Справа № 480/9155/23
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2024-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 р. Справа № 480/9155/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.01.2024, головуючий суддя І інстанції: С.О. Бондар, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021 по справі № 480/9155/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу додаткової винагороди у збільшеному до 100000 грн розмірі за період з 20.02.2023 по 15.03.2023, з 16.03.2023 по 14.04.2023, з 14.04.2023 по 26.04.2023, з 06.05.2023 по 31.05.2023, з 02.06.2023 по 22.06.2023, з 26.06.2023 по 14.07.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду у збільшеному до 100000 грн розмірі за період з 20.02.2023 по 15.03.2023, з 16.03.2023 по 14.04.2023, з 14.04.2023 по 26.04.2023, з 06.05.2023 по 31.05.2023, з 02.06.2023 по 22.06.2023, з 26.06.2023 по 14.07.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що постанова № 168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захисті Батьківщини, за які виплачується у розмірі 100 000 гривень винагорода, а відповідно до п. 16 Роз`яснення Департаменту соціального захисту Міністерства Оборони України від 11.04.2023 року № 423/1932: «Виплата додаткової винагороди військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я ( у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення ( у випадку, коли не було можливості провести евакуацію до лікарняного закладу), а у інших випадках - за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення до лікарняного закладу ( в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії здійснюється в розмірі 100 000 гривень. Таким чином, позивач зазначає, що має право на отримання збільшеної до 100000 грн. винагороди протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я за весь час лікування без обмеження щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 11.08.2022 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

28.09.2022 позивач одержав множинні вогнепальні сліпі осколкові поранення верхніх та нижніх кінцівок з вогнепальним переломом середньої третини лівої кістки, наявністю металевого уламка в м`яких тканинах правого плеча. Вогнепальну рану правої гомілки з наявністю металевого уламка у м`яких тканинах. Вогнепальні поранення правої кісті з вогнепальним переломом п`ятої п`ясної кістки.

Внаслідок отриманого поранення позивач перебував на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я.

Згідно з довідкою-витягом з розрахунково-платіжних відомостей щодо розміру грошового забезпечення старшого сержанта ОСОБА_1 від 25.09.2023 № 917, військовою частиною НОМЕР_1 виплачено позивачу додаткову винагороду з розрахунку 30000 грн щомісяця за період з вересня 2022 року по січень 2023 року; додаткову винагороду з розрахунку 70000 грн за період з 28.09.2022 по 30.10.2022, з 01.11.2022 по 30.11.2022 та з 15.12.2022 по 13.01.2023 в сумі 212483,87 грн та додаткову винагороду з розрахунку 100000 грн за період з 01.02.2023 по 18.02.2023 в сумі 64285,71 грн.

ОСОБА_1 звільнено у запас наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 15.08.2023 № 54-рс відповідно до свідоцтва про хворобу № 779 від 25.05.2023 (про непридатність до військової служби з переглядом через 6-12 місяців) на підставі пп. "б", п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я).

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.08.2023 №236 позивача виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 17.08.2023.

Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу додаткової винагороди відповідно до положень постанови Постанови КМУ № 168 у збільшеному до 100000 грн розмірі за період його перебування на лікуванні та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою з 20.02.2023 по 15.03.2023, з 16.03.2023 по 14.04.2023, з 14.04.2023 по 26.04.2023, з 06.05.2023 по 31.05.2023, з 02.06.2023 по 22.06.2023, з 26.06.2023 по 14.07.2023, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що перебування позивача на лікуванні в лікарняних закладах у більш тривалі строки без відповідного висновку військово-лікарської комісії не породжує права на виплату додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови № 168, у збільшеному розмірі до 100000 гривень, а оскільки лікування позивача у період з 29.09.2022 по 18.02.2023 не було безперервним, так як між періодами знаходження в лікарняних закладах позивач перебував у відпустках та позивачу за весь вказаний період виплачувалась додаткова винагорода у розмірі до 100000 грн., отже відповідачем не порушувалися законні права ОСОБА_1 в частині виплати додаткової винагороди.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року ухвалена постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - постанова №168).

Пунктами 1 постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 №168 (далі - Постанова № 168) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260).

Відповідно до абзаців 2, 3 пункту 9 розділу І Порядку №260, грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується відповідно до вимог чинного законодавства на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) за рішенням командира військової частини.

Суд першої інстанції вірно встановив, що позивачем не надано суду висновків лікарняного закладу чи військово-лікарської комісії про продовження лікування в лікарняних закладах.

З матеріалів справи вбачається, що після того, як 28.09.2022 ОСОБА_1 отримав поранення, йому протягом чотирьох місяців перебування на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці за станом здоров`я (по 18.02.2023) було виплачено додаткову винагороду відповідно до Постанови № 168, у збільшеному розмірі до 100000 гривень.

Колегія суддів звертає увагу, що вказана обставина не заперечується сторонами та підтверджується довідкою-витягом з розрахунково-платіжних відомостей щодо розміру грошового забезпечення старшого сержанта ОСОБА_1 від 25.09.2023 № 917, що надана Військовою частиною НОМЕР_1 .

За наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що перебування позивача на лікуванні в лікарняних закладах у більш тривалі строки без відповідного висновку військово-лікарської комісії не породжує права на виплату додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови № 168, у збільшеному розмірі до 100000 гривень, а оскільки лікування позивача у період з 29.09.2022 по 18.02.2023 не було безперервним, так як між періодами знаходження в лікарняних закладах позивач перебував у відпустках та позивачу за весь вказаний період виплачувалась додаткова винагорода у розмірі до 100000 грн., отже відповідачем не порушувалися законні права ОСОБА_1 в частині виплати додаткової винагороди.

Доводи апелянта про необґрунтованість висновку суду першої інстанції з посиланням на п.16 роз`яснення Департаменту соціального захисту Міністерства Оборони України від 11.04.2023 року № 423/1932, колегія суддів відхиляє, оскільки згадане роз`яснення № 423/1932 від 11 квітня 2023 року не є нормативно-правовим актом, а належними доказами доведено, що ОСОБА_1 було перераховано та виплачено додаткову винагороду відповідно до Постанови № 168, у збільшеному розмірі до 100000 гривень.

Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 по справі №480/9155/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк