Справа № 380/24449/23
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/24449/23 пров. № А/857/4133/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участю секретаря судового засідання: Юник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року, ухвалене суддею Морською Г.М. у м.Львові о 13:31, повний текст якого складений 26 січня 2024 року, у справі №380/24449/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

18 жовтня 2023 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с.26-27) просив визнати протиправним та скасувати:

- п.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №172-ОД від 12.09.2023 "Про результати службового розслідування" в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у виді "Попередження про неповну службову відповідність";

- п.11 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №172-ОД від 12.09.2023 "Про результати службового розслідування" в частині зняття виплати премії за особистий внесок у загальні результати служби у відповідності до накладеного дисциплінарного стягнення, начальнику команди забезпечення військового містечка « ІНФОРМАЦІЯ_1 » військової частини НОМЕР_1 , старшому лейтенанту ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в оскаржуваному наказі та акті службової перевірки відображені загальні норми, які охоплюють обов`язки військовослужбовця (командира), зокрема й ті, що не відносяться до посади, яку обіймає позивач. Відповідачем не наведено фактичних порушень, які слугували підставою для накладення дисциплінарного стягнення, якого за суворістю заслуговує військовослужбовець.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведені норми означають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Так, з наявних у матеріалах справи доказів слідує, що наказом командувача сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) №529 від 08.06.2023 старшого лейтенанта ОСОБА_1 призначено начальником команди забезпечення військового містечка « ІНФОРМАЦІЯ_2 , військова частина НОМЕР_1 .

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.08.2023 №916-АД «Про призначення службового розслідування за фактом внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального правопорушення відносно військових службових осіб військової частини НОМЕР_1 » проведено службове розслідування.

За результатами службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 прийнятий наказ №172-ОД від 12.09.2023 "Про результати службового розслідування", яким ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення "Попередження про неповну службову відповідність".

ОСОБА_1 , вважаючи наказ військової частини НОМЕР_1 №172-ОД від 12.09.2023 "Про результати службового розслідування" в частині пунктів 3 та 11 протиправним, звернувся до суду з вимогами про його скасування в цій частині.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження військової служби здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі також - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року №548-XIV, який у цій постанові застосовується у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України. Дія Статуту поширюється, зокрема, на військовослужбовців Служби безпеки України.

Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, серед інших, такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини (стаття 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно з частиною першою статті 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Стаття 28 Статуту внутрішньої служби ЗСУ регламентує, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: - наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; - наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; - забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості (стаття 58 Статуту внутрішньої служби ЗСУ).

Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Обов`язки командира (начальника) визначені у статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та зобов`язують його, серед іншого: знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань; постійно вдосконалювати особисту підготовку та майстерність підпорядкованих командирів (начальників), методи керівництва військовою частиною, кораблем (підрозділом), особисто проводити навчання та заняття з особовим складом військової частини, корабля (підрозділу), займатися правовим вихованням підлеглих, своєчасно вживати заходів для виконання завдань соціально-психологічного забезпечення бойової підготовки; встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; постійно виховувати підлеглих у дусі гуманізму та людяності, спираючись при цьому на загальновизнані принципи міжнародного права; проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові).

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо додержання військової дисципліни, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг, визначаються Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), дія якого також поширюється на військовослужбовців Служби безпеки України.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно зі статтею 3 Дисциплінарного статуту військова дисципліна досягається, зокрема, шляхом: особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; ; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; ; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; .

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та шостої статті 5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.

Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту (частина перша статті 7 Дисциплінарного статуту).

Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Види дисциплінарних стягнень визначено у статті 48 Дисциплінарного статуту, якою передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Згідно зі статтею 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Дисциплінарним статутом визначено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, а у разі повного доведення вини військовослужбовця - командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби регламентовано Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України 21 листопада 2017 року № 608, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за № 1503/31371.

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ «Підстави призначення та предмет службового розслідування» Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України службове розслідування може призначатися у разі неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Таким чином, положення як Дисциплінарного статуту, так і Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України передбачено можливість, а не обов`язок командира призначити службове розслідування перед накладенням на підлеглого дисциплінарного стягнення.

Зі змісту матеріалів справи слідує, що позивач не заявляє про порушення відповідачем процедури притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Отже, у цій справі ключовим питанням для надання оцінки правовірності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є встановлення наявності факту невиконання чи неналежного виконання позивачем службових обов`язків щодо дотримання військової дисципліни, тобто наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарного відповідальності.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч.2 ст.2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Так, зі змісту акту службового розслідування, долученого до матеріалів справи, що слугував підставою для прийняття спірного наказу та притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, слідує:

"22.08.2023 слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львів) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, командуванню військової частини НОМЕР_1 було надано ухвалу про надання дозволу на проведення обшуку у військовій частині НОМЕР_1 , в якій зазначено що 09.08.2023 внесено відомості до ЄРДР №0000465 за статтею 426-1 ч.5 КК України за фактом перевищення влади та службових повноважень військових службових осіб військової частини НОМЕР_1 , а саме стосовно заступника командира військової частини НОМЕР_1 з тилу - начальника тилу підполковника ОСОБА_2 . Також в змісті даної ухвали вказано що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування кримінального провадження виявлено факти перевищення влади та службових повноважень військових службових осіб військової частини НОМЕР_1 , саме, заступник командира військової частини НОМЕР_1 з тилу - начальник тилу маючи безпосередній вплив на процес службової діяльності в частині, шляхом зловживання службовим становищем, переслідуючи корисливий мотив, використовує окремих військовослужбовців частини в тому числі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у діяльності не пов`язаній з проходженням військової служби, а саме у будівельно-ремонтних роботах приватного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :03:002:0068, в якому підполковник ОСОБА_2 проживає спільно з сім`єю та іншими особами. Окрім того, підполковник ОСОБА_5 , використовуючи надані йому владу та службові повноваження, шляхом незаконного впливу на підлеглих йому начальника продовольчої служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 та командира роти матеріального забезпечення ОСОБА_7 , отримує від останніх матеріальні засоби (продукти харчування, засоби особистої гігієни, паливно-мастильні матеріали, технічні засоби) передані у вигляді гуманітарної допомоги, котрі в подальшому реалізовує в двох магазинах на території військової частини НОМЕР_1 , керівником яких є дружина підполковника ОСОБА_5 …

В своїх поясненнях військовослужбовці, а саме: сержант ОСОБА_8 , солдат ОСОБА_4 , солдат ОСОБА_9 , солдат ОСОБА_10 підтвердили той факт, що вони з 26.07.2023 по 22.08.2023 працювали за проханням підполковника ОСОБА_2 у нього на особистій ділянці в с. Старичі, а саме: надавали допомогу по зведенню даху будинку. …

В своїх поясненнях командир роти матеріального забезпечення капітан ОСОБА_11 , начальник команди забезпечення військового містечка « ІНФОРМАЦІЯ_3 » лейтенант ОСОБА_12 та начальник команди забезпечення військового містечка « ІНФОРМАЦІЯ_1 » старший лейтенант ОСОБА_1 стверджують, що їх підлеглий особовий склад, а саме військовослужбовці ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 безпосередньо виконували завдання за вказівкою заступника командира військової частини НОМЕР_1 з тилу начальника тилу підполковника ОСОБА_2 .. Де і які роботи будуть виконувати їхні підлеглі капітан ОСОБА_11 , лейтенант ОСОБА_12 та старший лейтенант ОСОБА_1 не цікавились ні в заступника командира військової частини з тилу начальника тилу, ні у своїх підлеглих. Про те, що підлеглий особовий склад виконує окремі завдання за вказівкою підполковника ОСОБА_2 , капітан ОСОБА_11 , лейтенант ОСОБА_12 та старший лейтенант ОСОБА_1 командиру військової частини не доповідали.

Таким чином, командир роти матеріального забезпечення капітан ОСОБА_11 , начальник команди забезпечення військового містечка « ІНФОРМАЦІЯ_3 » лейтенант ОСОБА_12 , начальник команди забезпечення військового містечка « ІНФОРМАЦІЯ_1 » старший лейтенант ОСОБА_1 , безвідповідально віднеслись до виконання своїх службових обов`язків, не здійснювали належний контроль за підлеглим особовим складом, тим самим порушили вимоги ст. ст. 11, 16, 59, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до яких військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок. Виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, командир (начальник) зобов`язаний проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини, аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові). Командир роти зобов`язаний з пошаною ставитися до підлеглих, дбати про виховання військовослужбовців рядового, сержантського (старшинського) складу та згуртування військового колективу, вести облік особового складу роти, знати чисельність (наявність і відсутність) особового складу за списком. …

Виходячи із вищезазначеного причинами що призвело до внесення відомостей до ЄРДР за статтею 426-1 ч.5 КК України за фактом перевищення влади та службових повноважень військових службових осіб військової частини НОМЕР_1 , а саме стосовно заступника командира військової частини НОМЕР_1 з тилу - начальника тилу підполковника ОСОБА_2 , є: ….

2. Безвідповідальне ставлення до виконання своїх службових обов`язків командиром роти матеріального забезпечення капітаном ОСОБА_11 , начальником команди забезпечення військового містечка « ІНФОРМАЦІЯ_3 » лейтенантом ОСОБА_12 , та начальником команди забезпечення військового містечка « ІНФОРМАЦІЯ_1 » старшим лейтенантом ОСОБА_1 , які не здійснювали належний контроль за підлеглим особовим складом, а також можливо скрили той факт що окремі військовослужбовці їх підрозділів в службовий час виконують завдання не пов`язані із військовою службою.

4.3.… Начальник команди забезпечення військового містечка « ІНФОРМАЦІЯ_1 » лейтенант ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , термін військової служби - з 06.2022 по т.ч., термін перебування на останній посаді - з 06.2023 по т.ч.

Неправомірні дії військовослужбовця та причинний зв`язок між діями військовослужбовця та подією, що трапилась: Неналежне виконання службових обов`язків що призвело до відсутності дієвого контролю за підлеглим особовим складом.

Своїми діями начальник команди забезпечення військового містечка « ІНФОРМАЦІЯ_1 » порушив вимоги ст. ст. 11, 16, 59, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до яких військовослужбовець зобов`язаний, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок. Виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Командир (начальник) зобов`язаний проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини, аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові). Командир роти зобов`язаний з пошаною ставитися до підлеглих, дбати про виховання військовослужбовців рядового, сержантського- (старшинського) складу та згуртування військового колективу, вести облік особового складу роти, знати чисельність (наявність і відсутність) особового складу за списком…».

Із наведеного слідує, що службовим розслідуванням встановлено, що безпосередній підлеглий позивача ОСОБА_8 виконував особисті доручення заступника командира військової частини ОСОБА_2 (роботи з облаштування даху особистого будинку), а позивач не знав, які роботи виконує його підлеглий та не повідомив про це свого безпосереднього керівника - командира ВЧ НОМЕР_1 , натомість звітуючи останньому про те, що ввірений йому особовий склад у наявності.

Зазначені обставини підтверджуються також і доказами, зібраними під час службового розслідування, долученими до матеріалів справи та додатково наданими до суду апеляційної інстанції.

Так у поясненнях, наданих позивачем заступнику командира ВЧ НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення підполковнику ОСОБА_15 , зазначено: «…Військовослужбовець мого підрозділу, а саме: ОСОБА_8 перебував у складі робочої команди, яка виконувала завдання на військовому містечку «Центральне» по відновленню зруйнованих будівель після ракетного удару. Одного разу у липні місяці 2023 року я звернувся до свого начальника підполковника ОСОБА_2 та запитав де зараз знаходиться мій підлеглий сержант ОСОБА_8 , на що він відповів, що останній виконує окремі завдання за його особистим розпорядженням. Після того я більше до підполковника ОСОБА_2 не звертався. Де саме військовослужбовець виконував задачі я не цікавився. В подальшому з 07.08.2023 по 21.08.2023 я перебував у відпустці…».

У своїх поясненнях сержант ОСОБА_8 повідомив: «…В кінці липня місяця 2023 року до мене звернувся заступник командира частини з тилу підполковник ОСОБА_2 з проханням щодо надання допомоги по зведенню даху на його особистій ділянці в с. Старичі на що я погодився. В подальшому я з іншими військовослужбовцями час від часу до 22.08.2023 допомагали у будівництві в підполковника ОСОБА_2 . Ночували ми вдома, вранці прибували зранку на ділянку. 21.08.2023 до нас ще приєднались військовослужбовці ОСОБА_13 та ОСОБА_14 22.08.2023 близько 15:30 години на ділянку там, де ми будували, прибули представника ДБР, після чого були проведені слідчі дії…».

Також у матеріалах справи наявні рапорти позивача командиру ВЧ НОМЕР_1 про те, що особовий склад, зброя та боєприпаси команди забезпечення «Гористе» у наявності за 26.07.2023, 28.07.2023, 02.08.2023, 04.08.2023, 23.08.2023.

Щодо покликань позивача на те, що зазначені у спірному наказі та акті службової перевірки норми не поширюються на посаду, яку він обіймає , та йому не було доведено до відома його службові обов`язки, судом першої інстанції слушно враховано, що наказом командувача сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) №529 від 08.06.2023 старшого лейтенанта ОСОБА_1 призначено начальником команди забезпечення військового містечка « ІНФОРМАЦІЯ_2 , військова частина НОМЕР_1 . Крім того, наказом командира ВЧ НОМЕР_1 , прийнятим на підставі рапорту ОСОБА_16 , визначено, що старший лейтенант ОСОБА_1 справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за посадою. Відтак правильно виснувано, що на позивача поширюються вимоги Розділу 2. «Загальні обов`язки командирів (начальників)» Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV та правильно не враховано доводів позивача про неознайомлення його із посадовими обов`язками.

Поряд із цим, приписами статті 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на командира (начальника) як єдиноначальника покладено особисту відповідальність, зокрема, і за виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок. При цьому, командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Також статтею 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України прямо передбачено, що командир (начальник) зобов`язаний, окрім іншого, знати морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців; займатися правовим вихованням підлеглих; встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; постійно виховувати підлеглих у дусі гуманізму та людяності, спираючись при цьому на загальновизнані принципи міжнародного права; проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини.

Зі змісту статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту випливає, що військова дисципліна полягає у додержанні всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України, та досягається, як шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України, так і шляхом умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів до підлеглих та правильного застосування засобів переконання. При цьому, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту командир відповідає за стан військової дисципліни, який визначається, зокрема, і морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну. Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни. Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду апеляційної інстанції, що стаття 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та стаття 5 Дисциплінарного статуту покладають на командира відповідальність перед державою за неналежне виконання службових обов`язків, неналежне здійснення контролю за підлеглим особовим складом. Така відповідальність може виражатися, у тому числі, і в дисциплінарній відповідальності командира за дії підлеглих йому військовослужбовців.

Матеріалами справи підтверджується, що підлеглий позивача - сержант ОСОБА_8 перебував у складі робочої команди, яка виконувала завдання на військовому містечку «Гористе» по відновленню зруйнованих будівель після ракетного удару.

Проте, виконуючи наказ по відновленню зруйнованих будівель після ракетного удару, сержант ОСОБА_8 , відлучався від його виконання та допомагав у будівництві приватного будинку підполковника ОСОБА_2 за його розпорядження та ночував удома.

Позивач був обізнаний про залучення підполковником ОСОБА_2 сержанта ОСОБА_8 до виконання інших завдань, що підтверджується його особистими поясненнями.

Разом із тим старший лейтенант ОСОБА_1 доповідав своєму безпосередньому командиру - командиру ВЧ НОМЕР_1 про те, що особовий склад команди забезпечення « ОСОБА_17 » у наявності та не повідомив про залучення підполковником ОСОБА_2 сержанта ОСОБА_8 до виконання інших завдань.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими висновки службового розслідування про те, що старший лейтенант ОСОБА_1 безвідповідально віднісся до виконання своїх службових обов`язків, не здійснював належний контроль за підлеглим особовим складом, чим порушив ст. 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Крім того, суд вважає безпідставними покликання позивача на те службовим розслідуванням не встановлено у чому саме полягали його дії, які призвели до порушення, наявності причинно-наслідкового зв`язку між порушенням та неправомірними діями, не зазначено норми законодавства, які порушено, не відображено ступінь вини та її форму.

В ході судового розгляду справи наданими доказами підтверджено, що при проведенні службового розслідування та оформлення його результатів висновком відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з дотриманням необхідної процедури та з урахуванням всіх обставин справи. При цьому слід зазначити, що висновок службового розслідування позивачем не оскаржено.

Отже, в обсязі встановлених в цій справі обставин, описаних вище, у зіставленні з правовим регулюванням спірних правовідносин, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість та доведеність викладених у спірному наказі підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності (порушення військової дисципліни, яке виявився у неналежному виконанні позивачем вимог статей 11, 16, 59, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

За змістом статті 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) особисто приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Таким чином, для притягнення до дисциплінарної відповідальності, достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

Судом апеляційної інстанції враховано, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Поряд із цим, аналізуючи доводи позивача щодо необґрунтованості накладеного на нього дисциплінарного стягнення - попередження про неповну службову відповідність, суд апеляційної інсанції виходить з того, що відповідно до приписів Дисциплінарного статуту підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного правопорушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення.

Так, Верховний Суд у постанові від 07 грудня 2018 року у справі №807/1325/16 сформував правову позицію, яка полягає у тому, що Дисциплінарний статут не визначає конкретної послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості. Це, в свою чергу, наділяє уповноважену особу правом самостійно визначати вид стягнення за його суворістю в залежності від конкретних обставин дисциплінарного правопорушення.

Отже, з огляду на встановлені у цій справі обставини, обраний відповідачем вид дисциплінарного стягнення, який не є найсуворішим, не викликає сумнівів щодо його пропорційності та співмірності складу дисциплінарного правопорушення позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи постанову у даній справі за наслідком апеляційного перегляду рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року у справі №380/24449/23, суд апеляційної інстанції керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному розуміннях. Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Натомість доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року у справі №380/24449/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Постанова складена в повному обсязі 29.04.2024.