Справа № 420/26124/23
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2024-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 420/26124/23

адміністративне провадження № К/990/13782/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р. (далі - Суд), перевіривши касаційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року у справі №420/26124/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АРІТЕЙЛ» до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АРІТЕЙЛ» звернулося до суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, в якому просило:

- визнати протиправною та скасувати постанову №14 від 07 вересня 2023 року про накладення штрафу за порушення Закону України «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин», законодавства про харчові продукти та корми в сумі 53600,00 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково:

- визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області № 14 від 07 вересня 2023 року про накладення штрафу на Товариство з обмеженою відповідальністю «АРІТЕЙЛ» за порушення Закону України «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин», законодавства про харчові продукти та корми в сумі 53600,00 грн;

- в іншій частині позову відмовлено.

10 квітня 2024 року до Суду надійшла касаційна скарга Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року у справі №420/26124/23.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 квітня 2024 року вказану касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Кравчука В.М, (судді-доповідача), Єзерова А.А., Стародуба О.П.

Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2024 року задоволено заяви суддів про самовідвід та відведено суддів Кравчука В.М., Єзерова А.А., Стародуба О.П. від розгляду справи №420/26124/23; передано матеріали касаційної скарги до секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення складу суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року №1232 призначено повторний автоматизований розподіл указаної касаційної скарги.

Згідно з даними протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 серпня 2023 року касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Радишевської О.Р. (головуючої судді), суддів: Мацедонської В.Е., Смоковича М.І.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі скаржник посилається на наявність підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме: частини восьмої статті 20 Закону України «Про основні принципи та вимоги безпечності та якості харчових продуктів» від 23 грудня 1997 року №771/97-ВР - операторам ринку забороняється здійснювати обіг харчових продуктів, отриманих з потужностей, що не пройшли державної реєстрації або не отримали експлуатаційного дозволу відповідно до цього Закону, та/або використовувати такі харчові продукти у виробництві інших харчових продуктів.

Суд зазначає, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, тощо), а також значення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Проте в порушення зазначених вимог, скаржник не обґрунтував у чому саме полягала помилка суду апеляційної інстанції при застосуванні конкретної норми права, як, на думку скаржника, ця норма повинна застосовуватися, а також не обґрунтував підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.).

Суд звертає увагу скаржника, що лише посилання у касаційній скарзі на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування відповідної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

У касаційній скарзі скаржник наполягає на тому, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що норма частини восьмої статті 20 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» є альтернативною і забороняє операторам ринку здійснювати обіг харчових продуктів, отриманих з потужностей, що не пройшли державної реєстрації або не отримали експлуатаційного дозволу відповідно до цього Закону.

Скаржник доводить, що в окремих випадках у суб`єктів господарювання може виникнути обов`язок як отримати експлуатаційний дозвіл, так і зареєструвати відповідні потужності.

Водночас касаційна скарга не містить обґрунтування підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах.

З витягу постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року, який скаржник наводить як приклад неправильного застосування частини восьмої статті 20 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів», убачається, що ключовим мотивом для часткового задоволення позову став висновок суду апеляційної інстанції про те, що питання наявності у ТОВ «Ніка-Макс» експлуатаційного дозволу, передбаченого указаною статтею, взагалі не підлягало перевірці, адже не входило до її предмету. Крім того, суд апеляційної інстанції вважав, що висновок контролюючого органу про відсутність такого дозволу не підтверджений жодним доказом.

Таким чином, скаржником не доведено значення висновку, який він просить сформувати Верховний Суд, для правильного вирішення справи.

Таким чином, за встановлених обставин, Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено наявності підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Також у касаційній скарзі скаржник посилається на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження судового рішення та зазначає, що судове рішення оскаржується з підстав, передбачених пунктом 4 частини другої статті 353 КАС України.

Так, частиною другою статті 353 КАС України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема: суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Щодо встановлення судом апеляційної інстанції обставин, що мають істотне значення на підставі недопустимих доказів, то надання судом неправильної оцінки, на думку скаржника, наявному у матеріалах справах доказу не є тотожним встановленню судом обставин на підставі недопустимого доказу.

Недопустимим доказом в розумінні статті 74 КАС України є доказ, одержаний з порушенням закону, або доказ, яким не може бути підтверджена певна обставина.

З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, заявником не викладено передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтями 248, 328, 332, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року у справі №420/26124/23 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є статочною та не може бути оскаржена.

Суддя О.Р.Радишевська