Справа № 520/10669/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2024-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

29 квітня 2024 р. справа № 520/10669/24
Cуддя Харківського окружного адміністративного суду Сліденко А.В., розглянувши питання прийняття до розгляду позову Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі за текстом - позивач, заявник, Управління) до ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Головного управління Національної поліції в Харківській області (40108599) вартість предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився у сумі 9061,86 грн,

встановив:

Позов надійшов до суду 22.04.2024 р. з використанням функціоналу Електронного кабінету підсистеми "Електронний суд", і ухвалою суду від 23.04.2024р. був залишений без руху у зв`язку з недоліками в оформленні у вигляді відсутності доказів сплати судового збору, з наданням строку на усунення недоліків у 2 (два) дні з дати отримання копії ухвали.

25.04.2024 р. від представника позивача до суду надійшло клопотання про продовження строку усунення недоліків, мотивоване відсутністю на рахунках Управління коштів для сплати судового збору і їх ймовірним надходженням до 15.05.2024 р.

З цього приводу суддя зазначає, що названа причина не може бути визнана поважною у якості підстави для продовження строку для усунення недоліків даного позову.

Так, за змістом п.9 ч.3 ст.2, ч.2 ст.44, ч.1 ст.45 КАС України кожен учасник суспільних відносин повинен забезпечити дотримання обов`язку вчинення процесуальних дій із захисту прав та інтересів у судовому порядку у строк, визначений відповідним процесуальним законом.

Положення ч.3 ст.161 КАС України та норм Закону України "Про судовий збір" в частині обов"язку позивача сплатити судовий збір за подання позову є офіційно оприлюдненими та загальновідомими, чіткими і зрозумілими, що унеможливлює виникнення випадку неусвідомлення учасником суспільних відносин такого обов"язку.

Зважаючи на ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд повинен забезпечити однаковий підхід до вирішення питання з приводу оплати судового збору як суб"єктами владних повноважень, так і приватними суб"єктами права.

Тому майновий (фінансовий) стан може бути кваліфікований у якості виключної поважної причини для продовження строку на усунення недоліків в оформленні позову в частині оплати судового збору або у разі, коли мова йде про захист життєво важливих (природних) інтересів учасника суспільних відносин, або у разі, коли відповідний стан фінансової спроможності був спричинений дією раптового і непереборного (нездоланного) чинника, ані передбачити настання якого, ані відвернути який учасник суспільних відносин не міг.

Крім того, суддя зазначає, що специфіка організації роботи органу державної влади не повинна слугувати поважною причиною для невиправдано тривалого продовження строку для усунення недоліків позовної заяви, адже у пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини «Лелас проти Хорватії» сформульована права позиція, згідно з якою «держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу».

Жодних обставин, які об`єктивно перешкоджали позивачу - суб"єкту владних повноважень організувати претензійно-позовну роботу таким чином, щоби належно розпорядитися наявними для сплати судового збору коштами (або забезпечити формування фінансових резервів для цих цілей на майбутнє), а також щоби кожний поданий позов було оплачено судовим збором, позивачем не зазначено.

У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що «…у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб…».

Тобто, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи загалом зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді тривалого продовження строку для усунення недоліків позовної заяви.

Зміст процесуальних документів позивача - суб"єкта владних повноважень не містить ані юридично спроможних доводів, ані доказів у підтвердження таких доводів, які б дозволяли суду дійти до переконливого висновку про існування у спірних правовідносинах виключного випадку для усунення недоліків позову у вигляді відсутності доказів оплати судового збору.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Керуючись ст.ст.8, 18, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, 169, 241-243, 248, 256, 295 КАС України, суддя, -

ухвалив:

1. Клопотання про продовження строку усунення недоліків позовної заяви - залишити без задоволення.

2. Вимоги ухвали від 23.04.2024р. по справі №520/10669/24 - визнати невиконаними.

3. Позов - повернути.

4. Роз`яснити, що повернення позову не позбавляє права повторного звернення.

5. Копію ухвали надіслати заявникові.

6. Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, тобто протягом 15 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України, тобто негайно після підписання.

Суддя А.В. Сліденко