Справа № 520/33303/23
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 р. Справа № 520/33303/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2024, головуючий суддя І інстанції: Григоров Д.В., м. Харків, по справі № 520/33303/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ) через систему «Електронний суд» звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (надалі відповідач) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в якому просив суд:

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по час фактичної виплати заборгованості але не більше шести місяців, що складає 131 049,18 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року у справі №520/33303/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишено без розгляду.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись не врахування фактичних обставин справи, поверхове дослідження поданих позивачем документів, відсутність мотивів такої однобічної оцінки доказів незважаючи на пряме та грубе порушення Закону, прав та інтересів позивача з боку відповідача, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року у справі №520/33303/23 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25.04.2023 у справі № 380/15245/22, за якою положення ст. 233 КЗпП в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед ч. 5 ст. 122 КАС України. В той час як, до 19.07.2022 КЗпП не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому зарплати; після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, зокрема і про стягнення належної працівнику зарплати, обмежено трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (висновок зробив Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у рішенні від 06.04.2023 у справі № 260/3564/22).

Свою позицію позивач обґрунтовує також посиланням на запровадження воєнного стану на території Україні, що за рекомендаціями Ради Суддів України від 02.03.2022, є поважною причиною для поновлення процесуальних строків. Окрім того, позивач зауважує, що за висновками постанови Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22, протягом дії воєнного стану суворе застосування судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду.

Відповідачем на апеляційну скаргу подано відзив, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

У відповідності до пунктів 1 та 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, а також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що від учасників справи не надійшло клопотання про розгляд справи за їх участю, правовідносини та предмет доказування у справі, не вимагають витребування нових доказів та проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, то за таких обставин колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.

За приписами статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (частина перша). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина друга).

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вивчивши обставини справи, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що на підстав наказу від 03.11.2020 №344 о/с позивач звільнений з посади інспектора сектору реагування патрульної поліції №4 Валківського відділу поліції ГУ НП в Харківській області з 06 листопада 2020 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у справі № 520/3148/21, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року, задоволено частково позов ОСОБА_1 .

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області з приводу ненарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за несення поліцейської служби в нічний час за період 07.11.2015-06.11.2020 із розрахунку 570год.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та здійснити виплату ОСОБА_1 доплати за несення поліцейської служби в нічний час за період 07.11.2015-06.11.2020 із розрахунку 570 год.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області з приводу ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення поліцейського за період проходження служби 07.11.2015-31.10.2017.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та здійснити виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення поліцейського за період проходження служби 07.11.2015-31.10.2017 із урахуванням наявності підстав, визначених Законом України від 03.07.1991 №1282-ХІІ та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Відтак, у справі № 520/3148/21 було вирішено питання про донарахування та виплату позивачу доплати за несення поліцейської служби в нічний час і індексації грошового забезпечення поліцейського.

За матеріалами даної справи розрахунок на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у справі № 520/3148/21 було здійснено 29.06.2021, що не заперечується учасниками справи (а.с. 96 том 1).

В той же час, 20 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із даним позовом, в якому просив суд стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по час фактичної виплати заборгованості, але не більше шести місяців, що складає 131 049,18 грн.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про відкриття провадження, ухвалою від 27.11.2023 залишив позов ОСОБА_1 без руху, з огляду на порушення тримісячного строку звернення до суду за захистом порушеного права. Вказаною ухвалою було запропоновано позивачу надати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, в якій вказати підстави та надати докази на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.

На виконання вказаної ухвали позивач подав до суду заяву про поновлення пропущеного строку позовної давності (а.с. 48-77 том 1), в якій зауважив, що відраховувати строк про початок перебігу позовної давності у даному спорі слід з моменту отримання позивачам копії постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року у справі № 520/3148/21 (06.09.2023 за відбитком на копії постанови), який також збігся із запровадженням воєнного стану на території України. А оскільки позивач мешкав у зоні ведення активних бойових дій, він був вимушений тимчасово виїхати до с.Бердянка Харківської області, що перешкоджало йому у реалізації права на звернення до суду. Між тим, 26.07.2023 позивач пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією задля повторного продовження інвалідності та був вимушений займатися оформленням пенсійного посвідчення, який він отримав 28.09.2023.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року заява ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду задоволена та відкрито провадження у справі.

21 грудня 2023 року одночасно з поданням відповідачем відзиву на апеляційну скаргу, до суду першої інстанцій надійшла заява відповідач про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 , з посиланням на положення частини п`ятої статті 122 КАС України та відсутності обґрунтування позивачем пропуску місячного строку для звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (а.с.99-105 том 1).

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 . В обґрунтування відповідної ухвали суд першої інстанції зазначив, що початком відліку процесуального строку на звернення до суду з позовом у цій справі є саме дата 29 червня 2021 року, тобто день зарахування на картковий рахунок позивача доплати за несення служби нічний час за період 07.11.2015-06.11.2020 та суми індексації грошового забезпечення поліцейського за період проходження служби 07.11.2015-31.10.2017. Відтак, з`ясувавши після відкриття провадження у справі те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, суд першої інстанції прийшов до висновку, що належить застосувати положення ч. 4 ст. 123 КАС України та надати позивачу можливість повідомити про причини пропуску строку звернення до суду за ч.5 ст.122 КАС України, оцінивши їх на предмет поважності.

05 січня 2024 року на виконання вимог приведеної вище ухвали позивач подав до Харківського окружного адміністративного суду заяву про поновлення пропущеного строку позовної давності (а.с. 115-122 том 1), в якій також було приведено посилання на запровадження воєнного стану, вимушену евакуацію позивача із місця мешкання та оформлення документів з інвалідності.

Слід зауважити, що позивачем у приведеній заяві не порушувалось інших підстав для поновлення місячного строку на звернення до суду з відповідним позовом.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишено без розгляду.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач був звільнений зі служби 06.11.2020, а остаточний розрахунок відбувся 29.06.2021, тобто до введення в Україні воєнного стану. Відтак, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України місячний строк для звернення до суду завершився до уведення в Україні воєнного стану і ця причина виникла після закінчення строку, який пропущено. Отже, суд першої інстанції дійшов до висновку, що підстави, викладені в заяві про поновлення процесуального строку є неповажними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частини третьої статті 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За частиною першою статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Предметом спору є стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні.

Відповідно до правової позиції, сформованої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України і статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно до положень статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 КАС України.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

За змістом положень статті 122 КАС України цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, Конституційний Суд України у Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 (у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу), серед іншого, зазначив, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Отож звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (стаття 117 Кодексу законів про працю України) обмежене строком, який у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби визначений у частині п`ятій статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України і становить один місяць (з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів).

Аналогічного висновку прийшов також Верховний Суду у постанові від 07 вересня 2023 року у справі №160/914/23.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції 06.11.2020, а з огляду на те, що відповідач в день звільнення не здійснив виплату сум доплати за несення поліцейської служби в нічний час і індексації грошового забезпечення поліцейського при звільненні, позивач звернувся до суду.

З цього приводу рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у справі № 520/3148/21 зобов`язано відповідача нарахувати та здійснити виплату ОСОБА_1 доплати за несення поліцейської служби в нічний час за період 07.11.2015-06.11.2020 із розрахунку 570 год, а також індексації грошового забезпечення поліцейського за період проходження служби 07.11.2015-31.10.2017 із урахуванням наявності підстав, визначених Законом України від 03.07.1991 №1282-ХІІ та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

На виконання вказаного рішення 29.06.2021 позивачу виплачені відповідні суми, а саме, 2 901,66 грн у вигляді доплати за несення служби в нічний час та 3 3375,17 грн індексації грошового забезпечення.

Таким чином, з огляду на наведені вище міркування можна дійти висновку, що оскільки доплату за несення служби в нічний час та індексацію грошового забезпечення на виконання судового рішення у справі № 520/3148/21 позивачеві фактично виплачено відповідачем 29.06.2021, місячний строк звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за затримку такої виплати розпочав свій відлік 30.06.2021 та сплив 29.07.2021.

Отже, зважаючи те, що з вимогами про нарахування та виплату середнього заробітку за весь час затримки виплати доплату за несення служби в нічний час та індексацію грошового забезпечення позивач звернувся 20 листопада 2023 року, колегія суддів констатує, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду з такими вимогами.

Згідно з частиною першою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку

За вимогами частини третьої статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Надаючи оцінку обставинам, які позивачем зазначені як підстави для поновлення місячного строку для звернення до суду з відповідним позовом (воєнний стан та оформлення документів про інвалідність), колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з даного приводу, зокрема, про те, що такі обставини дійсно настали вже після спливу строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Поряд з цим, посилання позивача в апеляційній скарзі на правову позицію викладену Касаційним адміністративним судом Верховного Суду у рішенні від 06.04.2023 у справі № 260/3564/22, колегія суддів вважає необґрунтованими, адже предметом судового розгляду у вказаній справі були зовсім інші правовідносини, зокрема, не нарахування та невиплата додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168. Водночас, додаткова грошова винагорода є складовою грошового забезпечення, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за позицією Верховного Суду, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16, спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

За таких саме підстав колегія суддів вважає безпідставними посиланням позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25.04.2023 у справі № 380/15245/22.

Доводи апеляційної скарги позивача про відсутність підстав для пропуску строку на звернення до суду з посиланням п.1 глави ХІХ Прикінцевих положень КЗпП та дію карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Так, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 на території України з 19 грудня 2020 року до 30 червня 2023 року встановлено карантин. Дію карантину було продовжено аж по 30 червня 2023 року (постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року№ 651 дію карантину відмінено).

Отже, на території України карантинні обмеження з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, діяли з 19 грудня 2020 року по 30 червня 2023 року).

Згідно до п.1 глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У відповідності до положень частин першої та другої статті 233 КЗпП України (в чинній редакції), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Саме посилаючись на дію приведених вище положень, заявник зауважує, що за умови дії карантинних обмежень, строки передбачені статтею 233 КЗпП України продовжуються.

Водночас, виходячи із приведених вище висновків Верховного Суду у постанові від 07 вересня 2023 року у справі №160/914/23, звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби визначений у частині п`ятій статті 122 КАС України і становить один місяць (з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів).

Таким чином, до спорів про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку не застосовуються строки передбачені статтею 233 КЗпП України, а відтак не діють положення п.1 глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України щодо продовження дії відповідних строків на період дії карантину.

Між іншим, виходячи з умов справи, із відповідним позовом ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду лише через чотири місяці після закінчення дії карантину на території України (30.06.2023), а відтак навіть закріплені в п.1 глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України та статті 233 КЗпП позивачем було порушено, в той час як наведені ним причини пропуску не є поважними.

Інші доводи на, які посилався апелянт не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Суд також зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2024 по справі № 520/33303/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) С.П. Жигилій Л.В. Любчич