Справа № 140/1849/24
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2024-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року ЛуцькСправа № 140/1849/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною та скасування відмови щодо звільнення позивача з військової служби на підставі рапорту за вхідним №137А від 07.01.2024; зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт за вхідним №137А від 07.01.2024 про звільнення з військової служби, з урахуванням правової оцінки наданої судом у даному рішенні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 25.02.2022 проходить військову службу по мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 . 07.01.2024 позивач подав відповідачу рапорт про звільнення з військової служби через сімейні обставини на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII) через необхідність постійного догляду за рідною бабусею ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю І групи та потребує постійного догляду і допомоги, проживає разом із ним, що підтверджується довідкою МСЕК №203489 від 02.10.2023, витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №1848 від 11.10.2023, актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 257 від 11.10.2023 та іншими документами.

Однак листом від 03.02.2024 №793А відповідач повідомив про відсутність підстав для звільнення з лав Збройних Сил України через сімейні обставини, оскільки серед документів, долучених до рапорту відсутній документ, який підтверджує здійснення ним догляду на непрофесійній основі; таким документом може бути документ про призначення компенсації за догляд без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, рішення органу соціального захисту та органу місцевого самоврядування про здійснення позивачем догляду.

Позивач вважає такі дії відповідача щодо відмови у звільненні його з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закон № 2232-XII протиправними та такими, що порушують його законні права та інтереси. При цьому зазначає, що потреба в постійному сторонньому догляді бабусі виникла 02.10.2023, тобто в той час коли позивач перебував в зоні ведення бойових дій і відповідно звернутися з поданням та оформленням документів з метою призначення компенсації за догляд без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі фізично не мав можливості і немає станом на сьогодні, оскільки відпустка керівництвом Військової частини НОМЕР_1 йому не надається. Крім того, неможливість оформлення йому вказаної компенсації пов`язана із законодавчими обмеженнями, які передбачені абзацом четвертим пункту 1 Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №859 (далі - Порядок №859), оскільки його середньомісячний сукупний дохід за 4 квартал 2023 року перевищує встановлений прожитковий мінімум, що, у свою чергу, унеможливлює оформлення позивачем компенсації за догляд.

З урахуванням наведеного зазначає, що під час прийняття рішення згідно поданого рапорту від 07.01.2024 відповідачем не надано належної оцінки поданим ним доказам, які підтверджують те, що позивач є особою, яка підлягає звільненню зі служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику)учасників справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовних вимог не визнав. В обґрунтування такої позиції зазначив, що рапорт позивача від 07.01.2024 було погоджено прямими командирами, однак не погоджено командиром Військової частини. Так, 03.02.2024 позивачу було надано письмову відповідь за вихідним № 793А, в якій вказано, що у даному випадку відсутні підстави для його звільнення з військової служби, оскільки він не надав жодних документів, що підтверджують здійснення ним догляду на непрофесійній основі, таким документом може бути документ про призначення компенсації за догляд без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, рішення органу соціального захисту та органу місцевого самоврядування про здійснення ним догляду за своєю бабусею ОСОБА_2 ; також позивачу було роз`яснено, що він має право повторно звернутися з рапортом до командира військової частини в разі подачі таких документів. З урахуванням наведеного вважає, що з боку військової частини не було допущено жодних порушень прав позивача, оскільки рапорт від 07.01.2024 був розглянутий відповідачем та надано аргументовану відповідь по ньому, а тому у задоволенні позову просить відмовити повністю.

У відповіді на відзив позивач підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, та просив їх задовольнити повністю.

Інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивача ОСОБА_1 на підставі Указу Президента України №69/22 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» з 25.02.2022 призвано на військову службу по мобілізації, з 26.01.2023 він проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується записами у військовому квитку серії НОМЕР_2 та витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.01.2023 №26.

07.01.2024 позивач подав рапорт (зареєстровано за вх. №137А) про звільнення з військової служби у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII через такі сімейні обставини або інші поважні причини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи. До вказаного рапорту позивач долучив такі документи: нотаріально засвідчену копію витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 1848 від 11.10.2023; нотаріально засвідчену копію акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 257 від 11.10.2023; нотаріально засвідчену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 203489 від 02.10.2023; нотаріально засвідчену копію тимчасової посвідки на проживання ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 ; нотаріально засвідчену копію довідки про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків ОСОБА_2 ; заключення ЛКК від 21.08.2023 №556, виданого ОСОБА_1 щодо можливості надавати соціальні послуги за станом здоров`я; рішення Горохівського районного суду від 15.06.2023 у справі № 155/765/23 про встановлення факту родинних відносин; нотаріально засвідчену копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_4 ; нотаріально засвідчену копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 серія НОМЕР_5 ; нотаріально засвідчену копію свідоцтва про смерть ОСОБА_5 серія НОМЕР_6 ; заключення ЛКК від 28.11.2023 №757 про потребу в догляді ОСОБА_6 матір`ю ОСОБА_7 ; нотаріально засвідчену копію заяви ОСОБА_2 від 01.12.2023; рішення виконавчого комітету Горохівської міської ради № 200 від 30.11.2023 «Про призначення помічника особи з інвалідністю І групи».

Листом від 03.02.2024 №793А Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача, що його рапорт від 07.01.2024 (реєстраційний №137 А) щодо звільнення з військової служби в запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII розглянутий. При цьому у вказаному листі зазначено, що з тексту рапорту зрозуміло, що позивач має намір звільнитися з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за бабусею - ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю I групи. Для звільнення в запас у даному випадку слід було надати документ, що підтверджує здійснення позивачем догляду на непрофесійній основі. Таким документом може бути документ про призначення компенсації за догляд без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, рішення органу соціального захисту та органу місцевого самоврядування про здійснення позивачем догляду. Однак таких документів позивач не надав та копію рішення Горохівської міської ради від 30.11.2023 № 200 «Про призначення помічника особи з інвалідністю І групи», яку долучено до рапорту, військова частина також не вважає документом, який підтверджує здійснення позивачем постійного догляду на непрофесійній основі. Таким чином, у даному випадку відсутні підстави звільнення з військової служби в запас. Також роз`яснено, що в разі усунення даних недоліків позивач може повторно встановленим порядком подати рапорт щодо звільнення з військової служби в запас згідно Закону № 2232-XII та додати до рапорту всі необхідні документи.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України;.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Закон №2232-ХІІ.

Згідно з частиною першою-другою статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частин першої-третьої, шостої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Видом військової служби, зокрема, є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Статтею 24 Закону № 2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби. Відповідно до частини третьої цієї статті закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII, а у частині четвертій цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1), під час воєнного стану (пункт 2).

Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи (абзац сьомий).

Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до пунктів 6, 7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано пунктом 225 цього Положення.

Так, підпунктом 2 пункту 225 Положення №1153/2008 передбачено, що під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема, у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Стосовно порядку звільнення, пункт 233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абзац четвертий пункту 241 Положення №1153/2008).

Згідно з пунктом 242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

Пунктами 12.1, 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454, (далі Інструкція №170) передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Відповідно до статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Пунктом 31 Статуту передбачено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ, через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, серед яких така обставина як у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи. Ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності. Остаточне рішення має прийматися саме тією посадовою особою, яка наділена правом вирішувати питання по суті.

При цьому суд зазначає, що у разі наявності підстав для прийняття рішення про звільнення військовослужбовця, таке оформляється розпорядчим документом, яке доводиться до відома особи, що регламентовано зазначеними вище нормативно-правовими актами: Положенням №1153/2008, Інструкцією №170. Проте дані акти не визначають, яким чином має бути оформлена і доведена до відома відмова військовослужбовцю у звільненні з військової служби. На переконання суду, сама форма відмови (лист, рішення, висновок тощо) не є суттєвою, основним є те, щоб вона містила конкретні підстави відмови та була доведена до відома військовослужбовця.

Як слідує з рапорту від 07.01.2024 та долучених до нього документів, ОСОБА_1 виявив бажання звільнитися з військової служби у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII через такі сімейні обставини або інші поважні причини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи, а саме за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є його бабусею, що встановлено рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 15.06.2023 у справі № 155/765/23 про встановлення факту родинних відносин.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 203489 від 02.10.2023 ОСОБА_2 є особою з інвалідністю першої «А» групи по загальному захворюванню та потребує постійного стороннього догляду і допомоги. Вказана обставина не заперечується сторонами, а тому є безспірною.

Як вбачається з витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №1848 від 11.10.2023, ОСОБА_2 (бабуся), ОСОБА_1 (внук) та ОСОБА_7 (внучка) зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 257 від 11.10.2023, ОСОБА_2 , 1935 року народження, пенсіонерка, дитина війни, постійно хворіє та є особою з інвалідністю І «А» групи довічно (довідка до МСЕК № 203489 від 02.10.2023) та потребує постійного стороннього догляду. При цьому, ОСОБА_7 (внучка) хоча і зареєстрована за вказаною адресою, проте проживає із сім`єю без реєстрації у АДРЕСА_2 , відтак постійний сторонній догляд може здійснювати онук ОСОБА_1 .

Також із заключення ЛКК від 28.11.2023 № 757 слідує, що ОСОБА_6 (дочка ОСОБА_7 ) потребує догляду матір`ю ОСОБА_7 .

Нотаріально посвідченою копією заяви ОСОБА_2 від 01.12.2023 підтверджено те, що її дочка ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , її син ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та її чоловік ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (копії свідоцтв про смерть вказаних осіб серії 1-ЕГ № 087829, серії 1-ЕГ № 100608, серії НОМЕР_6 позивач також долучив до рапорту від 07.01.2024). У вказаній заяві також зазначено, що ОСОБА_2 проживає зі свої онуком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та її онук ОСОБА_1 єдиний, хто може здійснювати за нею постійний сторонній догляд, якого вона потребує по стану здоров`я; при цьому онука, ОСОБА_7 , не може здійснювати постійний сторонній догляд за нею, оскільки проживає разом зі сім`єю за іншою адресою та піклується про свою неповнолітню дитину ОСОБА_6 , яка потребує догляду мами відповідно до заключення ЛКК від 28.11.2023 № 757; інших родичів, які могли б здійснювати постійний сторонній догляд за нею немає. Вказаною заявою ОСОБА_2 підтвердила необхідність постійного стороннього догляду за нею онуком ОСОБА_1 .

Також до рапорту від 07.01.2024 позивач долучив заключення ЛКК від 21.08.2023 №556, згідно якого ОСОБА_1 за станом здоров`я може надавати соціальні послуги, та рішення виконавчого комітету Горохівської міської ради №200 від 30.11.2023 «Про призначення помічника особи з інвалідністю І групи», відповідно до якого призначено ОСОБА_2 , особі з інвалідністю І групи, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , помічником ОСОБА_1 для надання їй допомоги у здійсненні прав та обов`язків.

Зазначені докази, які є належними, в своїй сукупності підтверджують, що у ОСОБА_1 наявні сімейні обставини, а саме необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи (за бабусею ОСОБА_2 ), що є самостійною підставою для звільнення з військової служби відповідно до абзацу сьомого підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ.

При цьому наявність у ОСОБА_2 інвалідності І групи та її потреба постійного стороннього догляду підтверджується належним доказом довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 203489 від 02.10.2023, яка є дійсна на час розгляду судом справи, доказів її скасування чи визнання недійсною суду не надано.

Поряд з тим, відповідач, розглянувши рапорт від 07.01.2024, листом від 03.02.2024 №793А фактично відмовив ОСОБА_1 у звільненні з військової служби з тих підстав, що позивачем не надано документ, що підтверджує здійснення ним догляду на непрофесійній основі, при цьому зазначив, що таким документом може бути документ про призначення компенсації за догляд без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, рішення органу соціального захисту та органу місцевого самоврядування про здійснення позивачем догляду.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Загальні положення щодо отримання та надання соціальних послуг, зокрема і постійного догляду, врегульовані Законом України «Про соціальні послуги» (далі Закон №2671-VIII).

За приписами частин шостої, сьомої статті 13 Закону №2671-VIII фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є: 1) особами з інвалідністю I групи; 2) дітьми з інвалідністю; 3) громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями; 4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися; 5) дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги. Перелік зазначених тяжких захворювань, розладів, травм, станів дітей, яким не встановлено інвалідність, затверджує Кабінет Міністрів України.

Фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд. Розмір компенсації за догляд фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності на непрофесійній основі, незалежно від кількості осіб, за якими здійснюється догляд, розраховується як різниця між прожитковим мінімумом на одну особу в розрахунку на місяць, встановленим законом на 1 січня календарного року, в якому надаються соціальні послуги, та середньомісячним сукупним доходом фізичної особи - надавача соціальної послуги за один квартал, який передує місяцю, що є попереднім до місяця звернення із заявою про згоду надавати соціальні послуги. Середньомісячний сукупний дохід фізичної особи - надавача соціальної послуги визначається шляхом автоматизованого обміну наявними даними між інформаційно-телекомунікаційними системами органів влади, підприємств, установ, організацій та обчислюється шляхом ділення середньомісячного сукупного доходу її сім`ї на кількість членів сім`ї, які включаються до її складу. Методика обчислення середньомісячного сукупного доходу сім`ї затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації за догляд затверджує Кабінет Міністрів України.

Аналогічні норми містяться також у постанові Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №859 «Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі».

З аналізу наведених норм слідує, що особи, які у встановленому законом порядку визнані такими, що потребують стороннього постійного догляду, є соціально захищеними державою, а надання їм такого захисту, зокрема і в частині постійного догляду особами з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки, - здійснюється і передбаченому законом порядку, а отже підтверджується відповідними доказами, зокрема, але не виключно, - актами про встановлення факту здійснення постійного догляду за особами з інвалідністю I групи, яка потребує постійного догляду, доказами отримання компенсації за догляд за такою особою, тощо.

Разом з тим, суд зауважує, що диспозиція норми абзацу сьомого підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ не містить вимоги щодо здійснення військовослужбовцем постійного догляду за особою з інвалідністю I групи на момент подання рапорту про звільнення з військової служби. Разом з тим, вказаний пункт Закону надає право військовослужбовцю на звільнення з військової служби за наявності обставин, які свідчать про необхідність здійснення ним такого постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.

Крім того, відповідач не врахував ту обставину, що потреба в постійному сторонньому догляді ОСОБА_2 виникла 02.10.2023 (згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 203489 їй вперше з 02.10.2023 встановлено інвалідність першої «А» групи по загальному захворюванню, при цьому зазначено, що вона потребує постійного стороннього догляду і допомоги), а, як встановлено судом вище, ОСОБА_1 з 25.02.2022 по цей час проходить військову службу, при цьому, як стверджує останній, в зоні проведення бойових дій, відтак у позивача на даний час відсутня об`єктивна можливість оформити будь-які документи, які підтверджували б здійснення ним постійного догляду за особою з інвалідністю I групи - ОСОБА_2 .

Підсумовуючи вище викладене, суд зазначає, що зазначені відповідачем у листі від 03.02.2024 №793А підстави відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби - не надання документу, що підтверджує здійснення ним догляду на непрофесійній основі, є неправомірними, відтак, порушене право позивача підлягає судовому захисту.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач належними та допустимими доказами не підтвердив наявність підстав для відмови позивачу у звільненні з військової служби.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю шляхом прийняття рішення про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у звільненні з військової служби на підставі рапорту за вхідним №137А від 07.01.2024 та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 за вхідним №137А від 07.01.2024 про звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ (через такі сімейні обставини або інші поважні причини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи), з урахуванням правової оцінки, наданої судом у мотивувальній частині цього рішення.

Керуючись статтями 243-246, 262 КАС України, на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі рапорту за вхідним №137А від 07 січня 2024 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 за вхідним №137А від 07 січня 2024 року про звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи), з урахуванням правової оцінки, наданої судом у мотивувальній частині цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , код НОМЕР_8 ).

Суддя О. О. Андрусенко