Справа № 340/764/24
Суддя: О.В. КРАВЧУК
Дата ухвалення: 2024-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/764/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук О.В. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 )

до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_2 )

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) №2011 від 27.10.2023 «Про результати розслідування за фактом самовільного залишення частини старшим сержантом ОСОБА_1 », відповідно до якого ОСОБА_1 вважається таким, який 04.10.2023 самовільно залишив місце розташування військової частини НОМЕР_2 .

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДПРОУ НОМЕР_3 ) надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) медичну допомогу, а саме: надати направлення на лікування до відповідного закладу охорони здоров`я поза розташуванням військової частини НОМЕР_2 та направлення на проходження військово-лікарської комісії.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою форми №5 та військовим квитком серії НОМЕР_4 . Вже 04.10.2023 року, у зв`язку з загостренням симптомів хвороб, позивач звернувся до командування за медичною допомогою та направленням на лікування. Однак, командування військової частини НОМЕР_2 відмовило ОСОБА_1 у наданні медичної допомоги та направленні на лікування, та повідомило йому, що він сам має займатися своїм здоров`ям. Тому 04.10.2023 року, у зв`язку з загостренням хронічної хвороби, ОСОБА_1 звернувся до закладу охорони здоров`я, що підтверджується електронним направленням №7785-4018-2106-1207. Того ж дня позивача обстежив лікар та встановив діагноз: хронічний комбінований геморой ІІІ ст., ускладнений випадінням вузлів з кровотечою. Вищенаведені фактичні обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 до командування Військової частини НОМЕР_2 з рапортом про надання медичної допомоги та направлення на проходження військово-лікарської комісії від 30.10.2023. У відповідь на рапорт від 30.10.2023 року Військовою частиною НОМЕР_2 надано лист №4533/11/9543 від 25.11.2023, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні медичної допомоги та направленні на проходження військово-лікарської комісії. 30.01.2024 ОСОБА_1 в черговий раз направив до командування військової частини НОМЕР_2 рапорт про надання йому медичної допомоги Однак, до теперішнього часу поданий позивачем не розглянуто командуванням військової частини НОМЕР_2 , медичної допомоги не надано.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду про відкриття провадження в адміністративній справі від 15.02.2024 справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що позивачем до суду не надано належних, допустимих й достатніх доказів як на підтвердження протиправності дій чи рішень відповідача, так і на підтвердження порушення певних його прав та/або інтересів. Також представник відповідача просив суд залишити позовну заяву без розгляду.

Представником позивач скерував до суду відповідь на відзив, у якій доводи відповідача заперечив та підтримав раніше заявлені вимоги.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи, додані до них документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу у військовій частини НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою форми №5 та військовим квитком серії НОМЕР_4 .

З 11.09.2022 року по 16.09.2022 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Новобузька ЦРЛ» з діагнозом: виразкова хвороба-12 палої кишки, активна фаза з больовим синдромом, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого від 16.09.2022 року.

04.10.2023 ОСОБА_1 було обстежено лікарем та встановлено діагноз: хронічний комбінований геморой ІІІ ст., ускладнений випадінням вузлів з кровотечою.

24.10.2023 року ОСОБА_1 госпіталізовано на стаціонарне лікування до закладу охорони здоров`я з діагнозом: хронічний внутрішній геморой 3 ст., ускладнений випадіннями та кровотечою, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого від 08.12.2023.

25.10.2023 року ОСОБА_1 було обстежено лікарем та встановлено діагноз: диспепсія, виразка дванадцятипалої кишки, що підтверджується консультацією спеціаліста від 25.10.2023.

За таких обставин ОСОБА_1 звернувся до командування Військової частини НОМЕР_2 з рапортом від 30.10.2023 про надання медичної допомоги та направлення на проходження військово-лікарської комісії.

04.11.2023 року позивача було обстежено лікарем та продовжено йому курс лікування на денному стаціонарі та здійснення лазерної вапоризації гемороідальних вузлів, що підтверджується консультацією спеціаліста від 04.11.2023 року.

Військова частина НОМЕР_2 листом №4533/11/9543 від 25.11.2023 повідомила позивачу, що для звільнення з військової служби йому необхідно прибути до свого підрозділу, звернутися до свою безпосереднього командира, стати в стрій, надати рапорт разом із відповідними документам», дочекатися його розгляду, після погодження здати посаду (відмітки про здачу посади фіксуються в обхідному листі) потім отримати витяг із наказу про виключенню зі списків особового складу військової частини і отримані припис про направлення до районного (міською) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання, після цього у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

У свою чергу, ОСОБА_1 направив до командування військової частини НОМЕР_2 рапорт від 30.01.2024 року про надання йому медичної допомоги.

До рапорту від 30.01.2024 року позивач додав копії медичних документів.

Вказаний рапорт ОСОБА_1 надіслав на адресу військової частини НОМЕР_2 та до ІНФОРМАЦІЯ_2 , Міністерства оборони України, Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 », Генерального штабу ЗСУ з проханням направити його рапорт до командування військової частини НОМЕР_2 .

Станом на момент розгляду справи доказів розгляду рапорту від 30.01.2024 року суду не надано.

Натомість командиром військової частини НОМЕР_2 винесено наказ від 06.10.2023 року про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини молодшим сержантом ОСОБА_1 .

За наслідками проведеного службового розслідування, Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) №2011 від 27.10.2023 року ОСОБА_1 визнано таким, що з 04.10.2023 року самовільно залишив розташування військової частини.

Вказані обставини передували зверненню позивача до суду з цим позовом.

Щодо заяв представників відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Представники відповідача зазначають, що позовна заява має бути залишена без розгляду з підстав пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду, а також у зв?язку із наявністю спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав та несплатою позивачем судового збору.

Згідно з пунктом 12 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Враховуючи наведене суд зазначає, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання цього позову до суду.

З матеріалів позовної заяви убачається, що про оскаржений позивачем Наказ №2011 від 27.10.2023 року «Про результати розслідування за фактом самовільного залишення частини старшим сержантом ОСОБА_1 » позивач дізнався, отримавши лист військової частини НОМЕР_5 від 05.02.2024 року №2393/18/229, до якого було додано матеріали службового розслідування. Доказів, які свідчили б про те, що позивач дізнався про снування спірного Наказу раніше, відповідач не надав.

До суд представник позивача звернувся 09.02.2024 року.

Встановлені судом обставини вказують на те, що позивачем не пропущено встановлений статтею 120 КАС України строк звернення до суду.

Щодо твердження відповідача про тотожність предмету та підстав цього адміністративного позову та позовних вимог, що розглядаються судом в адміністративній справі №340/580/24, суд зазначає таке.

Як видно з ухвал Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року та від 21 березня 2024 року у справі №340/580/24, предметом спору у названій справі є триваюче порушення - відмова Військової частини НОМЕР_2 у наданні ОСОБА_1 медичної допомоги та направлення на проходження військово-лікарської комісії.

Натомість у межах цієї адміністративної справи розглядаються позовні вимоги про визнання протиправним та скасування Наказу Військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) №2011 від 27.10.2023 року «Про результати розслідування за фактом самовільного залишення частини старшим сержантом ОСОБА_1 »,, а також зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 надати ОСОБА_1 медичну допомогу згідно рапорту позивача від 30 січня 2024 року.

Враховуючи наведені обставини суд доходить висновку, що позовні вимоги у даній справі та у справі №340/580/24 різняться, а отже- відсутні підстави для залишення цього позову без розгляду, як про те просить відповідач.

Звертаючись до суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Частина друга статті 19 Конституції України зобов?язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 р., затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022 р., введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово був продовжений та триває дотепер.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" №3543-ХІІ від 21.10.1993 року (далі - Закон №3543-ХІІ) мобілізація визначається як комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 року (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до ч.ч.1 - 3 ст.1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає, у тому числі, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу проходження військової служби.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (частина друга статті 2 Закону №2232-XII).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 2 Закону України № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Статтею 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут) визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити наступного прямого начальника.

Відповідно до статті 260 Статуту, на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

Позивачем суду не надано документальних доказів звернення під час несення служби до безпосереднього (або наступного прямого) начальника із рапортом про необхідність направлення його на лікування, проходження лікарської комісії із додаванням доказів погіршення здоров`я, в тому числі, і тих довідок, що додано до позовної заяви.

Матеріали справи містять копії рапортів від 30.10.2023 року та від 30.01.2024 року на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 .

Так, першим рапортом ОСОБА_1 просить направити його на проходження військово-лікарської комісії за місцем проживання.

При цьому станом на 30.10.2023 року ОСОБА_1 вже був відсутній у військовій частині.

Другим рапортом ОСОБА_1 просить командира військової частини НОМЕР_2 направити його стаціонарне лікування та на проходження військово лікарської комісії.

Рапорт від 30.01.2024 року позивач направив до військової частини НОМЕР_2 та ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рапорт від 30.01.2024 року отримано уповноваженою особою військової частини НОМЕР_2 01.02.2024 року.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до статті 262 Статуту, обмін медичної та іншої документації в особливий період може відбуватись шляхом направлення таких документів електронною поштою.

Згідно з п. 7.11 Інструкції з діловодства та документування управлінської інформації в електронній формі в Міністерстві оборони України та Генеральному штабі Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністерства оброни України №370 від 26.07.2018, документи, в яких строк виконання не зазначено, які не є документами інформаційного характеру або не містять контрольних завдань, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 днів з моменту реєстрації документа в Міноборони (Генеральному штабі) або структурному підрозділі, до якого надійшов документ.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних сил України» від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджений Дисциплінарний статут Збройних Сил України, (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

У відповідності до вимог статей 1-4 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна досягається, у тому числі, шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

В силу вимог ч.ч.1-3 ст.5 Дисциплінарного статуту, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Аналогічні положення містяться у ст.3 Статуту, який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до ст.11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Згідно ст. 16 Статуту передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

За приписами статей 26-27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Статтями 127, 128 Статуту також визначено, що солдат (матрос) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна.

Солдат підпорядковується командирові відділення.

Солдат зобов`язаний, у тому числі, підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіти закріпленою за ним зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою; додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни; виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників); у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

В обґрунтування правомірності залишення місця служби позивач посилається на те, що командуванням Військової частини НОМЕР_2 не розглянуло рапорт про направлення ОСОБА_1 на лікування.

Суд не приймає такої позиції в обґрунтування, оскільки до матеріалів позовної заяви не надано доказів звернення позивача до командування військової частини НОМЕР_2 у період, що передував 04.10.2023 року, із рапортом про направлення на лікування.

Натомість станом на час подання рапортів від 31.10.2023 року та від 30.01.2024 року позивач вже залишив розташування військової частини.

Окрім цього, нерозгляд рапорту про направлення на лікування не дає військовослужбовцеві правових підстав для залишення військової частини.

Відповідно до пункту 1 розділу І Порядку проведення службового розслідування у Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства Оборони України від 21 листопада 2017 року №608 (далі - Порядок), службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Відповідно до пункту 1 розділу IV Порядку, особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Відповідно до пункту 1 розділу IV Порядку, особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

У відповідності до вимог пунктів 1, 3, 8, 9 Розділу ІІІ Порядку №608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Згідно із пунктами 1, 5, 6 Розділу V Порядку від 21.11.2017 року №608, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Окремими пунктами розділу VІ Порядку №608 передбачено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Відповідно до пункту 13 розділу III Порядку, службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

Судом встановлено, що в ході проведення службового розслідування відповідачем досліджено всі обставини, опитано сержантів 3 самохідної артилерійської батареї самохідного дивізіону військової частини НОМЕР_2 , які підтвердили відсутність молодшого сержанта ОСОБА_1 в місці дислокації підрозділу.

Частиною четвертою статті 24 Закону №2232- XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Суд зазначає, що підстави відсутності позивача у військовій частині упродовж спірного періоду (після залишення військової частини та перебування на лікуванні) знаходиться поза межами змісту частин четвертої статті 24 Закону №2232-XII.

Пункт 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 (далі Положення №1153) передбачає можливість зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання.

Так, відповідно до п.14 п.116 Положення №1153, таке зарахування допускається у разі якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.

Слід також враховувати, що відповідно до пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, грошове забезпечення не виплачується, у тому числі, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Згідно із підпунктом 1 пункту 5 розділу ХVI Порядку від 07.06.2018 року №260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються, зокрема, за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

З огляду на те, що наявними у цій справі доказами не спростовано факт самовільного залишення ОСОБА_1 розташування Військової частини НОМЕР_2 до подання та розгляду рапорту про направлення на лікування, суд вважає, що у командира Військової частини НОМЕР_2 були підстави для зарахування позивача в розпорядження та позбавлення грошових виплат спірним Наказом.

За наведених обставин суд не має правових підстав і для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 медичну допомогу, а саме: надати направлення на стаціонарне лікування до відповідного закладу охорони здоров`я поза розташуванням військової частини НОМЕР_2 та направлення на проходження військово-лікарської комісії.

Так, статтею 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 р. №548-ХІV унормовано, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

У розумінні пп.2.1.6 пп.2.1 п.2 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 р. №124 (далі за текстом - Інструкція з діловодства) рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Згідно з пп.3.11.6 пп.3.11 п.3 Інструкції з діловодства документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Суд враховує, що звернення позивача з відповідним рапортом породжує у відповідача обов`язок розглянути такий рапорт та прийняти - за наслідками такого розгляду - відповідне рішення.

Разом із тим, рапорт від 30 січня 2024 року про надання медичної допомоги та направлення на лікування скерований позивачем до командування Військової частини НОМЕР_2 вже після виведення ОСОБА_1 у розпорядження згідно з Наказом №2011 від 27.10.2023 «Про результати розслідування за фактом самовільного залишення частини старшим сержантом ОСОБА_1 ». За таких обставин у відповідача відсутні правові підстави для розгляду рапорту та прийняття рішення за наслідками такого розгляду.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати, які у зв?язку із відмовою у задоволенні позову підлягали б розподілу на підставі статті 139 КАС України, у справі відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтями 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржене у 30-денний строк з дня його складення до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги - безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.В. КРАВЧУК