Справа № 751/8977/23
Суддя: Швед Едуард Юрійович
Дата ухвалення: 2024-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 751/8977/23 Суддя першої інстанції: Лібстер А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Шведа Е.Ю.,

суддів - Голяшкіна О.В., Заїки М.М.

при секретарі - Левкович А.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на прийняте у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 26 лютого 2024 року, повний текст якого складено 25 лютого 2024 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Новозаводського районного суду міста Чернігова з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - Відповідач, Департамент) про скасування постанови серії ЕАТ №7824372 та закриття справи про адміністративне правопорушення на підставі ст. 247 КпАП України.

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 26.02.2024 позов задоволено:

- скасовано постанову серії ЕАТ №7824372 від 27.09.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КпАП України;

- закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що хоча матеріалами справи підтверджується рух автомобіля у темну пору доби з неосвітленим номерним знаком, однак такий знак добре читався з відстані, з якої вівся відеозапис, доказів пропозиції працівників поліції усунути порушення на місці матеріали справи не містять, як і не містять відомостей про дотримання працівниками правоохоронних органів порядку та процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що, по-перше, судом не було надано належної оцінки пропуску Позивачем строку звернення до суду із цим позовом, по-друге, факт керування транспортним засобом з неосвітленим у темну пору доби номерним знаком підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а обов`язок дбати про справність автомобіля лежить на водієві, по-третє, надати відеозапис розгляду справи про адміністративне правопорушення не було можливості з огляду на сплив строку його зберігання, по-четверте, відсутність захисника при розгляді справи про адміністративне правопорушення не може мати безумовним наслідком скасування постанови з огляду на можливість оскарження її у подальшому у судовому порядку, по-п`яте, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення перебуває поза межами компетенції суду.

Після усунення визначених в ухвалі від 13.03.2024 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2024 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 02.04.2024.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що належними і допустимими доказами підтверджується дата отримання оскаржуваної постанови засобами поштового зв`язку, а відтак строк звернення до суду із вказаним позовом не було пропущено. Підкреслює, що у Відповідача була наявна технічна можливість продовжити строк зберігання відеозапису розгляду справи про адміністративне правопорушення з огляду на повідомлення Позивачем оскарження до суду відповідної постанови. Крім того, наголошує, що строк збереження відеозапису встановлено підзаконним актом, а не законом. Стверджує, що Відповідач всупереч вимог КАС України не надав доказів наявності у Позивача умислу у вчиненні правопорушення. Зазначає про порушення інспектором поліції порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та позбавлення ОСОБА_1 права на реалізацію своїх прав, у тому числі права на отримання правової допомоги.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2024 продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 09.04.2024, яке було відкладено у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді-доповідача на 23.04.2024 та у подальшому відкладено на 30.04.2024 у зв`язку із задоволенням клопотання Позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку з його тимчасовою непрацездатністю.

На адресу суду 30.04.2024 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Отже, учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Щодо заявленого клопотання ОСОБА_1 про витребування інформації у Департаменту стосовно розгляду повідомлення про оскарження постанови, яке було надіслано на адресу Управління патрульної поліції в Чернігівській області, інформації, що підтверджує факт ознайомлення представника Відповідача із відеозаписом, який був автоматично видалений, інформації, що підтверджує автоматичне видалення відеозапису з портативного реєстратора, колегія суддів зазначає, що Позивачем всупереч вимог ч. 2 ст. 80 КАС України не було підтверджено, які обставини, які можуть підтвердити вказані докази, або аргументи, які вони можуть спростувати; вказано про заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цих доказів самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Крім того, ОСОБА_1 не було обґрунтовано незаявлення відповідних клопотань під час розгляду справи судом першої інстанції.

З приводу клопотання ОСОБА_1 про виклик свідка ОСОБА_2 , який, з її слів, може підтвердити, що Позивач повідомляв поліцейського про те, що нею не вчинялися умисні дії, спрямовані на приховування номерного знака, а також про неналежний розгляд клопотань Позивача та справи про притягнення до адміністративної відповідальності, колегія суддів зауважує, що всупереч ч. 3 ст. 92 КАС України із відповідною заявою ОСОБА_1 до суду першої інстанції не зверталася та не надала суду апеляційної інстанції доказів відсутності в неї такої можливості.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, поліцейським батальйону УПП роти 2 Управління патрульної поліції в Чернігівській області рядовим поліції Лугиним П.П. 27.09.2023 було складено постанову серії ЕАТ №7824372 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с. 5; далі - оскаржувана постанова), якою до Позивача за порушення пп. «в» п. 2.9 Правил дорожнього руху застосовано передбачене ч. 1 ст. 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 190 грн.

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваної постанови стало те, що 27.09.2023 о 20:29 ОСОБА_1 керувала автомобілем CITROEN BERLINGO, днз. « НОМЕР_1 », з неосвітленим заднім державним номерним знаком в темну пору доби.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 2, 121-3, 245, 251, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», пп. «в» п. 2.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР України), суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваної постанови з огляду на відсутність доказів в умислу Позивача на вчинення правопорушення, дотримання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також надання поліцейським пропозиції усунути виявлені порушення на місці.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на таке.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Із змісту наведеної норми вбачається, що ч. 1 ст. 121-3 КпАП України передбачає відповідальність, зокрема, за керування або експлуатацію транспортного засобу з неосвітленим номерним знаком.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 затверджено Правила дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Підпунктом «в» пункту 2.9 ПДР України передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що, зокрема, неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Із змісту наявного у матеріалах справи відеозапису №2023_0927_202826_1 (а.с. 23) вбачається, що номерний знак автомобіля CITROEN BERLINGO, днз « НОМЕР_1 », яким керувала ОСОБА_1 , не освітлений у темну пору доби (14-16 секунди хронометражу відеозапису). Крім того, цей факт зафіксований також на фотознімку, розміщеному на компакт-диску (а.с. 23). Указане, на переконання судової колегії, дає підстави стверджувати про порушення Позивачем вимог пп. «в» п. 2.9 ПДР України.

Посилання суду першої інстанції на те, що співробітник поліції міг запропонувати Позивачу усунути відповідне порушення на місці та дозволити продовжити рух, колегія суддів вважає помилковим, оскільки за вказаними вище нормами КпАП України та ПДР України правопорушення у вигляді керування транспортним засобом з неосвітленим у темну пору доби номерним знаком є закінченим з моменту настання відповідного факту. Крім того, ОСОБА_1 не зазначається, що вона повідомила поліцейського про намір усунути порушення та отримала відмову. У свою чергу законодавство не містить обов`язку поліцейського надавати пропозицію водієві усунути порушення у вигляді неосвітленого номерного знаку у темну пору доби на місці вчинення правопорушення.

Аргументи Позивача, з якими погодився суд першої інстанції, про те, що у діях ОСОБА_1 не було умислу на вчинення адміністративного правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з огляду на згадані вище приписи ст. 9 КпАП України вина в цьому випадку може бути виражена як у формі умислу, так і у формі необережності.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що приписи ст. 251 КпАП України визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху (частини перша і друга статті 121-3).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Із змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді та ч. 3 ст. 2 КАС України, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи та було правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 27.09.2023 о 20:29 керувала автомобілем CITROEN BERLINGO, днз. « НОМЕР_1 », з неосвітленим заднім державним номерним знаком у темну пору доби, що належним чином відображено в оскаржуваній постанові.

Щодо позиції суду першої інстанції про порушення Відповідачем права Позивача на правову допомогу, а також порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Матеріали справи свідчать, що незгода ОСОБА_1 з порядком розгляду справи про адміністративне правопорушення обумовлена тим, що всупереч вимог ст. 258 КпАП України поліцейським не було складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому б остання мала змогу надати свої пояснення та викласти клопотання, а також це було б доказом роз`яснення їй прав та обов`язків.

Згідно ч. 2 ст. 258 КпАП України протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

У частинах 4, 5 статті 258 КпАП України закріплено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті, що зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно п. 4 розд. І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2015 №1395 (далі - Інструкція №1395), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частинами першою і другою статті 121-3 КУпАП.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 №5-рп/2015, скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Відтак твердження ОСОБА_1 про необхідність складання протоколу про адміністративне правопорушення у випадку притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КпАП України є безпідставним та не узгоджується з приписами ст. 258 КпАП України та п. 4 розд. 1 Інструкції №1395.

У розрізі наведеного судова колегія зауважує, що Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція ст. 121-3 КпАП України не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки як вже було підкреслено вище, Позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

За таких обставин, враховуючи, що належними та допустимими доказами підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КпАП України, що було безпідставно залишено поза увагою судом першої інстанції з огляду на відсутність законодавчої вимоги щодо виключно умисного характеру вчинення таких дій, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для скасування спірної постанови.

З приводу доводів Позивача у відзиві на апеляційну скаргу про те, що Відповідач попри отримання відомостей про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення не забезпечив зберігання відеозапису розгляду справи про адміністративне правопорушення на більш тривалий строк, колегія суддів зазначає, що аналіз змісту п. 4 розд. VIII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026, наділяє органи МВС України відповідним правом, а не встановлює такого обов`язку.

Щодо аргументів апеляційної скарги про пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду із вказаним позовом колегія суддів зазначає, що за відсутності належних і допустимих доказів відмови Позивача від отримання оскаржуваної постанови на місці вчинення адміністративного правопорушення та документального підтвердження її отримання засобами поштового зв`язку 16.10.2023 (а.с. 6) суд першої інстанції зважаючи на приписи ч. 2 ст. 286 КпАП України прийшов до правильного висновку про наявність обґрунтованих підстав для поновлення ОСОБА_1 такого строку.

Також судова колегія відхиляє посилання Апелянта на відсутність у суду повноважень закривати провадження у справі про адміністративне правопорушення.

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, приписами процесуального закону у редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, прямо передбачено повноваження адміністративного суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. Викладене, у свою чергу, свідчить про помилковість твердження Апелянта про відсутність у суду повноважень закривати справи про адміністративне правопорушення.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити повністю, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити повністю.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 26 лютого 2024 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Суддя-доповідач Е.Ю. Швед

Судді О.В. Голяшкін

М.М. Заїка

Повний текст постанови складено 30 квітня 2024 року.