Справа № 320/21692/23
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2024-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2024 року справа №320/21692/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі відповідач), в якому просить:

- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві зняти з податкового обліку фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 );

- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві закрити інтегровану картку платника - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 ) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з одночасним формуванням відомостей про відсутність заборгованості зі сплати єдиного внеску.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що дії відповідача про відмову зняти з податкового обліку фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 є протиправними, оскільки вона підприємницьку діяльність не здійснює у зв`язку із її припиненням. Відомості про ОСОБА_1 як про фізичну особу-підприємця в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відсутні. Крім того, вказує, що дані обставини встановлено рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.06.2022 року у справі №640/22878/20, яке набрало законної сили 12.08.2022 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.08.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, витребувано докази у справі від позивача та відповідача.

Позивачем 08.09.2023 подано через канцелярію суду витребувані судом докази.

03.12.2023 року канцелярією суду зареєстровано відзив на позовну заяву з доданими документами, в якому зазначено про відсутність підстав для задоволення позову. Зокрема, контролюючий орган вказав на те, що відповідно до інформаційних ресурсів ГУ ДПС у м. Києві позивачка зареєстрована як фізична особа-підприємець Дарницькою районною у м. Києві державною адміністрацією 23.10.2003 року за №08969 та перебуває на обліку ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДПС у м. Києві як фізична особа-підприємець та як платник єдиного соціального внеску з 23.10.2003 року.

Крім того, за твердженнями відповідача, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізична особа-підприємець позбавляється статусу платника єдиного внеску, а не у зв`язку з відсутністю факту здійснення підприємницької діяльності. Позаяк жодних подібних відомостей стосовно позивачки до Єдиного державного реєстру внесено не було, нею не було подано відповідну реєстраційну карту державному реєстратору, не було повідомлено контролюючий орган про зміну адреси проживання та припинення підприємницької діяльності, не сформовано довідку за формою № 12-ОПП, то відповідач не має правових підстав для зняття її з податкового обліку та закриття відповідних інтегрованих карток платника.

Також відповідач зазначає, що згідно із резолютивною частиною рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.06.2022 року у справі №640/22878/20 контролюючий орган не було зобов`язано внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) шляхом коригування та виключення нарахованих сум єдиного внеску, відтак у ГУ ДПС у м. Києві немає правових підстав для проведення коригування інтегрованої картки позивачки по коду платежу 71040000.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в :

Згідно з даними відповідача ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 ) була зареєстрована як фізична особа-підприємець Дарницькою районною у м. Києві державною адміністрацією 23.10.2003 року за № 08969 та перебуває на обліку ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДПС у м. Києві як фізична особа-підприємець та як платник єдиного соціального внеску з 23.10.2003 року.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, а сторонами не заперечується той факт, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.06.2022 року у справі №640/22878/20, яке набрало законної сили 12.08.2022 року, встановлено обставину відсутності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань будь-яких відомостей про ОСОБА_1 як про фізичну особу-підприємця, а відповідачем у тій справі як суб`єктом владних повноважень доказів протилежного до суду не надано.

Частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, факт відсутності державної реєстрації ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця в Єдиному державному реєстрі суд вважає встановленим і таким, що окремого доведення не потребує.

Вважаючи, що тривала бездіяльність відповідача в частині невиконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.06.2022 року у справі №640/22878/20 (зокрема, щодо зняття позивачки з податкового обліку, закриття інтегрованої картки платника, повернення позивачці надміру сплачених сум єдиного внеску) порушує права та законні інтереси останньої, ОСОБА_1 звернулась із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

01 липня 2004 року набрав чинності Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» від 15.05.2003 № 755-IV (далі - Закон № 755-IV), яким передбачено створення і формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Із введенням в дію цього Закону створено та розпочато формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

За визначенням частини 1 статті 4 Закону № 755-IV державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до частини 1 статті 42 вказаного Закону для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем, повинна подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцем проживання такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця; копію довідки про включення заявника до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації ФОП.

Згідно з пунктом 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» цього Закону державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується.

Отже, визначена процедура державної реєстрації з дати набрання чинності Законом № 755-IV передбачала встановлення волевиявлення особи щодо одержання правового статусу ФОП через здійснення повного (при первинному набутті) чи мінімального (при підтвердженні набутого статусу суб`єкта підприємницької діяльності до 01 липня 2004 року) комплексу дій шляхом подання державному реєстратору реєстраційної картки (документ встановленого зразка, який підтверджує волевиявлення особи щодо внесення відповідних записів до ЄДР - абзац сьомий частини першої статті 1 Закону № 755-IV) та отримання свідоцтва про державну реєстрацію (документ встановленого зразка, який засвідчує факт внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію юридичної особи або ФОП - абзац дев`ятий частини першої статті 1 Закону № 755-IV).

03 березня 2011 року набрав чинності Закон України від 01.07.2010 № 2390-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання», яким внесені зміни до Закону № 755-IV.

На час прийняття Закону № 2390-VI пунктами 2-4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону було передбачено, що процес включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.

Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.

Пунктом 8 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI визначено, що після закінчення передбаченого для включення відомостей до ЄДР строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до ЄДР. За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, включаються до ЄДР з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, вважаються недійсними.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що визначена процедура державної реєстрації з дати набрання чинності Законом № 755-IV передбачала встановлення волевиявлення особи щодо одержання правового статусу ФОП і строк для включення до ЄДР відповідних відомостей про фізичних осіб-підприємців, державна реєстрація яких була проведена до 01 липня 2004 року, закінчився 03 березня 2012 року. При цьому цей строк включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких проведена до 01 липня 2004 року, підлягав застосуванню виключно у випадках самостійного подання останніми реєстраційних карток державному реєстратору.

Відомості про фізичних осіб - підприємців, які самостійно не звернулись із відповідною заявою у строк, установлений пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI, підлягали включенню до ЄДР на підставі інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій. Державні реєстратори, вносячи відомості про цих фізичних осіб - підприємців до ЄДР, зобов`язані були зробити відмітку про недійсність їхнього свідоцтва про державну реєстрацію.

25 квітня 2014 року набрав чинності Закон України від 25.03.2014 № 1155-VII «Про внесення змін до деяких законів України щодо включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до Єдиного державного реєстру».

Цим Законом пункт 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону № 755-IV викладено в новій редакції, відповідно до якої усі діючі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, відомості про яких не включені до ЄДР, зобов`язані подати державному реєстратору відповідно до вимог статті 19 цього Закону реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР. Державний реєстратор після отримання від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки зобов`язаний включити відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з ЄДР.

Окрім того, цим же Законом № 1155-VII виключено пункт 2-4 і 7-9 розділу ІІ Закону № 2390-VI.

З приводу застосування зазначених норм права Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01.07.2020 у справі № 260/81/19 викладений правовий висновок, згідно з яким статус ФОП є формою реалізації конституційного права на підприємницьку діяльність, відсутність підтвердженого у визначеній державою формі реалізації цього права у нових умовах нормативно-правового регулювання після 2004 року виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 01 липня 2004 року ознак суб`єкта господарювання, оскільки особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права в цих умовах, а користується ним на власний розсуд.

Водночас, зміни у процедуру адміністрування системи державної реєстрації фізичних осіб - підприємців, запроваджені Законами № 2390-VI та № 1155-VII, не спростовують наведених висновків щодо природи визначення статусу ФОП, а лише визначають регулювання діяльності уповноважених органів у відношенні до фізичних осіб, які мають намір продовжувати здійснювати підприємницьку діяльність, розпочату ними до 01 липня 2004 року, що підтверджується виконанням ними обов`язку подати реєстраційну картку або ж констатації відмови особи від набуття статусу ФОП шляхом неподання реєстраційної картки, що за змістом нормативних приписів мало наслідком відмову в заміні свідоцтва про державну реєстрацію на бланки нового зразка та внесення відмітки до ЄДР про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, вважаються недійсними. Таким чином, виключалася можливість законного здійснення підприємницької діяльності, а відтак отримання доходу від такої діяльності.

Велика Палата Верховного Суду також підкреслила, що існування нечіткого, суперечливого нормативного регулювання на час виникнення спірних правовідносин порушує принцип правової визначеності.

При цьому застосовними в цій справі є висновки ЄСПЛ у справі «Серков проти України», оскільки принцип найбільш сприятливого тлумачення національного законодавства на користь платників податків так само може бути застосований до платників загальнообов`язкових внесків, у тому числі єдиного внеску.

За висновком Великої Палати Верховного Суду відсутність офіційного підтвердження у особи статусу ФОП шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом № 755-IV, що виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, виключає і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.

Встановлені у справі фактичні обставини свідчать, що докази волевиявлення позивачки здійснювати підприємницьку діяльність шляхом подання державному реєстратору реєстраційної картки для включення відомостей про неї до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтва про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_1 зверталась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.05.2019 року № Ф-56476-17. В межах даної адміністративної справи № 640/22878/20 Головне управління ДПС у м. Києві наполягало на тому, що станом на 30.04.2019 в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 по коду платежу 71040000 обліковується недоїмка в сумі 21 030, 90 грн, що стало підставою для формування податковим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.05.2019 року № Ф-56476-17.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.06.2022 року, яке набрало законної сили 12.08.2022 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю, визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 08.05.2019 року № Ф-56476-17.

Окружним адміністративним судом міста Києва у рішенні від 17.06.2022 у справі №640/22878/20 встановлено відсутність у ОСОБА_1 обов`язку зі сплати єдиного соціального внеску як фізичною особою-підприємцем, оскільки позивачка не здійснювала підприємницьку діяльність та не включенаа до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином, доводи відповідача щодо обліку в інтегрованій картці платника за кодом платежу 71040000 недоїмки на суму 21 030, 90 грн не відповідають дійсності та спростовані в порядку частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не відповідають дійсності і доводи ГУ ДПС у м. Києві про наявність у позивачки недоїмки з ЄСВ станом на дату розгляду справи № 320/21692/23 в розмірі 16 757, 84 грн., оскільки, як встановлено судом, така сума недоїмки є похідною та утворилась внаслідок часткового погашення суми недоїмки ОСОБА_1 з єдиного внеску в розмірі 21 030, 90 грн. в примусовому порядку в період 2020-2022 р.р.

Водночас, згідно зі статтями 65-67 Податкового кодексу України підставою для взяття на облік/зняття з обліку в контролюючих органах фізичних осіб - підприємців та внесення змін до їх облікових даних є надходження до контролюючого органу відповідних відомостей з Єдиного державного реєстру.

Після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності.

Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності.

Таким чином, наведені норми дають підстави для висновку про необхідність вчинення відповідного запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем як передумови для зняття особи з обліку в контролюючих органах в звичайному порядку.

Разом з тим, в спірному випадку в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідачем не доведено належними і допустимими доказами того, що запис про державну реєстрацію позивачки як фізичної особи-підприємця взагалі був внесений та наявний на час розгляду справи, що, відповідно, виключає можливість внесення запису про припинення підприємницької діяльності.

З огляду на вищенаведене, приймаючи до уваги встановлене в судовому порядку у справі протиправне нарахування позивачці контролюючим органом єдиного внеску і відсутність у позивачки заборгованості зі сплати єдиного внеску, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, позивачкою надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги, а наведені нею доводи не спростовано відповідачем в ході розгляду справи.

За таких обставин, проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як встановлено судом, позивачем за подання даного адміністративного позову сплачено судовий збір у загальному розмірі 1 878, 81 грн., в т.ч. 1 073, 60 грн. судовий збір за подання позовної заяви, 805, 21 грн. судовий збір за подання заяви про забезпечення позову. Доказів понесення позивачкою інших судових витрат матеріали справи не містять.

Враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог, а також факт відмови у забезпеченні позову у справі на підставі ухвали суду від 26.07.2023 року, суд дійшов висновку, що сплачений позивачем за звернення з позовною заявою судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві у розмірі 1 073,60 грн.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ідентифікаційний код ВП 44116011) зняти з податкового обліку фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) та закрити інтегровану картку платника - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з одночасним формуванням відомостей про відсутність заборгованості зі сплати єдиного внеску.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три грн. 60 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ідентифікаційний код ВП 44116011).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.