Справа № 260/1511/24
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2024-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 квітня 2024 року м. Ужгород№ 260/1511/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаврилка С.Є., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

15 березня 2024 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся з позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) та ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якому просить: "1. Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 по ненаданню ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації; 2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації шляхом видачі відповідної довідки про це у зв`язку з перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років; 3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 всі понесені по справі судові витрати.".

19 березня 2024 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, якою розгляд справи постановлено провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та (або) викликом учасників справи.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач є батьком трьох неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні. У січні 2024 року позивач був доправлений до ІНФОРМАЦІЯ_4 , де цього ж дня стосовно нього була проведена військово-лікарська експертиза на предмет придатності до військової служби (ВЛК) та вручено повістку для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 19 січня 2024 року для відправки по призову на військову службу під час загальної мобілізації. В подальшому, позивач звернувся до відповідача із заявою про отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у порядку статті 23 частини 1 абзацу 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Листом відповідачем було відмовлено у наданні відстрочки, оскільки для вирішення питання про відстрочку позивач має надати документи на підтвердження його особистих даних (копії паспорту і військово-облікового документу) і на підтвердження факту утримання ним доньки ОСОБА_2 , а також повинен особисто прибути до ІНФОРМАЦІЯ_4 для надання таких документів. Таку відмову позивач вважає протиправною, у зв`язку із чим звернувся із даним позовом до суду.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, де зазначено, що на заяву позивача про надання відстрочки за мобілізацією його повідомлено про необхідність стати на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_5 . Окремо зазначив, що позивач не має права на відстрочку на підставі статті 23 частини 1 абзацу 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки на його утриманні перебуває лише двоє дітей віком до 18 років, оскільки ним не надано доказів, на підтвердження факту утримання ним доньки ОСОБА_2 .

Згідно зі статтею 262 частиною 5 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 4 частини 1 пункту 10 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що стосовно позивача була проведена військово-лікарська експертиза на предмет придатності до військової служби (ВЛК).

18 січня 2024 року позивачу вручено повістку для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 10 год. 00 хв. 19 січня 2024 року для відправки по призову на військову службу під час загальної мобілізації (а.с. 14).

Позивач вказує, що 19 січня 2024 року прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 , маючи при собі паспорт і військовий квиток, та повідомив, що має на утриманні трьох дітей віком до 18 років та надав на підтвердження цього копії свідоцтв про їх народження.

У зв`язку необхідністю з`ясування вказаних обставин позивачу було вручено повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 15 год. 00 хв. 16 лютого 2023 року (а.с 15).

08 лютого 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання йому відстрочки у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох неповнолітніх дітей шляхом видачі відповідної довідки або надання письмової відповіді про це. До цієї заяви позивач додав посвідчені ним копії необхідних документів, а саме: трьох свідоцтв про народження дітей, витягу від 19 січня 2024 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб з ОСОБА_3 і розірвання цього шлюбу та свідоцтва про шлюб з ОСОБА_4 (а.с.а.с. 16-18).

У відповідь на таку заяву відповідач листом від 12 лютого 2024 року № 3299 повідомив, що для вирішення питання про відстрочку позивач має надати документи на підтвердження його особистих даних (копії паспорту і військово-облікового документу) і на підтвердження факту утримання ним доньки ОСОБА_2 , а також повинен особисто прибути до ІНФОРМАЦІЯ_4 для надання таких документів у відповідності до положень статті 37 частини 1 та статті 38 частини 11 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (а.с. 19).

Позивач не погодився з такою поведінкою відповідача, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан, який триває до цього часу.

Указом Президента України №69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва, яка триває по даний час.

Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі по тексту Закон України № 3543-XII) встановлено правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначено засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Так, статтею 1 Закону України № 3543-XII визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 23 Закону України № 3543-XII визначені категорії громадян, для яких встановлена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, відповідно до статті 23 частини 1 абзацу 4 Закону України №3543-XII призову на військову службу під час мобілізації, не підлягають військовозобов`язані, зокрема, жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі по тексту Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

За змістом пункту 7 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням. Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

У силу пункту 12 Положення № 154 керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.

Судом встановлено, що позивач є батьком трьох неповнолітніх дітей, а саме: доньки ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 від першого шлюбу з громадянкою ОСОБА_3 , та доньки ОСОБА_5 і сина ОСОБА_6 , яка народилися ІНФОРМАЦІЯ_7 та 17 березня 2023 року від другого шлюбу з громадянкою ОСОБА_7 (а.с.а.с. 9-13).

Судом встановлено, що позивач, звертаючись із заявою щодо надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації надав відповідачеві посвідчені ним копії: трьох свідоцтв про народження вказаних вище дітей, витягу від 19 січня 2024 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб з ОСОБА_3 і розірвання цього шлюбу та свідоцтва про шлюб з ОСОБА_4 (а.с.а.с. 16-18).

Статтею 11 частиною 3 Закону України від 26.04.2001 №2402-ІІІ "Про охорону дитинства" (далі по тексту Закон України №2402-ІІІ) передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом приписів статті 15 частин 1 та 2 Закону України №2402-ІІІ дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 141 частин 1 та 2 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За приписами статті 157 частин 1-4 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

Статтею 180 частиною 1 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із статтею 181 частинами 1-3 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Зважаючи на те, що позивач є батьком неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яка народилися ІНФОРМАЦІЯ_7 та 17 березня 2023 року, з якими позивач проживає разом, відтак, факт перебування цих дітей на утриманні позивача є доведеним.

Разом з тим, судом встановлено та позивачем визнається, що з іншою своєю неповнолітньою дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , позивач не проживає. Ця дитина проживає разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_3 .

При цьому суд зауважує, що сам факт батьківства не є підставою стверджувати, що батько утримує свою неповнолітню дитину, у разі якщо батько з такою дитиною не проживає. Безпосередньо у разі якщо біологічний батько сплачує аліменти, то вважається, що саме він утримує своїх дітей.

В позовній заяві позивач вказує, що факт утримання позивачем доньки ОСОБА_8 стверджується наявністю виконавчого провадження № 40305115 про стягнення з нього аліментів на користь першої дружини і матері цієї доньки ОСОБА_9 .

На підтвердження вказаного, позивачем до позовні заяви було долучено роздруківку з Автоматизованої системи виконавчого провадження по виконавчому провадженню № 40305115 (а.с. 20).

Суд зауважує, що вказана роздруківка підтверджує тільки факт наявності виконавчого провадження про стягнення аліментів, однак не свідчить про реальну сплату аліментів та відсутності боргів зі сплати аліментів.

Водночас, позивачем ані при зверненні із заявою щодо надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, ані під час розгляду справи судом, не доведено жодним чином, що ОСОБА_8 перебуває на його утриманні, зокрема, не надано жодних доказів участі у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі, таких як, наприклад, нотаріально посвідчених розписок або заяв матері цієї дитини відносно добровільної сплати позивачем грошових коштів на утримання ОСОБА_8 або аліментів, призначених за рішенням суду, чи відповідних платіжних документів про переказ таких коштів (або аліментів), чи довідки з виконавчої служби стосовно відсутності боргів зі сплати аліментів, у разі їх призначення, тощо.

За наведених обставин у сукупності, суд доходить висновку, що позивачем ані при подачі заяви щодо надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, ані під час розгляду справи судом, не було доведено факту перебування на його утриманні трьох і більше неповнолітніх дітей.

При цьому, суд звертає увагу на те, що разом із заявою щодо надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації позивачем було подано лише документи, які свідчать про його одруження та про наявність дітей у нього та у його дружини.

Тобто, надані відповідачеві документи жодним чином не підтверджували факт перебування у позивача на утриманні трьох і більше неповнолітніх дітей, щоб могло надавати позивачу права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Таким чином, надані позивачем документи не були достатніми для прийняття рішення щодо надання відстрочки від призову на військову службу, тому відповідач не мав підстав для надання позивачу такого. З огляду на це судом не встановлено протиправності дій відповідача.

Зазначене також свідчить про відсутність підстав для задоволення похідної вимоги про зобов`язання надати відстрочку від призову на військову службу.

Водночас, позивач не позбавлений права повторно звернутись до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про надання відстрочки від призову, із наданням необхідних для вирішення цього питання документів.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) та ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяС.Є. Гаврилко