Справа № 520/28861/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 р.Справа № 520/28861/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2024, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., м. Харків, повний текст складено 07.02.24 року у справі № 520/28861/23

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанської Яни Володимирівни щодо примусового виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 у адміністративній справі №520/10222/21, яке набрало законної сили 24.01.2022 та виконавчого листа №520/10222/21, який виданий 04.05.2023 Харківським окружним адміністративним судом;

- скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанської Яни Володимирівни від 02.10.2023 про закінчення виконавчого провадження №72370860.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на безпідставність та необґрунтованість закінчення державним виконавцем виконавчого провадження №72370860 на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» - надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону. Вважав протиправною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанської Яни Володимирівни щодо примусового виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 у адміністративній справі №520/10222/21, яке набрало законної сили 24.01.2022 та виконавчого листа №520/10222/21, який виданий 04.05.2023 Харківським окружним адміністративним судом, а також такою, що підлягає скасуванню постанову вказаного головного державного виконавця від 02.10.2023 про закінчення виконавчого провадження №72370860. На його переконання, рішення суду у справі №520/10222/21 боржником не виконано у повному обсязі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління юстиції (міста Харкова) про визнання протиправною та скасування постанови задоволено частково.

Скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанської Яни Володимирівни від 02.10.2023 про закінчення виконавчого провадження №72370860.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати частково рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року у справі №520/28861/23 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та скасування постанови, і ухвалити нове судове рішення щодо задоволення позовної вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанської Яни Володимирівни щодо примусового виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року у адміністративній справі №520/10222/21, яке набрало законної сили 24 січня 2022 року та виконавчого листа №520/10222/21, який виданий 04.05.2023 Харківським окружним адміністративним судом, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування вимог скарги посилається те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому не може бути залишено у силі. Зазначає, що суд першої інстанції повно і всебічно не з`ясував обставини, що мають значення для справи. Вказує, що головний державний виконавець ОСОБА_2 в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» через свою бездіяльність не розглянула його заяву від 21.09.2023 та не взяла до уваги долучені докази до матеріалів виконавчого провадження № 72370860, а також не скерувала виклик керівнику Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ОСОБА_3 з`явитись до виконавця для надання пояснень за фактами невиконання рішення суду у справі № 520/10222/21, законних вимог виконавця, та для складення та підписання протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до положень статті 188-13 Кодексу України «Про адміністративні правопорушення». Посилається на те, що оскільки боржник самостійно не виконував рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року у справі №520/10222/21, яке набрало законної сили 24 січня 2022 року, а державний виконавець ОСОБА_2 не вчиняла усіх необхідних виконавчих дій до закінчення виконавчого провадження та повернення до суду виконавчого документа, а відтак через бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанської Я.В. не вчинялися виконавчі дії згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження». Зазначає, що в мотивувальній частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року у справі №520/34072/23 відсутні будь-які висновки суду першої інстанції щодо поданих ним доказів, що підтверджують бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанської Яни Володимирівни щодо примусового виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2021 року у адміністративній справі № 520/11149/21 та виконавчого листа №520/11149/21, який виданий 24.12.2021 Харківським окружним адміністративним судом. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Крім того, посилається на незастосування судом першої інстанції у даній справі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та судової практики Європейського суду з прав людини. Вважає, що порушуючи норми матеріального та процесуального права, при обранні способу відновлення порушеного відповідачем його права суд не виходив з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням наведеної вище норми КАС України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, оскаржуване рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 у справі №520/10222/21, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 07.09.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром з урахуванням раніше проведених виплат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області звернулося з апеляційною скаргою до Другого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2022 у справі №520/1022/21 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 у справі №520/10222/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні повернуто скаржнику.

Вказане рішення набрало законної сили 24.01.2022.

Харківським окружним адміністративним судом 08.11.2023 позивачу видано виконавчий лист №52028861/23.

За вказаним виконавчим листом за заявою стягувача - ОСОБА_1 (позивач у справі), постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанською Яною Володимирівною 27.07.2023 відкрито виконавче провадження №72370860 щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 07.09.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром з урахуванням раніше проведених виплат. При відкритті виконавчого провадження боржника зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

У зв`язку з невиконанням у добровільному порядку рішення суду державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанською Яною Володимирівною 21.08.2023 прийнято постанову про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області у розмірі 5100,00 грн. Крім того у даній постанові встановлено новий строк виконання рішення протягом 10 робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

У зв`язку з повторним невиконанням у добровільному порядку рішення суду державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанською Яною Володимирівною 02.10.2023 прийнято постанову про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області у розмірі 10 200,00 грн. Крім того у даній постанові встановлено новий строк виконання рішення протягом 10 робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

У подальшому, до позивача надійшла постанова головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанською Яною Володимирівною від 02.10.2023 у виконавчому провадженні №72370860 про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

В оскаржуваній постанові державного виконавця зазначено, листом боржник повідомив державного виконавця про те, що на виконання рішення суду стягувачу здійснено перерахунок пенсії з 07.09.2019 по 30.06.2020. Кошти у розмірі 2115,80 грн. буде проведено за наявності виділення коштів з Державного бюджету України. Відповідно до положень статті 63 Закону, у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

У зв`язку із чим, у силу статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки державним виконавцем вжито усіх заходів, передбачених законом, а рішення суду не може бути виконано без участі боржника.

Вважаючи протиправною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанської Яни Володимирівни щодо примусового виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 у адміністративній справі №520/10222/21, яке набрало законної сили 24.01.2022 та виконавчого листа №520/10222/21, який виданий 04.05.2023 Харківським окружним адміністративним судом та не погоджуючись із постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанською Яною Володимирівною від 02.10.2023 у виконавчому провадженні №72370860 про закінчення виконавчого провадження, вважаючи її необґрунтованою та протиправною, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що у даному випадку належним способом захисту прав позивача є скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанської Яни Володимирівни від 02.10.2023 про закінчення виконавчого провадження №72370860.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено з оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині, яка не оскаржується сторонами у даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не було доведено правомірність прийнятого ним рішення про закінчення виконавчого провадження, а відтак дійшов висновку щодо протиправності постанови про закінчення виконавчого провадження від 02.10.2023 №72370860, як такої, що прийнята передчасно, за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення.

Водночас, надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням вимог ст.308 КАС України в оскаржуваній позивачем частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанської Яни Володимирівни щодо примусового виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 у адміністративній справі №520/10222/21, яке набрало законної сили 24.01.2022 та виконавчого листа №520/10222/21, який виданий 04.05.2023 Харківським окружним адміністративним судом, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами статті 129-1 Конституції суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

За змістом частини першої статті першої Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII (далі по тексту Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право особи на суд передбачає можливість отримати не лише формальний захист (визнання і підтвердження порушених прав), але й фактичний захист (тобто дійсне й ефективне поновлення порушених прав).

Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст рішення, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення КС України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Як і будь-який інший спосіб захисту, передбачений КАС України, визнання протиправною бездіяльності відповідача у спірних відносинах може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

При цьому, в даному випадку правові наслідки для позивача несе саме оскаржувана ним постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.03.2020 року у справі №750/11948/17.

Колегія суддів зазначає, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного прав позивача у вигляді скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження відповідає змісту спірних правовідносин є ефективним та забезпечує належний судовий захист у тій мірі, яка є необхідною у даному конкретному випадку.

Наведений вище висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 22.11.2019 року у справі №815/4337/16.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у даному випадку належним способом захисту прав позивача є скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанської Яни Володимирівни від 02.10.2023 про закінчення виконавчого провадження №72370860.

Саме такий спосіб захисту прав позивача забезпечить поновлення його порушеного права та буде адекватним наявним обставинам.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 23.09.2021 року у справі №761/19292/19.

Відтак, в даному випадку вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанської Яни Володимирівни щодо примусового виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 у адміністративній справі №520/10222/21, яке набрало законної сили 24.01.2022 та виконавчого листа №520/10222/21, який виданий 04.05.2023 Харківським окружним адміністративним судом є необґрунтованими, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив у їх задоволенні.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що через бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанської Яни Володимирівни не вчинялися виконавчі дії згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження», а також доводів апеляційної скарги про те, що в мотивувальній частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року у справі № 520/34072/23 відсутні будь-які висновки суду першої інстанції щодо поданих ним доказів, що підтверджують бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанської Яни Володимирівни щодо примусового виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2021 року у адміністративній справі №520/11149/21 та виконавчого листа №520/11149/21, який виданий 24.12.2021 Харківським окружним адміністративним судом, то колегія суддів відхиляє наведені доводи скарги, як такі, що не спростовують наведених вище висновків суду.

Стосовно посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції, порушуючи норми матеріального та процесуального права, при обранні способу відновлення порушеного відповідачем права позивача не виходив з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього, то колегія суддів вважає такі посилання скарги помилковими, оскільки, як вже зазначалося вище, в даному випадку належним способом захисту прав позивача є скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Колегія суддів враховує посилання скаржника на приписи Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також на судову практику Європейського суду з прав людини, викладену в його певних рішеннях, проте зазначає, що дане судове рішення (постанова) не суперечить їм.

Одночасно за приписами ч.1 ст.41 Закону №1404-VIII скасування постанови про закінчення виконавчого провадження спричинює його відновлення і у такому разі обов`язок по вчиненню дій, спрямованих на примусове виконання рішення, виконавець має в силу закону.

Окрім того, з урахуванням вимог Закону №1404-VIII, колегія суддів зазначає, що за наслідками набрання рішення суду у даній справі державний виконавець в процесі виконавчого провадження ВП №72370860 має здійснити всі необхідні заходи для перевірки виконання в повному обсязі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 року у адміністративній справі №520/10222/21, яке набрало законної сили, на виконання якого було видано виконавчий лист №520/10222/21, який виданий 04.05.2023 року Харківським окружним адміністративним судом.

Вищевказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 08.12.2022 року у справі №457/359/21.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Стосовно доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, з посиланням, зокрема, на приписи частини четвертої статті 287 КАС України, то колегія суддів відхиляє такі доводи скарги, оскільки порушення строку справи, визначеного цією нормою КАС України, не є в розумінні ст.317 КАС України, обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, відтак такі доводи скарги не впливають на вирішення даної справи та на правомірність рішення суду першої інстанції.

З огляду на наведене вище, враховуючи приписи ст.308 КАС України, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішення та не дають правових підстав для висновку щодо наявності правових підстав для його зміни чи скасування в цій частині.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції (в оскаржуваній частині) є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення (в оскаржуваній частині) з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення (в оскаржуваній частині) без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 у справі №520/28861/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський