Справа № 420/4582/23
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2024-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/4582/23
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

Дата і місце ухвалення 15.08.2023 р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи - ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони № 229 від 25.08.2022 року, яким було прийнято рішення про виплату належного, але не отриманого грошового забезпечення дружині військовослужбовця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

З обов`язати військову частина НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) як законному представнику ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 належну частину не отриманого грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 згідно поданої заяви від 01.11.2022 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.08.2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо відмови у задоволенні заяви від 01 листопада 2022 року ОСОБА_1 поданої в інтересах ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про виплату грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України на підставі заяви від 01 листопада 2022 року ОСОБА_1 поданої в інтересах ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про виплату грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 виплатити ОСОБА_6 та ОСОБА_3 неотримане грошове забезпечення військовослужбовця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в належних рівних частках (тобто по 1/3 частки неотриманого грошового забезпечення).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилалась на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин у справі, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилався на те, що Департаментом соціального забезпечення Міністерства оборони Украйні щодо порядку черговості виплати грошового забезпечення сім`ям захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих в нейтральних державах або зниклих безвісти, а також загиблих військовослужбовців (далі - зазначені військовослужбовці) - надано роз`яснення, згідно з яким пунктом 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон України), пунктом 7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884 (далі - Порядок № 884) та розділом XXX Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, визначено чіткий перелік членів сімей зазначених військовослужбовців, яким здійснюється виплата грошового забезпечення. Роз`яснено, що з метою правильного застосування норм вказаних керівних документів необхідно дотримуватись такого порядку черговості виплати грошового забезпечення сім`ям зазначених військовослужбовців: перша черга - дружині (чоловіку); друга черга - повнолітнім дітям, які проживають разом з дружиною (чоловіком), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців; третя черга - батькам військовослужбовців. Також роз`яснено, що при проведенні зазначеної виплати необхідно врахувати, що виплата грошового забезпечення здійснюється з урахуванням положення статей 46, 70 та 71 Закону України "Про виконавче провадження"; виплата аліментів та виплата частки грошового забезпечення за Законом України - є різними видами виплат. Тобто особи, які отримують аліменти з грошового забезпечення зазначеного військовослужбовця та у разі набуття права за черговістю на виплату частини грошового забезпечення за Законом України, отримують кожну із цих виплат окремо.

Апелянт вказав на те, що кожна наступна черга набуває права на виплату лише при відсутності осіб, зазначених у попередніх чергах; при наявності декількох осіб, зазначених в одній черзі, необхідно проводити належну їм виплату рівними частинами; особи, які перебувають на утриманні зазначених військовослужбовців визначаються відповідно до чинного законодавства України або у судовому порядку.

Апелянт зазначив, що військова частина НОМЕР_1 , керуючись наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197, роз`ясненнями Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України (щодо порядку черговості виплати грошового забезпечення сім`ям захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих в нейтральних державах або зниклих безвісти, а також загиблих військовослужбовців) та на підставі наказу командира військової НОМЕР_1 (по стройовій частині) №229 від 25.08.2022 року, виплатила дружині загиблого ОСОБА_5 - ОСОБА_4 , на підставі поданої нею заяви, всю суму належного загиблому ОСОБА_5 , але не отриманого ним грошового забезпечення.

Апелянт вважає, що відмовляючи ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей, у виплаті частини належного загиблому ОСОБА_5 , але не отриманого ним грошового забезпечення, діяла правомірно та обґрунтовано, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Зважаючи на зазначене апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове судове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зважаючи на те, що іншими сторонами у справі судове рішення оскаржено не було, колегія суддів здійснює апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 .

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 21 січня 2005 року був зареєстрований шлюб, який був розірваний за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2018 року по справі № 522/1190/18.

Також встановлено, що від шлюбу у ОСОБА_5 та ОСОБА_8 є діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 30 листопада 2012 року та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 09 серпня 2005 року.

В подальшому ОСОБА_8 зареєструвала шлюб із ОСОБА_9 та прізвище після державної реєстрації шлюбу змінила на ОСОБА_10 , що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 20 квітня 2019 року Серія НОМЕР_6 .

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 , виданого 26 квітня 2019 року ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з ОСОБА_11 , та після державної реєстрації прізвище дружини ОСОБА_12 .

Встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з березня 2022 року по серпень 2022 року.

Згідно свідоцтва про смерть від 23 серпня 2023 року Серія НОМЕР_8 , ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Смерть пов`язана з виконанням свого обов`язку по відсічі агресії російської федерації.

23 серпня 2022 року дружина ОСОБА_5 - ОСОБА_4 звернулась до військової частини НОМЕР_1 із заявою про перерахування їй належного грошового забезпечення, додаткових виплат, що належать до виплати її чоловікові ОСОБА_5 .

До заяви було додано: свідоцтво про шлюб, свідоцтво про смерть, паспорт, ідентифікаційний код, довідка про реєстрацію місця проживання, лікарське свідоцтво про смерть, свідоцтво про поховання, копії витяг з державного реєстру про смерть для отримання допомоги. Також до заяви була додана нотаріальна засвідчена заява ОСОБА_8 , як законного представника малолітніх синів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про отримання аліментів в твердій грошовій сумі в повному обсязі.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.08.2022 року №229 матроса ОСОБА_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Також згідно вказаного наказу вирішено виплатити законній дружині загиблого - ОСОБА_4 грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік у сумі 14858 грн. 28 коп., матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік в сумі 14858 грн. 28 коп., допомогу на поховання в сумі 12540 грн. та щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 320% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 87,8% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років в рівних частинах.

В свою чергу 01 листопада 2022 року ОСОБА_1 , діючи в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , звернулась до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату грошового забезпечення, в якій просила перерахувати належне грошове забезпечення та додаткові виплати, що належать до виплати ОСОБА_5 , його неповнолітнім дітям, які залишилось на його утриманні.

Листом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_13 від 14.11.2022 року за вих. № 1182, позивача повідомлено, що належне грошове забезпечення виплачено дружині померлого військовослужбовця.

Додатково суд встановив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 01 вересня 2022 року призначено пенсію в разі втрати годувальника, що підтверджено відповідними повідомленнями про призначення пенсії.

Не погоджуючись з відмовою відповідача виплатити неповнолітнім дітям належне, але не отримане грошове забезпечення військовослужбовця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , позивач звернулась з позовом до суду в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для часткового задоволення поданого ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_2 позову, з огляду на наступне:

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (із змінами і доповненнями) (далі - Закон №2011-XII).

Згідно положень ч. 1 ст. 9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 цієї статті визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця (ч. 3 ст. 9 Закону №2011-XII).

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

За положеннями п. 2 Порядку № 260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Згідно п. 3 Порядку № 260, підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Пунктом 1 Розділу XXX Порядку № 260 передбачено, що у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військово-службовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п. 2 Розділу XXX Порядку № 260, грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату

Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що конструкція норми пункту 1 Розділу XXX Порядку № 260 передбачає виплату належного, однак не отриманого військовослужбовцем, який загинув, грошового забезпечення у рівних частках як дружині військовослужбовця, так і особам, які перебувають на утриманні військовослужбовця.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Матеріалами справи підтверджено, що на утриманні військовослужбовця ОСОБА_5 перебували двоє неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мають право на отримання спірного грошового забезпечення померлого ОСОБА_5 у відповідній частці.

Вказаний правовий висновок також узгоджується з нормами статті 1227 ЦК України, які передбачають, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Як встановлено в ході розгляду справи, відповідна заява про виплату розглядуваного грошового забезпечення була подана ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей у строки, визначені п.1 Розділу XXX вищевказаного Порядку.

З огляду на зазначене вище колегія суддів вважає, що у військової частини НОМЕР_1 були відсутні правові підстави для відмови у виплаті неповнолітнім дітям військовослужбовця ОСОБА_5 належного, але не отриманого ним до дня смерті (загибелі) грошового забезпечення у розмірі 1/3 частки такого грошового забезпечення кожному з дітей.

При цьому, оскільки оскаржуваний позивачем у даній справі наказ військової частини НОМЕР_1 від 25.08.2022 року № 229, який є індивідуальним актом та стосується прав іншої особи - гр. ОСОБА_4 , тобто породжує певні правові наслідки, впливає на права і свободи тільки того суб`єкта, якому воно адресовано, і відповідно, не породжує для позивача, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей, права на захист, тобто права на оскарження цього рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та обрання належного та ефективного способу захисту порушених прав неповнолітніх дітей шляхом визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у задоволенні заяви від 01 листопада 2022 року ОСОБА_1 поданої в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виплату грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та зобов`язання відповідача виплатити неповнолітнім дітям загиблого ОСОБА_5 неотримане ним грошове забезпечення в належних рівних частках (тобто по 1/3 частки неотриманого грошового забезпечення).

Що стосується тверджень апелянта про те, що рішення суду в частині, що стосується ОСОБА_6 23.11.2012 року було винесено з помилкою у зазначенні його прізвища, що робить таке рішення недійсним, є необґрунтованими, оскільки свідчить лише про допущення судом першої інстанції описки у судовому рішенні, яка не є підставою для скасування судового рішення та підлягає виправленню у порядку, передбаченому процесуальним кодексом.

Крім того у поданій апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що суд першої інстанції при вирішенні справи не врахував, що законній дружині померлого ОСОБА_5 , ОСОБА_4 було також виплачено допомогу на поховання, яка виплачується безпосередньо особі, яка здійснила поховання військовослужбовця.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що згідно резолютивної частини судового рішення, суд першої інстанції зобов`язав військову частину НОМЕР_1 виплатити неповнолітнім дітям загиблого військовослужбовця ОСОБА_5 саме неотримане ним грошове забезпечення в належних рівних частках (тобто по 1/3 частки неотриманого грошового забезпечення). При цьому суд у своєму рішенні не визначав конкретних до виплати сум та складових такого грошового забезпечення. Більш того, суд не присуджував до виплати суми допомоги на поховання.

Таким чином суд вирішив питання наявності у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 права на отримання частини грошового забезпечення, яке належало військовослужбовцю ОСОБА_5 , але не було ним отримано за життя, а на відповідача у справі - військову частину НОМЕР_1 покладено обов`язок здійснити відповідний розрахунок належних до виплати сум грошового забезпечення, яке належало загиблому ОСОБА_5 та не було йому виплачено та виплатити їх позивачу у справі, яка діє в інтересах малолітніх дітей.

Що стосується посилань апелянта на те, що оскаржуваним рішенням суд першої інстанції вплинув на права, свободи та інтереси третьої особи - ОСОБА_4 , однак вона не була залучена до участі у справі, колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки вони не відповідають дійсності. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, була залучена до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Також в апеляційній скарзі апелянт вказував на те, що командуванням військової частини НОМЕР_1 виконано всі виплати грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_5 , право на яке він набув до дня своєї загибелі. На думку апелянта в даному випадку між позивачем ОСОБА_1 , як законним представником ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та третьою особою - ОСОБА_4 виникли цивільно-правові відносини, як спадкоємцями, для вирішення яких вони мають право звертатись до суду.

Колегія суддів вважає вказані твердження апелянта безпідставними, з огляду на те, що в даному випадку спірні правовідносини виникли саме між позивачем, яка діє в інтересах малолітніх дітей, та військовою частиною НОМЕР_1 , як суб`єктом владних повноважень. Звертаючись з даним позовом до суду першої інстанції, позивач просила визнати протиправним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 , однак суд першої інстанції обрав інший спосіб захисту порушених прав, який є належним у спірних правовідносинах. Таким чином в даному випадку між сторонами виник саме публічно-правовий спір, який характеризується тим, що виник з публічно-правових відносин; відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, який здійснює публічно-владні управлінські функції, а спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

На підставі викладеного у сукупності колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, та не свідчать по неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Частиною 1статті 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук