Справа № 580/3079/24
Суддя: Валентин ГАРАЩЕНКО
Дата ухвалення: 2024-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про закриття провадження у справі

м. Черкаси

29 квітня 2024 року справа № 580/3079/24

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради про визнання протиправною відповіді на запит та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради Черкаської області від 26.03.2024 № 03-20/41 у направленні запиту ОСОБА_1 від 25.03.2024 до належних розпорядників інформації;

- зобов`язати виконавчий комітет Корсунь-Шевченківської міської ради Черкаської області повторно розглянути запит на публічну інформацію ОСОБА_1 від 25,03.2024 року вимог ч.3 ст.22 Закону № 2939-VI.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 02.04.2024 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до виконавчого комітету Корсунь- Шевченківської міської ради Черкаської області із запитом на інформацію в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 25.03.2024. Листом від 26.03.2024 № 03-20/41 відповідач надав позивачу відповідь, в якій для отримання запитуваної інформації, а також документів рекомендував звернутись до інших державних органів, однак позивач вважає, що відповідач повинен був направити запит належному розпоряднику інформації.

У відзиві на адміністративний позов відповідач зазначив, що у позивача відсутній обґрунтований інтерес в оскарженні до суду відповіді виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради, так як відповідь по суті запиту надана позивачу в термін визначений ч. 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та в ній зазначено хто з розпорядників володіє даною інформацією і де знаходяться запитувані документи, а твердження позивача зводиться лише до констатації факту, що запит не надісланий належному розпоряднику і його не повідомлено про це.

Також відповідач зазначив, що негативні наслідки допущених відповідачем, який не є розпорядником запитуваної інформації, порушень усунуті шляхом надсилання запиту ОСОБА_1 до належного розпорядника ГУ Держгеокадастру у Черкаській області (щодо актів на право власності) та до архівного відділу №4 Черкаської РДА (щодо рішень органу державної влади/місцевого самоврядування на підставі яких надавалися земельні ділянки) та повідомлено запитувача ОСОБА_1 про направлення його запиту на публічну інформацію належним розпорядникам для розгляду запиту по суті.

З урахуванням зазначеного відповідач вважає, що добровільно усунув допущену ним помилку щодо ненаправлення запиту належному розпоряднику інформації, та повідомив запитувача шляхом надсилання на вказану ним в запиті електронну пошту, у зв`язку з цим предмет позову в даній справі відсутній, а провадження в даній адміністративній справі підлягає закриттю на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Судом встановлено, що в запиті від 25.03.2024, адресованому відповідачу, позивач просив останнього:

- надати належним чином засвідчену копію державного акту на право власності на земельну ділянку серія та номер: ЯБ 291325, виданий 18.01.2005, видавник: Управління (відділ) земельних ресурсів Корсунь-Шевченківського району, власник земельної ділянки - ОСОБА_2 ;

- повідомити, на підставі чого (рішення органу державної влади/місцевого самоврядування) ОСОБА_2 була надана земельна ділянка по державному акту на право власності на земельну ділянку серія та номер: ЯБ 291325, виданий 18.01.2005;

- надати належним чином засвідчену копію державного акту на право власності на земельну ділянку серія та номер: ЯА 708288, виданий 10,11.2005, видавник: Управління (відділ) земельних ресурсів Корсунь-Шевченківського району, власник земельної ділянки - ОСОБА_2 ;

- повідомити, на підставі чого (рішення органу державної влади/місцевого самоврядування) ОСОБА_2 була надана земельна ділянка по державному акту на право власності на земельну ділянку серія та номер: ЯА 708288, виданий 10.11.2005.

Відповідач листом від 26.03.2024 № 03-20/41 повідомив позивача, що у виконавчому комітеті Корсунь-Шевченківської міської ради державні акти на право власності на земельні ділянки не зберігаються. Для отримання даних актів рекомендував звернутись в ГУ Держгеокадастру у Черкаській області за адресою: м. Черкаси, вул. Смілянська, 131. Рішення Корсунь-Шевченківської міської ради до 2018 року зберігаються в архіві, тому для отримання даного рішення рекомендував звернутися до архівного відділу № 4 Черкаської районної державної адміністрації, вул. Героїв Майдану, 9, м. Корсунь-Шевченківський.

Після подачі позовної заяви відповідач листами від 16.04.2024 № 03-20/41 направив запит позивача до належного розпорядника ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, в частині, що стосується актів на право власності та до архівного відділу №4 Черкаської РДА в частині, що стосується рішень органу державної влади/місцевого самоврядування на підставі яких надавалися земельні ділянки та повідомлено запитувача ОСОБА_1 про направлення його запиту на публічну інформацію належним розпорядникам для розгляду запиту по суті на електронну адресу, вказану заявником у запиті: ІНФОРМАЦІЯ_1

У відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

З огляду на викладене, суд вважає, що на час розгляду даної справи предмет спору у цій справі відсутній, оскільки запит позивача направлений за належністю до органів, які володіють запитуваною інформацією, тобто суб`єкт владних повноважень виправив допущені порушення прав позивача.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Згідно ч. 2 ст. 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя №R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Відповідно до пунктів 1, 5, 6 статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; захист - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні захисту прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

З приводу зазначеного питання висловлювався і Конституційний Суду України, так, пунктом 3.2 рішення від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Також Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини 2 статті 3, статті 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

Отже, з викладеного слідує, що до правової (правничої) допомоги належать, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру тощо.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 цього ж Кодексу).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у додаткових постановах Верховного Суду від 11.12.2019 та від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18 (адміністративне провадження №К/9901/17099/19, №К/9901/17108/19, №К/9901/18639/19).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у додаткових постановах Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №826/841/17 (адміністративне провадження №К/9901/5157/19), від 24.10.2019 у справі №820/4280/17 (адміністративне провадження №К/9901/11712/19), від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18 (касаційні провадження №К/9901/17099/19, №К/9901/17108/19, №К/9901/18639/19), у постанові Верховного Суду від 24.03.2020 у справі №520/6161/19 (адміністративне провадження №К/9901/5378/20).

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник позивача надав суду копії договору про надання правничої допомоги від 27.03.2024 №1, акта приймання-передачі наданої наданих послуг від 01.04.2024, звіту від 01.04.2024, а також довідку від 01.04.2024 про отримання коштів у розмірі 8000 грн.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що дана справа є нескладною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Одночасно суд враховує, що відповідач визнав допущені порушення прав позивача та усунув ці порушення під час судового розгляду спору, тому суд вважає, що позивачу повинно бути компенсовано судові витрати на правничу допомогу адвоката.

Отже, проаналізувавши вказані обставини, в контексті складності справи (спір не є складним, розглядається у спрощеному провадженні), обсягу та якості виконаних адвокатом робіт, витраченого часу, суд вважає, що сума витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн. не є співмірною та не відповідає принципу справедливості, у зв`язку з чим заявлені витрати є обґрунтованими частково.

Враховуючи викладене у сукупності, суд вважає розумно обґрунтованими, справедливими та співмірними заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу у розмірі 4000 грн.

Щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору, суд зазначає, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому підстави для розподілу судових витрат в цій частині відсутні.

Керуючись статтями 132, 238, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради про визнання протиправною відповіді на запит та зобов`язання вчинити дії, - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради Черкаської області (вул. Шевченка, 42, м. Корсунь-Шевченківський, Черкаська обл., 19402, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 4000 (чотири тисячі) грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, однак може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статями 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Валентин ГАРАЩЕНКО