 23, .

Суддя Л.П. Шевчук