Справа № 160/10152/24
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2024-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

01 травня 2024 рокуСправа № 160/10152/24

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Златін Станіслав Вікторович, перевіривши матеріали адміністративного позову Національного університету цивільного захисту України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, -

УСТАНОВИВ:

18.04.2024р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Национального університету цивільного захисту України до ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Національного університету цивільного захисту України витрати пов`язані з утриманням ОСОБА_1 в Національному університеті цивільного захисту України в сумі 300354.04 грн. (триста тисяч триста п`ятдесят чотири грн. 04 коп.).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2024р. відмовлено у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення з даним позовом до суду, яке викладено у позовній заяві. Позовну заяву Національного університету цивільного захисту України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат - залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали усунути недоліки шляхом надання до суду:

- доказів надіслання відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів листом з описом вкладення;

- зазначити вірну адресу місця реєстрації відповідача;

- надати суду клопотання про поновлення строку звернення з позовом до суду, у якому зазначити інші поважні підстави для повновлення строку звернення з позовом до суду.

26.04.2024 року позивач через систему Електронний суд подав заяву до суду про поновлення строку звернення до суду.

В обґрунтування вказаного клопотання позивач зазначає, що про порушення своїх прав позивач довідався 21.09.2023 року, коли отримав без вручення поштове відправлення з повідомленням відповідачу, і відповідно, у добровільному порядку витрати відповідачем не відшкодовано. Також позивач в якості поважної причини пропуску строку звернення з позовом до суду вказує на те, що позивач оскаржив у судовому порядку наказ про звільнення; постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2024 року у справі № 200/4938/23 залишено без змін постанову Донецького окружного адміністративного суд від 05.01.2024 року про відмову у задоволенні позовних вимог. У зв`язку з скрутним матеріальним становищем, а також для використання бюджетних коштів ща призначенням позивач починаючи з вересня 2023 року очікував набрання законної сили рішенням суду у справі № 200/4938/23, оскільки у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 подання даної позовної заяви до суду щодо відшкодування витрат на навчання не мало б подальшої потреби, що призвело би до економії бюджетних коштів.

Суд розглянувши клопотання позивача про поновлення строку звернення з позовом до суду встановив наступне.

У відповідності до вимог ч.5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно вимог ч.1 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Предметом позову є стягнення з відповідача витрат пов`язаних з утриманням в університеті.

Згідно вимог п.5 Порядку відшкодування особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, які належать до сфери управління Державної служби з надзвичайних ситуацій, або в їх відокремлених структурних підрозділах, який завтерджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.2023 року № 443, після видання наказу про відрахування із закладу вищої освіти особи керівник закладу вищої освіти або за його дорученням інша посадова особа видає під особистий підпис зазначеній відрахованій особі повідомлення із зобов`язанням відшкодувати ДСНС протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів. У разі звільнення із служби особи до моменту відпрацювання нею трьох років після закінчення закладу вищої освіти територіальний орган ДСНС, у якому особа проходила службу, невідкладно повідомляє про це закладу вищої освіти, у якому особа навчалася. У такому випадку повідомлення особі може бути видано під особистий підпис або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

У позовній заяві позивач вказує на те, що 21.08.2023 року направив відповідачу листи про добровільне відшкодування витрат; 21.09.2023 року позивач дізнався про порушення своїх прав, оскільки поштове відправлення повернулося від відповідача із відміткою про не вручення.

З даним позовом до суду позивач звернувся 18.04.2024 року через систему Електронний суд.

Отже, позовна заява подана позивачем з порушенням строку звернення з позовом до суду.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17рп/2011 визнано, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційний прав на судовий захист і доступ до правосуддя.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Також практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

У постанові Верховного Суду в справі № 500/1912/22 від 29.09.2022 зазначено, що «причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, що безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування».

Водночас згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 990/115/22 «запровадження на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку».

Суд зазначає, що на всій території України з 24.02.2022 року запроваджено воєнний стан.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

За вказаних обставин подання ОСОБА_1 позову до суду про скасування наказу про її звільнення зі служби не зупинило дію даного наказу, а тому позивач не був формально позбавлений можливості подати даний позов до суду в межах строку, передбаченого ст. 122 КАС України.

Позивач не навів у клопотанні про поновлення строку зверенення з позовом до суду об`єктивних причин, які б завадили йому подати даний позов до суду у строк встановлений ст. 122 КАС України.

Таким чином, суд не вважає причини строку звернення до суду, які наведені позивачем в заяві про поновлення строку звернення до суду поважними, та відмовляє у поновленні строку звернення з даним позовом до суду.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За вказаних обставин дана позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст. ст. 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання Національного університету цивільного захисту України про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву Національного університету цивільного захисту України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат повернути.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачу разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 256 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя С.В. Златін