Справа № 953/1062/24
Суддя: Лисиченко С. М.
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 953/1062/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2024 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючої судді - Лисиченко С.М.,
за участю секретаря судового засідання Сергієнко К.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Харкова адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -
09 лютого 2024 року до Київського районного суду м.Харкова поштовим шляхом надійшла позовна заява ОСОБА_1 , відповідно до якої просить суд постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 1334710 від 29.01.2024, передбачене ч. 1 ст. 122 КУПАП України - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо позивача - закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 29 січня 2024 року, відносно нього працівником поліції інспектором 1 взводу 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом ОСОБА_2 винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУПАП, за те що він 29.01.2024 о 16-37 год. по вулиці Квітки Основ`яненка в м. Харків, керував автомобілем та порушив вимоги дорожнього знаку 3.2 ПДР України (рух механічних транспортних засобів заборонено). Вказує, що постанова не відповідає обставинам справи, вимогам закону та підлягає скасуванню з таких підстав.
Так, 29.01.2024 він дійсно керував автомобілем "NISSAN VERSA", державний номерний знак НОМЕР_1 , був зупинений працівниками поліції та відносно нього було винесено спірну постанову. Оскільки під час його керування транспортним засобом на території м. Харкова та Харківської області було оголошено повітряну тривогу то він не вимагав пояснень від працівників поліції щодо його зупинки та притягнення до адміністративної відповідальності, він лише підписав якийсь папірець та поїхав далі в пошуках безпечного укриття. Пізніше вивчивши зміст спірної постанови, він з`ясував, що постанову було винесено з порушенням ст.268 КУпАП, з огляду на те, що з матеріалами справи його ознайомлено не було, надавати пояснення, заявляти клопотання йому не було надано можливості, оскільки його було зупинено о 16-38 год, а постанову було складено о 16-42 год, тобто за 5 хвилин було його зупинено, перевірено документи та винесено постанову, навіть не пояснюючи причини порушення ПДР. Крім того, йому не було роз`яснено ст. 289 КУпАП щодо порядку оскарження постанови.
Також зазначає, що в спірній постанові не вірно зазначено навіть його адресу реєстрації та фактичного проживання, що ще раз підтверджує формальне відношення до розгляду адміністративного матеріалу. За таких умов він не мав часу та, відповідно, фізичної можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст.268 КУПАП України, зокрема, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою, користуватися послугою перекладача, тощо.
Крім того в порушення ст. 283 КУпАП працівником поліції в постанові не конкретизовано де саме по вул. Квітки Основ`яненка в м. Харків він порушив вимоги вимоги дорожнього знаку 3.2 ПДР України (рух механічних транспортних засобів заборонено). Згідно інформації якою він володіє, на вул. Квітки Основ`яненка в м. Харків відсутні дорожні знаки 3.2 ПДР України (рух механічних транспортних засобів заборонено), та такого знаку під час керування ним автомобілем він не бачив, та правил дорожнього руху не порушував, що ще раз підтверджує його невинуватість та відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення. Той факт, що винесення постанови безпосередньо на місці вчинення правопорушення (на дорозі), а не за місцезнаходженням відповідного органу, та без надання часу на реалізацію відповідних прав, є порушенням право особи, яка притягається до відповідальності, прямо визнаний Конституційним Судом України, рішення якого с обов`язковим до виконання на усій території України. В його випадку працівник патрульної поліції не склав протокол про адміністративне правопорушення, а відразу виніс постанову про притягнення до адміністративної відповідальності та наклав на нього штраф. Оскільки в цей час на території Харківської області було оголошено повітряну тривогу та від часу його зупинення до винесення постанови було витрачено працівниками патрульної поліції лише 5 хвилин, він не мав можливості навіть надати якісь пояснення. Відповідач притягнув його до відповідальності без всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи. Отже, працівниками патрульної поліції були грубо порушені його права на повний та неупереджений розгляд справи про адміністративне правопорушення, що і змусило його звернутись до адміністративного суду, за захистом порушених прав.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Харкова від 09.02.2024, визначено головуючу суддю у справі: Лисиченко С.М.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.02.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
08.03.2024 до канцелярії суду надійшов відзив Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на позовну заяву. Представник відповідача вказує, що дослідивши аргументи позовної заяви, вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а наведені доводи такими, що не відповідають дійсності та повністю заперечує проти задоволення позовних вимог з наступних підстав, виходячи з наступного.
Так, щодо обставин справи віфдповідач зазначає, що 29.01.2024 близько 16:37 за адресою: м. Харків, пров. Соборний, екіпажом управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (далі - УПП в Харківській області ДПП) виявлено рух транспортного засобу "NISSAN VERSA", реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій якого не виконав вимогу дорожнього знаку 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено», що є порушенням пункту 8.4 (в) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306. Зазначені дії водія об`єктивно свідчили про наявність юридичного факту, який містив формальні ознаки адміністративного правопорушення, що об`єктивно вказувало на необхідне юридичне реагування зі сторони працівників поліції, встановлене діючим законодавством. За наявності обставин, зазначених у статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», працівниками патрульної поліції зупинено вищезазначений транспортний засіб. Поліцейськими встановлено особу водія, ним виявився ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інспектор довів до відома позивача нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються превентивні поліцейські заходи. Позивачеві в повному обсязі були роз`ясненні його права, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП. Встановивши, що дана подія має цілісний склад адміністративного правопорушення, за результатом розгляду справи, згідно з вимогами статей 251, 252, 268, 278, 279, 280 КУпАП інспектором взводу № 1 роти № 1 батальйону № 3 УПП в Харківській області ДПП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 (далі інспектор) винесено спірну постанову.
Крівм того зазначає, що на відеофайлі «export-13luc» зафіксовано факт руху транспортного засобу "NISSAN VERSA", реєстраційний номер НОМЕР_1 сірого кольору, який рухався по провулку Соборному в напрямку вулиці Квітки-Основ`яненко в зоні дії дорожнього знаку 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено» та зупинений працівниками поліції на розі провулку Соборного та вулиці Квітки-Основ`яненко. Будь-яких перешкод, що обмежували видимість дорожнього знаку під час руху транспортного засобу, яким керував позивач, об`єктивно не вбачається. Разом з тим, зі змісту діалогу інспектора з позивачем вбачається відсутність жодних обставин, які б зумовили правомірний проїзд транспортного засобу, яким керував позивач, в зоні дії дорожнього знаку 3.2. З огляду на те, що в силу п. 9 частини першої статті 31 та статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», статті 283 КУпАП відеоспостереження за дотриманням позивачем ПДР України інспектором зафіксовано у встановленому законом порядку, з зазначенням технічного засобу в графі № 7 постанови, таким чином відеозапис «export-13luc» є належним та допустимим доказом інкримінованого правопорушення . Відповідачем також долучено до відзиву фото-знімки. На зазначених знімках добре видно розташування дорожнього знаку 3.2 на в`їзді до провулку Соборного, по якому рухався позивач, керуючи транспортним засобом, що об`єктивно вбачається з долученого до відзиву відеозапису.
Вказує, що позивачем не було заявлено жодного клопотання. Як вбачається зі змісту відеозапису з нагрудної камери поліцейського, жодними діями працівників поліції позивач не був обмежений в реалізації його прав, в тому числі на правову допомогу. Позивач вільно користувався своїм мобільним телефоном та при наявності бажання мав змогу вчинити дії, спрямовані на прибуття адвоката на місце події чи отримати правову допомогу засобами телефонного зв`язку. Крім того, Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" внесено зміни до статті 258 КУпАП, зокрема, доповнено абзацом 4, зі змісту якого вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до статті 283 КУпАП. З урахуванням наведеного, відповідач вважає безпідставними твердження позивача про порушення інспектором порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та вимог статті 268 КУпАП.
Щодо посилання позивача про невідповідність у зазначеній постанові адреси місця вчинення адміністративного правопорушення дійсному, відповідач зазначив наступне.
Так, згідно чинного наказу Міністерства внутрішніх справ України «Про внесення змін до Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» від 24.12.2019 № 1096 відповідно до пункту 8 розділу IV абзацу 3 - за наявності технічної можливості постанова по справі про адміністративне правопорушення складається в електронній формі з використанням мобільного логістичного пристрою із автоматичним присвоєнням їй відповідної серії та номера, а також із зазначенням відомостей, визначених у додатку 7 до цієї Інструкції, яка інтегрується до електронної картки про адміністративне правопорушення та роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв у вигляді стрічки. Планшетний пристрій, за допомогою якого складається постанова оснащений системою GPS-навігатор пристроєм, який отримує сигнали глобальної системи позиціонування з метою визначення поточного місця розташування і здійснює адресний пошук. Під час складання постанови інспектором, навігаційне програмне забезпечення визначило поточну адресу розташування приладу, як вулиця Квітки Основ`яненка, м. Харків. Так як в даній справі процедура розгляду відбувається фактично на місці вчинення правопорушення, відтак адресу скоєння правопорушення програмне забезпечення зазначило, як тотожну адресу. Таким чином, саме через наведену технічну специфіку службових планшетних пристроїв, в оскаржуваній постанові помилково зазначено адресу місця вчинення правопорушення.
Відповідач визнає наявність недоліку в оскаржуваній постанові, проте вважає, що він не повинен сприйматись як безумовне свідчення протиправності прийнятого рішення. В даній справі основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, факт вчинення якого підтверджено відеоматеріалами, відсутність яких виключала б склад наведеного адміністративного правопорушення. Аналіз наведених правових норм, доказів та обставин, на думку відповідача, в цілому дають підстави для висновку, що зазначення інспектором в графі № 5 оскаржуваної постанови не точної адреси, не спростовує порушення позивачем вимог пункту 8.4 ПДР України, та є помилкою.
Відповідач вважає, що зібрані інспектором докази повністю узгоджуються між собою та відтворюють фактичні обставини цієї справи. Отже, сукупність вищенаведених доказів спростовують доводи позивача про протиправність оскаржуваної постанови та відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, яке ставиться йому у провину. Дотримання ПДР України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків. Винесення оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, з метою виховання особи, відповідало вимогам закону та посадовим інструкціям поліцейського і було спрямоване на дотримання в подальшому позивачем ПДР України задля забезпечення для всіх часників дорожнього руху безпеки.
З огляду на вищезазначене відповідач вважає, що правові підстави для скасування постанови відсутні, оскільки вона винесена законно, а її скасування призведе до залишення правопорушника без відповідальності, у зв`язку з чим просить суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
11.04.2024 до суду надійшло клопотання представника позивача Фень М.Д. про долучення доказів до матеріалів справи.
24.04.2024 електронним шляхом представником Департаменту патрульної поліції Ільченко Є.С. подано заперечення на клопотання, відповідно до яких вказує, що представником позивача адвокатом Фенем Максимом Дмитровичем направлено до суду клопотання від 11.04.2024, зі змісту якого вбачається, що його особою було направлено адвокатський запит до Харківської міської ради, в якому він просив надати інформацію щодо встановлених дорожніх знаків 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено» за адресою: вул. Квітки-Основ`яненка, м. Харків. Департаментом будівництва та шляхового господарства надано відповідь на запит та за результатом розгляду повідомлено, що за інформацією КП «ХАРКІВ-СИГНАЛ», яке здійснює експлуатаційне утримання технічних засобів організації (регулювання) дорожнього руху, що встановлені на вулично-дорожній мережі міста Харкова та належать до комунальної власності Харківської міської територіальної громади, згідно єдиної дислокації технічних засобів організації дорожнього руху по вул. Квітки-Основ`яненка відсутні дорожні знаки 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено». Одночасно проінформовано, що відповідні дорожні знаки та таблички до них 7.3.1, 7.3.2 «Напрямок дії» встановлено на перехресті м-н Конституції пров. Соборний, в районі адміністративної будівлі Харківської міської ради, яка розташована за адресою: м-н Свободи, 7, м. Харків.
Зазначаєє, що відповідно до відеозапису «export-13luc», який долучено до оскаржуваної постанови та надано стороною відповідача до суду разом з відзивом, зафіксовано факт руху транспортного засобу NISSAN VERSA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача, який рухався по провулку Соборному в напрямку вулиці Квітки-Основ`яненка в зоні дії дорожнього знаку 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено» та зупинений працівниками поліції на розі провулку Соборного та вулиці Квітки-Основ`яненка. Також на відеозаписі відображено адміністративну будівлю Харківської міської ради, яка розташована за адресою: м-н Свободи, 7, м. Харків, про яку зазначено у відповіді на адвокатський запит, вздовж якої, як вбачається з відеозапису, проїхав транспортний засіб під керуванням позивача. Таким чином, відповідач вважає, що інформація, надана Департаментом будівництва та шляхового господарства повністю узгоджується із зібраними інспектором доказами, разом вони відтворюють фактичні обставини цієї справи.
З огляду на вищезазначене відповідач вважає, що правові підстави для скасування постанови відсутні, оскільки вона винесена законно, а її скасування призведе до залишення правопорушника без відповідальності, у зв`язку з чим просить суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
У судове засідання, призначене на 25.04.2024, позивач не з`явився, про дату, час і місце проведення підготовчого розгляду повідомлений в установленому законом порядку та належним чином. Представник позивача - адвокат Фень М.Д. у поданому до суду 11.04.2024 клопотанні про долучення доказів зазначив, що просить суд справу розглядати без участі позивача та його представника.
Представник відповідача Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції у судове засідання, призначене на 25.04.2024, не з`явився, про дату, час і місце проведення судового розгляду повідомлявся в установленому законом порядку та належним чином. Причини неявки суду не відомі.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.
Зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕНА №1334710 від 29.01.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі вбачається, що 29.01.2024 16:37:28 м.Харків вул.Квітки-Основ`яненка, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував транспортним засобом NISSAN VERSA, н.з. НОМЕР_1 , здійснив рух в зоні дії дорожнього знаку 3.2 рух механічних транспортних засобів заборонено, чим порушив п.8.4.в ПДР України порушення вимог заборонних знаків. Зазначений автомобіль був зупинений інспектором взводу №1 роти №1 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Скориком Олександром Івановичем, який на місці зупинки транспортного засобу, 29.01.2024 виніс постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. за порушення п. 8.4.в ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.122 КУпАП.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За приписами ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 8 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до ч.5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР України).
За п.1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).
В силу положень ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Частиною 2 ст.258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (ст. 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.
Пунктом 33 ПДР України передбачено, що дорожні знаки є одним з основних засобів організації дорожнього руху і призначені для інформування його учасників про умови, режими і напрямки руху, місцях розміщення об`єктів сервісу тощо.
Пунктом 8.1 ПДР України передбачено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Згідно з п. 8.4 «в» ПДР України заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.
Дорожній знак 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено» забороняє рух усіх механічних транспортних засобів. Дія знаку поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Частиною 1 ст.122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення вимог дорожніх знаків
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що рух механічного транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено» є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності в порядку ч.1 ст. 122 КУпАП.
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України, саме на суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок доказування в адміністративних справах.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частина 1 ст.76 КАС України, передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

За правилами п.5 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 року № 1026 (далі Інструкція №1026) включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Слід відзначити, що в силу вимог ст. 251 КУпАП візуальне спостереження працівником поліції за порушенням не може бути доказом порушення ПДР.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, а саме: фото- або відеозаписом правопорушення.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 23 жовтня 2019 року (справа № 357/10134/17).

З відтвореного у судовому засіданні відеозпису реєстратора закріпленим на форменому одязі патрульного 472794, який є додатком до відзиву на позовну та відомості про який зазначені в оскаржуваній постанові, вбачається, що 29.01.2024 о 16 год. 36 хв. працівниками патрульної поліції на розі провулку Соборного та вулиці Квітки-Основ`яненко було зупинено транспортний засіб "NISSAN VERSA", реєстраційний номер НОМЕР_1 сірого кольору, який рухався по провулку Соборному в напрямку вулиці Квітки-Основ`яненко. Підійшовши до вказаного транспортного засобу, поліцейський назвав свою посаду та ім`я, запитав водія, як можна до нього звертатись. На що водій одразу запитав чи він щось порушив, потім представився як ОСОБА_3 . Водію було повідомлено про те, що на вулиці, по якій він рухався, висить знак 3.2 проїзд механічного транспортного засобу заборонено, на що водій відповів, що він подивився, «кирпича» ж немає. Поліцейський вказав, що на знаку намальований автомобіль. Водій відповів що під час руху транспортного засобу він не бачив знаку, поспішає. При цьому сигналу тривоги, як зазначає позивач у позові, відео не містить. Поліцейський повідомив позивача, що ведеться відеофіксація, а також про те, що вказані його дії є порушенням ч.1 ст.122 КУпАП та пункту ПДР 8.4, попрохав водія надати його документи, а саме посвідчення водія. Позивач запитав який штраф передбачений за це порушення, на що отримав відповідь поліцейського - 340 гривень. Надалі позивач запитав, чи немає попередження, на що поліцейський відповів, що якби було, то він одразу би про це сказав. Також позивач висловлював такі репліки як: «оце я проїхався, накатався». Зауважив, що це перший штраф за 12 років. Також позивач запитав у працівника поліції про те, якщо він заплатить штраф відразу, то чи у нього законодавча можливість заплатити половину суми штрафу, на що поліцейський відповів, що це за порушення швидкісного режиму таке передбачено, а не за дане правопорушення. Надалі працівник поліції роз`яснив позивачу його права, передбачені ст.268 КУпАП, на що позивач сказав, що він знає свої права, оскільки є юристом на службі, просто знак не побачив. Поліцейський ще раз пояснив, що саме порушив позивач: ч.1 ст.122 КУпАП та пункту ПДР 8.4, за що передбачено штраф 340 гривень. Поліцейський запитав, чи є у позивача якісь питання, на що останній зауважив, що він юрист, просто не побачив знак. Побачив знак вже коли під`їхав до місця зупинки. За результатами розгляду справи поліцейським було винесено постанову. Позивачу було вручено спірну постанову на підпис, останній підписав без зауважень.

Відповідно до даних, які містяться у наданому представником позивача листі за підписом директора Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради від 08.02.2024 №315/0/66-24, за інформацією КП «ХАРКІВ-СИГНАЛ», яке здійснює експлуатаційне утримання технічних засобів організації (регулювання) дорожнього руху, що встановлені на вулично-дорожній мережі міста Харкова та належать до комунальної власності Харківської міської територіальної громади, згідно єдиної дислокації технічних засобів організації дорожнього руху по вул. Квітки-Основ`яненка відсутні дорожні знаки 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено». Одночасно проінформовано, що відповідні дорожні знаки 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено» та таблички до них 7.3.1, 7.3.2 «Напрямок дії» встановлено на перехресті майдан Конституції пров. Соборний, а саме в районі адміністративної будівлі Харківської міської ради, яка розташована за адресою: м-н Свободи, 7, м. Харків.

Зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕНА №1334710 від 29.01.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі вбачається, що 29.01.2024 16:37:28 м.Харків вул.Квітки-Основ`яненка, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував транспортним засобом NISSAN VERSA, н.з. НОМЕР_1 , здійснив рух в зоні дії дорожнього знаку 3.2 рух механічних транспортних засобів заборонено, чим порушив п.8.4.в ПДР України порушення вимог заборонних знаків.

Представником відповідача на оптичному диску, на якому також міститься відеозапис реєстратора закріпленого на форменому одязі патрульного 472794, надано фотознімки, з яких вбачається розташування дорожнього знаку 3.2 на в`їзді до провулку Соборного в м.Харкові.

Як було зазначено вище, з відтвореного у судовому засіданні відеозпису реєстратора закріпленим на форменому одязі патрульного 472794, який є додатком до відзиву на позовну заяву, та відомості про який зазначені в оскаржуваній постанові, вбачається, що 29.01.2024 о 16 год. 36 хв. працівниками патрульної поліції на розі провулку Соборного та вулиці Квітки-Основ`яненко було зупинено транспортний засіб NISSAN VERSA, реєстраційний номер НОМЕР_1 сірого кольору, який рухався по провулку Соборному в напрямку вулиці Квітки-Основ`яненко.

Тобто водій транспортного засобу NISSAN VERSA, реєстраційний номер НОМЕР_1 сірого кольору, в`їхав на пров.Соборний, на в`їзді до якого розташований дорожний знак 3.2, здійснив рух по провулку та був зупинений працівниками патрульної поліції вже на розі провулку Соборного та вулиці Квітки-Основ`яненко.

З огляду на зазначене, суд не бере до уваги доводи позивача в цій частині.

Відповідно до позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26.03.2020 у справі № 2а-475/09/1370, не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки. Пуризм у загальноприйнятому розумінні є надмірним прагненням до чистоти, переваги форми над змістом. Правовий пуризм може мати як добровільний характер і виявлятися в діяльності окремих посадових осіб, так і бути вимушеним через санкціонування державою, яка обмежує реалізацію дискреційних повноважень суб`єктів правозастосування, недопущення відступу від правових приписів. Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них».

Не кожен дефект певного адміністративного акта, який має й оскаржувана постанова, робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Такий вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод "оцінки справедливості процесу в цілому" не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, "чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий".

22 травня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 825/2328/16, адміністративне провадження №К/9901/23055/18 (ЄДРСРУ № 89396394) досліджував питання щодо наслідків порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень.

Так, Верховний Суд зазначив, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення. Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Отже, Верховний Суд наголосив, що у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Суд зазначає, що спіона постанова складена на місці вчинення правопорушення, з огляду на рух позивача в зоні дії дорожнього знаку 3.2. Цей факт підтверджується матеріалами справи і встановлено відеозаписом реєстратора закріпленим на форменому одязі патрульного, що вказує на правомірність притягнення його до відповідальності та накладення адміністративного стягнення на підставі частини першої статті 122 КУпАП.

Тобто, відповідачем, в порядку вимог ст.77 КАС України, в обгрунтування своїх заперечень надано суду відеозапис з відеореєстратора, в якості доказу вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Таким чином, надані відповідачем матеріали на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст. 99 КАС України, отже, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого ознак цифрового підпису автора.

В ході судового розгляду, шляхом огляду змісту оптичного диску, встановлено, що наданий суду відеозапис, фотознімки підписані цифровим підписом 06.03.2024, підписувач ОСОБА_4 , яка є представником Департаменту патрульної поліції, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином, наданий суду відеозапис з відеореєстратора та фотознімки є допустимими доказами в розумінні ст. 74 КАС України.

Будь-яких інших аргументованих доказів щодо незаконності дій відповідача та скасування спірної постанови у справі про адміністративне правопорушення судом не встановлено.

Враховуючи те, що факт вчинення позивачем правопорушення знайшов своє підтвердження під час розгляду справи, суд дійшов висновку щодо правомірності винесеної інспектором взводу №1 роти №1 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Скориком Олександром Івановичем постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1334710 від 29.01.2024. При цьому, інспектором не було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення та права позивача при прийнятті рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, аналізуючи вказані правові норми та дослідивши поданий відповідачем відеозапис події, суд зазначає, що факт порушення позивачем ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме рух в зоні дії дорожнього знаку 3.2 є встановленим відеозаписом, а тому оскаржувана в межах даної справи постанова про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1334710 від 29.01.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності винесена правомірно, за формою та змістом відповідає вимогам ст.283 КУпАП, підстави для її скасування відсутні.

Щодо доводів позивача про те, що в постанові серії ЕНА № 133710 від 29.01.2024 року не вірно зазначено його адресу реєстрації та фактичного проживання, що підтверджує формальне відношення до розгляду адміністративного матеріалу, суд наголошує на тому, що з відтвореного відеозпису реєстратора закріпленим на форменому одязі патрульного 472794, який є додатком до відзиву на позовну заяву, та відомості про який зазначені в оскаржуваній постанові, вбачається, що поліцейський, при складанні оскаржуваної постанови, запитав у позивача адресу його проживання, на що позивач назвав адресу проживання: АДРЕСА_1 , як вказано в спірній постанові.

З огляду на зазначене, доводи позивача в цій частині не є слушними.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд зазначає, що позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Натомість, відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність оскаржуваної постанови, яка є предметом оскарження позивачем.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Тому, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо винесення адміністративного постанови, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова не підлягає скасуванню, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо інших доводів позивача та відповідача суд враховує правові висновки, викладені у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, де Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Також, згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Частиною 1 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.2 ,3, 77, 94, 139, 143, 242-246, 250, 255, 286 КАС України, ст. 9, 33, ч.8 ст.121, 222, 251, 258, 280, 283, КУпАП, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: 61033, м. Харків, вул. Шевченка, 315-а.

Суддя - С.М. Лисиченко