Справа № 160/3642/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2024 рокуСправа №160/3642/24
08 лютого 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, що надійшла в системі "Електронний суд", в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо підготування та направлення подання до Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровської області для повернення сплаченого 15 вересня 2023 р. збору на обов`язкове державне пенсійне страхування для проведення реєстрації права власності на житло;
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що придбала житло вперше, при цьому нею було сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування. Позивач звернулася до відповідача із заявою щодо повернення сплачених коштів, на що відповідач повідомив, що підстави для складання подання на повернення збору з операції придбання нерухомого майна відсутні.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 160/3642/24 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді ОСОБА_2 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали виконати вимоги, що в ній викладені, та усунути недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/3642/24, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
08 березня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив на позовну заяву, який надійшов від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що починаючи з 26.09.2020 року в рамках Порядку №1740 Держава створила цілком дієвий механізм, за умови дотримання котрого фізична особа, що придбаває житло вперше та, відповідно, не є платником збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі нерухомого майна (житла), не сплачує збір при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу. Якщо ж особа помилково сплатила збір при посвідченні договору купівлі-продажу майна, то вона може подати заяву до органу Пенсійного фонду України про повернення коштів з бюджету на підставі Порядку №787. Разом з тим, звертаючись після 26.09.2020 року про повернення з бюджету помилково сплачених коштів, саме фізична особа повинна надати докази на підтвердження того, що помилилася, коли сплачувала збір. Отже, заявник повинен був надати органу Пенсійного фонду України передбачені підпунктом «в» пункту 15-2 Порядку №1740 документи на підтвердження того, що він придбав житло вперше. Позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 30 528 грн 00 коп. Зі змісту поданої заяви не можна зробити висновок стосовно доведеності обставин щодо обов`язку Управління повернути сплачені кошти.
26 квітня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд». До заяви додано копію заяви позивача від 28.09.2023 року.
Третя особа правом подання письмових пояснень не скористалась.
У відповідності до ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Згідно договору купівлі-продажу квартири від 15.09.2023 року, зареєстрованому в реєстрі приватного виконавця Восковець О.О. за №1105, позивач придбала квартиру АДРЕСА_2 за 3 052 800 гривень (три мільйони п`ятдесят дві тисячі вісімсот гривень 00 копійок).
Згідно інформаційної довідки від 18.09.2023 року №346883330 при пошуку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про позивача (критерії пошуку прізвище, ім`я, по-батькові та РНОКПП) позивачу на праві власності належить вищевказана квартира, яка перебуває в іпотеці (номер запису - №51745640 від 15.09.2023 року), інші об`єкти нерухомого майна відсутні.
Не погодившись з такою відмовою відповідача, позивач звернулася до суду з цією позовною заявою.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 року №400/97-ВР (далі - Закон №400/97-ВР) платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Згідно ст. 2 Закону №400/97-ВР об`єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.
Відповідно до п. 15-1 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 року № 1740 (далі Порядок №1740) збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.
Пунктом 15-2 Порядку №1740 збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна не сплачується, якщо:
б) право власності на житло, отримане фізичною особою в результаті його приватизації, відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";
в) особа придбаває житло вперше, що підтверджується заявою фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя), та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також даними про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року);
г) особа перебуває у черзі на одержання житла, що підтверджується документом, виданим органом, до компетенції якого належить ведення обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.
Відповідно до п. 15-3 Порядку №1740 нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.
Документом, що підтверджує сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, є платіжне доручення платника збору про перерахування сум збору на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях Казначейства. Копія такого платіжного доручення зберігається в нотаріуса, який посвідчив договір.
Суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачуються платниками, зазначеними у пункті 15-1 цього Порядку, за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса.
Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за наявності зазначених у підпунктах в і г пункту 15-2 цього Порядку інформації та документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Застосовуючи вищевикладені нормативні положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
Суть правової позиції позивача полягає в тому, що в Україні відсутній правовий механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість, негативні наслідки від чого мають покладатися саме на державу.
Підпунктом в) пункту 15-2 Порядку №1740 безпосередньо визначено яким чином встановлюється обставина придбання житла вперше - підтверджується заявою фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя), та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також даними про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року).
Відповідно, основний аргумент позовної заяви є нерелевантним, оскільки позивач, не зазначивши в тексті позовної заяви відповідних посилань, однак навівши їх у відповіді на відзив, виходила саме з того, що "станом на час придбання нерухомості в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбаває таку нерухомість". З цього приводу суд вважає за необхідне додатково звернути увагу на наступне.
Поширений до застосування в таких правовідносинах правовий висновок, що міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 23.04.2019 року у справі №802/1566/17-а (провадження №К/9901/1306/17), є нерелевантним, оскільки стосується правовідносин, які виникли до 26.09.2020 року, тобто до дати, коли правове регулювання цих суспільних відносин зазнало змін.
Встановлюючи обов`язковим при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, частина п`ята статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України презюмує застосування норм права у подібних правовідносинах.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 26.04.2023 року у справі №480/3318/21
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Аналогічний правовий висновок міститься у Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі №910/719/19.
Так, постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій» від 23.09.2020 року №866 (набрала чинності 26.09.2020 року) змінено правове регулювання спірних правовідносин. Зокрема, доповнено п. 15-2 Порядку №1740 підпунктом в), а також доповнено Порядок №1740 пунктом 15-3, що вказані раніше, чим фактично визначено порядок підтвердження набуття особою нерухомого майна вперше.
Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави вважати, що з 26 вересня 2020 року визначено механізм, за умови дотримання якого фізична особа, що придбаває житло вперше, не сплачує збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі нерухомого майна (житла) при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу.
Зі змісту пункту 15-2 Порядку №1740 вбачається, що з 26 вересня 2020 року фізична особа звільняється від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема, якщо подає нотаріусу заяву про те, що вона не має та не набула права власності на житло, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про відсутність зареєстрованого права власності на житло, а також дані невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду.
Якщо ж особа не скористалася цим механізмом на стадії посвідчення договору в нотаріуса та помилково сплатила збір, то вона вправі скористатися ним вже після посвідчення нотаріусом договору, подавши відповідному територіальному органу Пенсійного фонду визначені підпунктом «в» пункту 15-2 Порядку №1740 інформацію та пакет документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, для формування відповідного подання про повернення безпідставно сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. У разі отримання відмови особа може оскаржити таке рішення до суду.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 25.11.2021 року у справі №280/9714/20.
Подібне правозастосування здійснено і постановах Третього апеляційного адміністративного суду у постанові від 07.03.2024 року у справі №280/7573/23, від 08.02.2024 року у справі №280/2893/23, від 25.01.2023 року у справі №280/4811/22.
Отже, відповідний механізм наявний з 26.09.2020 року, в той час як позивач квартиру придбала 15.09.2023 року майже через три роки після запровадження такого механізму.
Відповідно, позивач мала реалізувати своє право на звільнення від обов`язку сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у встановленому законодавством порядку (Порядок №1740).
В зв`язку з цим і обставини цієї справи розглядаються в аспекті цього нормативно-правового акту: чи виконала позивач вимоги Порядку №1740, а також чи діяв відповідач, отримавши документи від позивача достатню кількість належних документів, згідно вимог законодавства.
В цій справі позивач звернулася до відповідача із заявою, до якої долучила інформацію з державних реєстрів та квитанцію про сплату відповідного збору, а також реквізити для зарахування коштів. Відповідач на це повідомив, що позивач не надала усіх передбачених законодавством документів.
Суд визнає дії відповідача в цій справі правомірними, оскільки аналіз наданих позивачем документів дійсно свідчить про те, що вони не відповідають вимогам законодавства. Так, позивачем не надано:
1) заяву-підтвердження про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя) наявності лише сама заява про повернення коштів;
2) дані про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року) документи з цього приводу не надано взагалі.
У відповіді на відзив позивач навела пояснення про те, що таку довідку надати не може, оскільки місце реєстрації окуповане. Проте, вимога законодавства адресована, по-перше, «довідкам з місць проживання» (а не реєстрації), а, по-друге, позивач взагалі не доводила такої інформації відповідачу, в зв`язку з чим правомірність його дій не може розглядатися в аспекті обставин, які йому не були доведені та з яких він не виходив під час прийняття рішення, оскільки такі обставини були відсутні станом на дату прийняття рішення і відповідач їх не оцінював та не враховував. Суд підкреслює, що він перевіряє законність дій відповідача, а не розглядає заяву позивача про повернення відповідного збору, а тому позивач має підтвердити наявність підстав для задоволення саме тієї його заяви, яку розглядав відповідач, та саме станом на момент її розгляду, а не постфактум та виходячи з нових обставин.
Слід зазначити, що ця обставина також може бути підтверджена довідкою АТ «Державний ощадний банк України», що підтверджується правозастосуванням Третього апеляційного адміністративного суду (постанови від 22.12.2023 року у справі №280/4899/23, від 07.03.2024 року у справі №280/7573/23).
У відповіді на відзив позивач вказала, що доказом придбання майна вперше є інформації з державного реєстру. Надання такої інформації дійсно передбачено Порядком №1740, однак лише як 1 з 3 груп документів, що мають бути надані. Отже, цього документу самого по собі було недостатньо для задоволення заяви позивача. При цьому зазначене є вимогою саме законодавства, яка зумовлена об`єктивним фактором відповідний державний реєстр не відображає відомості про придбання майна до 01.01.2013 року (якщо після цієї дати з ним не відбувалося правочинів), а тому є неповною та не відображає інформацію, наприклад, про можливе придбання майна, в т.ч. шляхом приватизації, до цієї дати.
Під час вирішення питання чи є операція купівлі-продажу житла об`єктом сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, термін «придбавання майна» треба використовувати як такий, що охоплює (включає) не лише оплатне набуття права власності на певний об`єкт, а і його безоплатну приватизацію.
Зі змісту пункту 15-2 Порядку №1740 вбачається, що з 26 вересня 2020 року фізична особа звільняється від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема, якщо подає нотаріусу заяву про те, що вона не має та не набула права власності на житло, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про відсутність зареєстрованого права власності на житло, а також дані невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду.
В той же час, неспроможними є доводи позивача про те, що ним належними доказами підтверджено факт придбання житла вперше, оскільки чинне законодавство встановлює чіткі та конкретні вимоги, а також перелік документів, які мають бути подані для повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна та погоджуюсь з висновком суду першої інстанції про те, що у ГУ ПФУ були відсутні правові підстави для формування подання про повернення позивачеві сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна за встановлених обставин.
Особа може скористатися правом та механізмом реалізації відповідного права лише за законом, чинним на момент прояву реального бажання скористатися відповідним правом та механізмом.
Аналогічне правозастосування здійснено Третім апеляційним адміністративним судом у постанові від 22.12.2023 року у справі №280/4899/23.
Отже, оскільки позивач не дотрималася вимог Порядку №1740 під час звернення до відповідача, результати розгляду якого оцінюються в цій справі, її позовні вимоги не можуть бути задоволені.
Суд зауважує, що цей висновок не змінює правову природу сплачених позивачем коштів та не позбавляє її права звернутися до відповідача повторно з відповідним обсягом належних доказів.
Слід враховувати, що згідно ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З наведених положень законодавства вбачається, що питання факту сторонами доводяться на засадах рівності, в той час як при вирішенні питання права в частині правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме останній доводить правомірність своїх дій.
Обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №520/2261/19.
Суд наголошує на тому, що підставою для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нескладення подання до органу казначейського обслуговування щодо повернення позивачу сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування може бути лише підтвердження позивачем факту надання ним відповідачу документів, визначених пп. в) п. 15-2 Порядку №1740. За обставин цієї справи обставина підтвердження позивачем перед відповідачем відповідності позивача умовам вказаної норми права не доведена. В ході судового розгляду ця обставина щодо себе позивачем не підтверджена.
Враховуючи викладене, підстави для задоволення позовної заяви відсутні.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
За змістом ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
В зв`язку з відмовою у позові підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Водночас, суд зауважує, що у розмірі сплаченого позивачем судового збору сума 242,24 грн є надмірно сплаченою та може бути повернута позивачу за його клопотанням відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», оскільки при поданні позовної заяви через підсистему «Електронний Суд» згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» застосовується понижуючий коефіцієнт, в силу якого позивач мала сплатити судовий збір у розмірі 968,96 грн.
Керуючись ст. ст. 139-143, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко