Справа № 160/4677/24
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2024 рокуСправа №160/4677/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
20.02.2024 року (направлено засобами поштового зв`язку 14.02.2024 року) до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській оформити і видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у формі книжечки, замість втраченого, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ без надання згоди на обробку персональних даних.
Згідно пунктів 84-87 Порядку 302, після прийняття рішення про оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта зазначені Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 р. №302, взагалі не передбачено обмін паспорта у формі ID-картки на паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року. 13.10.2023 року до Тернівського відділу у м. Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області (після реструктуризації Відділ № 10 у місті Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області) надійшла заява вх. № 85/1230-23, складена у довільній формі, від ОСОБА_1 , в якій остання просила видати їй паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року у зв`язку із втратою паспорта громадянина України у вигляді ID-картки при цьому не надаючи згоду на обробку персональних даних (тобто без можливості встановити особу заявника) та категорично забороняючи внесення своїх даних до будь-яких реєстрів та присвоєння УНЗР (при цьому УНЗР присвоєно ще у 2017 році за особистою згодою позивача). 21.10.2023 року Тернівським відділом у місті Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області за вих. № 1230-798/1230-23 було надано відповідь за результатом розгляду заяви, в якій було повідомлено про законодавство, що регулює порядок оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року, правові та організаційні засади та функціонування ЄДДР і видачі документів, повідомлено про те що заявник документований паспортом громадянина України у вигляді ID-картки, який на момент розгляду відповідної заяви є дійсним та наголошено, що відповідальність та обов`язок за зберігання паспорта громадянина України покладається на особу, на ім`я якої його було видано.
Тобто, незважаючи на бажання особи оформити паспорт громадянина України у вигляді книжечки чи у вигляді картки, порядок оформлення паспорта та подачі документів являється єдиним, а саме: 1) особа звертається до територіального підрозділу ДМС самостійно; 2) заяву-анкету подає особисто; 3) надає необхідний повний пакет документів. Тобто, реалізація волевиявлення громадянина на отримання (обмін) паспорта, незалежно від форми такого, здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. Разом з тим, заява щодо оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки, надана відповідачу без долучення передбачених документів та у довільній формі, не є підставою для видачі паспорта будь-якого зразка, у тому числі і у формі книжечки.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2024 року, зазначена вище справа була розподілена та 21.02.2024 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи. Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області подати до суду у строк до 26 березня 2024 року: засвідчені належним чином у відповідності до вимог ст. 94 КАС України копії усіх письмових доказів, які слугували підставою задля відмови Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській у видачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Згідно обліків Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами ДМС України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була документована 08.09.2017 року паспортом громадянина України у формі ID картки, що містить безконтактний електронний носій 000953959 терміном дії до 08.09.2027 року.
Так, УНЗР було присвоєно позивачу у 2017 році у зв`язку із оформленням паспорта громадянина України у формі ID картки.
Судом установлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 13.10.2023 року звернулась до Тернівського відділу у м. Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із вимогою оформити і видати їй паспорт громадянина України у формі книжечки, замість втраченої ID картки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. №2503-XII без згоди на обробку своїх персональних даних.
Крім того 13.10.2023 року з аналогічною заявою позивач звернулась до Головного управління ДМСУ в Дніпропетровській області.
Як зазначила позивач у поданій до суду позовній заяві, її заяви до органів ДМС по юридичному змісту написані за зразком тих заяв, які подавали позивачі по зразковій справі, розглянутої ВПВСУ, також при подачі остання додала, що готова додатково заповнити, надати будь-які інші необхідні заяви, бланки, документи, виконати будь-які необхідні дії для отримання паспорта книжечки, пропонувала, хоча згідно законодавства органи ДМСУ повинні самі запропонувати, надати для заповнення усі необхідні заяви, анкети та інше, це їх обов`язок, закон покладає це на них.
У своїх заявах позивачем повідомлено про відмову за релігійними переконаннями від оформлення і отримання паспорта у формі картки - документа Реєстру та зазначено щодо її права на паспорт-книжечку.
До означених заяв позивачем було долучено: 1. дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см для оформлення бланку паспорту; 2. копію свідоцтва про народження; 3. Копію втраченого паспорту.
Як було установлено судом під час розгляду даної справи, до своїх звернень в органи ДМС також до адміністративного позову у даній справі, заявником/позивачем не долучались документи на підтвердження втрати паспорта громадянина України у вигляді ID-картки НОМЕР_1 строком дії до 08.09.2027 року (наприклад заява про втрату паспорта до органів поліції), по реєстрам паспорт у вигляді ID-картки є дійсним.
21.10.2023 року Тернівським відділом у місті Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області за вих. № 1230-798/1230-23 було надано відповідь за результатом розгляду заяви, в якій було повідомлено про законодавство, що регулює порядок оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року, правові та організаційні засади та функціонування ЄДДР і видачі документів, повідомлено про те що заявник документований паспортом громадянина України у вигляді ID-картки, який на момент розгляду відповідної заяви є дійсним та наголошено, що відповідальність та обов`язок за зберігання паспорта громадянина України покладається на особу, на ім`я якої його було видано.
Не погоджуючись із вказаним та наголошуючи, що невидача паспорта громадянина України у формі книжечки порушує права та законні її інтереси, позивач звернулася із вказаним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам які склалися між сторонами, суд зазначає таке.
Спірні правовідносини, які склалися у цій справі, стосуються зобов`язання органу ДМС України видати позивачу паспорт громадянина України у формі книжечки на підставі Положення № 2503-XII.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 № 2235-III документом, що підтверджує громадянство України, є паспорт громадянина України.
Постановою Верховної Ради України від 26.06.92 затверджено Положення про паспорт громадянина України та Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон (далі - Положення № 2503-XII), згідно з пунктами 2 та 3 якого, паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.
Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.
Отже, зазначеним Положенням передбачено дві форми паспорта громадянина України, а саме у формі книжечки або картки.
Відповідно до пунктів 1, 2, 6 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 (далі - Порядок № 302), паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Відповідно до п.10 Порядку №302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Головний обчислювальний центр Реєстру) у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства Поліграфічний комбінат Україна по виготовленню цінних паперів (далі - Центр).
Згідно з пунктами 12, 13 Порядку № 302 внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр) здійснюється з використанням відомчої інформаційної системи ДМС. Для внесення інформації до Реєстру формується заява-анкета, зразок якої затверджується МВС.
Верховний Суд у постанові від 21.08.2020 під час розгляду адміністративної справи № 260/99/19 вказав, що реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.
Згідно обліків Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами ДМС України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була документована 08.09.2017 року паспортом громадянина України у формі ID картки, що містить безконтактний електронний носій 000953959 терміном дії до 08.09.2027 року.
Так, УНЗР було присвоєно позивачу у 2017 році у зв`язку із оформленням паспорта громадянина України у формі ID картки.
В контексті наведеного, суд зауважує, що подана позивачем заява щодо видачі паспорта у формі книжечки (від 13.10.2023) за своєю суттю і формою не є підставою для оформлення паспорта громадянина України, процедура якого визначена Положенням № 2503-XII.
Висновки Великої Палати Верховного Суду у зразковій адміністративній справі №806/3265/17 належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення №2503-ХІІ.
Разом з тим, в адміністративній справі, що розглядається, спірні правовідносини виникли у зв`язку з відмовою відповідача за заявою позивача здійснити видачу їй паспорта громадянина України у формі книжечки взамін оформленого у встановленому порядку паспорта у формі ID-картки.
Судом установлено, що позивач вже отримала паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм.
Отже, фактично у Реєстрі вже містяться персональні дані позивач та йому присвоєно унікальний номер запису в цьому Реєстрі, а за приписами частини першої статті 10 Закону № 5492-VIунікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.
Разом з тим, у зразковій справі правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до Реєстру, та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховний Судом в постанові від 22 березня 2024 року в справі № 540/4500/21.
Враховуючи наведене, посилання позивача на те, що вона у зв`язку зі своїми релігійними переконаннями виявляє бажання отримати паспорт лише у формі паспортної книжечки та забороняє передавати будь-які дані про нього до ЄДДР з присвоєнням УНЗР, є безпідставними та не узгоджуються із встановленими судом фактичними обставинами справи.
Чинним законодавством не передбачено можливість обміну паспорта у формі ID-картки на паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року.
З огляду на зміст спірних правовідносин та їх правове регулювання, суд зазначає, що сам факт неотримання вже виготовленого паспорта громадянина України у формі ID-картки не зумовлює підстав для видачі паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки особі, яка попередньо в установленому порядку надала згоду на обробку її персональних даних за допомогою засобів ЄДДР.
Відповідно до вимог пункту 6 частини першої статті 6 Закону України Про захист персональних даних від 01.06.2010 №2297-VI (далі - Закон №2297-VI) суб`єкт персональних даних має право: пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.
Пунктом 2 частини другої статті 15 Закону №2297-VI передбачено, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі: припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом.
Пунктом 4 частини другої статті 15 цього ж Закону передбачено, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі набрання законної сили рішення суду щодо видалення або знищення персональних даних.
Крім того, стаття 8 Закону №5492-VI встановлює гарантії захисту і безпеки інформації Реєстру, що унеможливлює вчинення будь-яких незаконних дій з персональними даними осіб, інформація щодо яких внесена до Реєстру.
В справі, що розглядається, судом не встановлено жодних підстав для висновку про необхідність видалення або знищення персональних даних щодо позивача з Реєстру.
З огляду на наведене, колегія суддів уважає безпідставними посилання позивача на її небажання надати згоду на обробку персональних даних та бажання отримати паспорт громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки, як на правомірну підставу його відмови від отримання паспорта у вигляді ID-картки при обміні вже виданого йому раніше паспорту громадянина України у вигляді ID-картки.
Верховний Суд в постанові від 21.12.2022 у справі № 160/1/21 погодився із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для видачі особі паспорта громадянина України зразка 1994 року (книжечки), зокрема, у зв`язку із встановленням факту самостійного звернення такої особи у минулому із заявою-анкетою щодо внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та отримання паспорту громадянина України у формі ID-картки.
Отже, суд дійшов до висновку, що використання позивачем паспорта громадянина України у вигляді ID-картки, оформленого внаслідок волевиявлення останнього, тобто позивач надав згоду на обробку персональних даних та йому було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки при обміні вже виданого їй раніше паспорту громадянина України у вигляді ID-картки, жодним чином не порушує права позивача та в будь-якому разі не є втручанням у її приватне і сімейне життя.
З вказаного також слід дійти висновку про відсутність порушень статті 8 Конвенції, відповідно до якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Згідно з ч.1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставини, заявлений позивачем позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.
Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень.
Проте у цій справі суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, у зв`язку з чим відсутні підстави для відшкодування судових витрат, понесених позивачем.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.
Розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник