Справа № 200/1102/24
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2024-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2024 року Справа№200/1102/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 , до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, до третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання неправомірним та скасування рішення №56 від 16.02.2024 та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, до третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання неправомірним та скасування рішення №56 від 16.02.2024 та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач у зв`язку з досягненням пенсійного віку, 09 лютого 2024 року подала заяву до органів Пенсійного фонду України про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1- 5/2018 (746/15) (Список №2). 16 лютого 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач) було винесено рішення №56 про відмову у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) за Списком №2, яке мотивоване тим, що вона не досягла пенсійного віку. Позивач зазначила, що відповідач визначив, що вона має страхового стажу 35 років 02 місяці 15 днів, а пільгового стажу за Списком №2 - 06 років 02 місяці 20 днів, та буде мати право виходу на пенсію в 57 років. Позивач закцентувала свою увагу на тому, що спірним питанням в даному випадку є визначення віку виходу на пенсію, в розрізі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) та вважає рішення відповідача від 16 лютого 2024 року №56 щодо відмови в призначенні пільгової пенсії за Списком №2 неправомірним.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області надало відзив на позовну заяву, в якому було зазначено наступне, що позивач 09.02.2024 звернулась із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - третя особа) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Після реєстрації у третьої особи, заява позивача про призначення пенсії була розглянута відповідачем. Рішенням від 16.02.2024 №56 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 у зв`язку з недосягненням пенсійного віку та відсутністю необхідного пільгового стажу, відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідач звернув увагу суду на те, що пенсія на пільгових умовах призначається після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах (Список № 2, ст. 114 Закону № 1058). Таким чином, враховуючи дату народження позивача 04.12.1970, позивач матиме право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на роботах за Списком №2. Вік позивача на день звернення склав 53 роки. Страховий стаж позивача становить 35 років 02 місяці 15 днів (необхідно не менше 25 років). До страхового стажу зараховано періоди роботи згідно трудової книжки та індивідуальних відомостей про застраховану особу державного Реєстру застрахованих осіб. Пільговий стаж за Списком №2 складає 06 років 02 місяці 20 днів (з необхідних 10 років). До пільгового стажу за списком №2 зараховано періоди роботи згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №600/20/1 від 03.07.2020. З урахуванням вищезазначеного на час звернення позивача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (Список №2), позивач не досягла пенсійного віку та у неї недостатньо пільгового стажу, що не дає права для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Право на пенсію позивач набуде з 05.12.2027. Враховуючи вищевикладене, рішення відповідача від 16.02.2024 №56 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 в зв`язку з недосягненням пенсійного віку та відсутністю необхідного пільгового стажу, передбаченого п.2 ч.2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - є правомірним, законним, та ґрунтується на положеннях чинного законодавства. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області на адресу суду були надані письмові пояснення, в яких було зазначено наступне, що 09.02.2024 позивач звернулася засобами вебпорталу електронних послуг із заявою до Пенсійного фонду України про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно із п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058 (далі - Закон № 1058). Третя особа зазначила, що засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ, а саме, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області та ним же було опрацьовано заяву, внаслідок чого, було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу на пільгових умовах № 56 від 16.02.2024. Далі по тексту письмових пояснень третьої особи, ним було продубльовано ту ж саму інформацію, що й у відзиві відповідача. Третьою особою було зазначено, що відповідачем було прийнято рішення про відмову позивачу у призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 від 16.02.2024 року у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу за Списком № 2 та необхідного пенсійного віку. Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області просило відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Ухвалою суду від 01.03.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Про відкриття провадження у справі, представник позивач адвокат Варбан О.В., відповідач та третя особа були повідомлені належним чином, відповідно до наявної у них реєстрації кабінету електронного суду, про що свідчить відповідна відмітка, де в графі «доставлено» зазначена дата 01.03.2024.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідно до наявного в матеріалах справи копії паспорту серії НОМЕР_2 виданого Костянтинівським МВ УМВС України в Донецькій області від 14.09.2001 року є громадянкою України.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, , в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, позивач звернулася з заявою про призначення їй пенсії за віком до територіальних органів ПФУ засобами веб-порталу 09.02.2024, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією заяви про призначення пенсії, позовною заявою, рішенням про відмову у призначенні пенсії від 16.02.2024, відзивом на позовну заяву та поясненнями третьої особи.

Відповідно до принципу екстериторіальності для розгляду заяви про призначення пенсії був визначений структурний підрозділ Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, що підтверджується рішенням про відмову №56 від 16.02.2024 та не заперечується сторонами по справі.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області на підставі заяви позивача від 09.02.2024 було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №56 від 16.02.2024, відповідно до якого було зазначено: відмова в призначенні пенсії: ОСОБА_1 . Дата народження заявниці: ІНФОРМАЦІЯ_2 . РНОКПП заявниці: НОМЕР_1 . Місце реєстрації заявниці: АДРЕСА_2 . Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України: 09.02.2024. Призначення пенсії: за віком, на пільгових умовах за списком 2. Вік заявниці: 53 роки. Пільговий стаж заявниці становить: 06 років 02 місяці 20 днів. Страховий стаж заявниці становить: 35 років 02 місяці 15 днів. Відповідно до підпункту 2 пункту 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах мають жінки, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу 25 років, з них не менше 10 років на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць. Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим страхового стажу, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - жінкам на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. До пільгового стажу зараховано періоди роботи згідно -довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №600/20/1 від 03.07.2020. Результати розгляду документів, доданих до заяви: до загального страхового стажу зараховано періоди роботи згідно трудової та індивідуальних відомостей про застраховану особу державного Реєстру застрахованих осіб. Враховуючи зазначене, вирішено, відмовити в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із недосягненням пенсійного віку та відсутністю необхідного пільгового стажу, передбаченого п.п.2 п.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Право на пенсію заявниця набуде з 05.12.2027. Заявниця працює. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Не погодившись із вищезазначеними діями та позицією пенсійного органу, позивач звернулася за захистом своїх прав та інтересів до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, що доповнив Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту: «На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII, право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, рішенням № 1-р/2020 Конституційного Суду України було визнано неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.11.2021 року прийнятій у справі №360/3611/20 зробила висновок про те, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку, що для призначення пенсії відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII в редакції Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1р/2020 на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць зокрема, жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Судом встановлено, що також підтверджується відповідними доказами наявними в матеріалах справи та не заперечується сторонами по справі, що спірним питанням щодо не призначення відповідачем позивачу пенсії відповідно до підпункту 2 пункту 2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є відсутність у позивача станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії необхідного пенсійного віку 55 років та відсутність у позивача необхідного пільгового стажу 10 років.

Вищенаведене насамперед підтверджується спірним рішенням, прийнятим відповідачем від 16.02.2024 року №56, в якому зазначено, що вік заявниці 53 роки; пільговий стаж заявниці за Списком №2 становить 06 років 02 місяці 20 днів; страховий стаж 35 років 02 місяці 15 днів.

Суд зауважує, що відповідно до приписів зазначених в пункті «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1р/2020 визначено, що для призначення пенсії на пільгових умовах мають право жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, що є в наявності у позивача відповідно до зазначеного відповідачем в спірному рішенні від 16.02.2024 року.

Але, окрім вищезазначеного, підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є наявність пільгового стажу за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць зокрема у жінок - не менше 10 років на зазначених роботах передбачених Списком №2.

Відповідно до спірного рішення, прийнятого відповідачем від 16.02.2024 року, позивач має пільгового стажу за Списком №2 06 років 02 місяці 20 днів, що також підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки форми РС-право складеної по позивачу 16.02.2024 року.

В свою чергу, позивачем не заперечується наявність саме зазначеного відповідачем у неї пільгового стажу за Списком №2, оскільки по тексту позовної заяви та відповідно до заявлених позивачем позовних вимог вона не оскаржує не зарахування певних періодів трудової діяльності до її пільгового стажу робіт передбачених за Списком №2.

Суд зауважує, що визнання протиправним та як наслідок скасування рішення прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, за наслідком розгляду заяви позивача про призначення їй пенсії, в частині зазначеного відповідачем пенсійного віку 55 років, замість 50 років, не призведе до поновлення порушених прав позивача, оскільки похідною вимогою позивача є саме зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020, тому що на час звернення з відповідною заявою у позивача відсутній пільговий стаж за Списком №2, який становить 10 років.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позовних вимог позивача щодо визнання неправомірним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 16 лютого 2024 року №56 щодо відмови в призначенні пільгової пенсії відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1- р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) за Списком №2 та як похідної вимоги зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) з урахуванням норм статті14-6.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 05 грудня 2022 року.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст. 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Питання про розподіл судових витрат не вирішується, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 9, 32, 139, 243 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, до третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання неправомірним та скасування рішення №56 від 16.02.2024 та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 01 травня 2024 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець