Справа № 260/110/24
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2024-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 рокум. Ужгород№ 260/110/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Рейті С.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Рівненській області), в якому просить:

1) Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Рівненській області № 433 від 26.10.2023 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

2) Зобов`язати ГУ ПФУ в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового трудового стажу періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 03.08.1988 року на посаді чергової позакласної залізничної станції релейної централізації ЕЦ-2 станції Чоп Львівської залізниці з 06.05.1991 по 31.07.2013, на посаді чергової по залізничній станції Чоп позакласній відокремленого підрозділу «Ужгородська дирекція залізничних перевезень» ДТГО «Львівська залізниця» з 01.08.2013 по 22.11.2015, призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як робітнику локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років за «Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №583 від 12.10.1992 року «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення», з 20.10.2023 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.10.2023 року, позивач звернулася до ГУ ПФУ в Закарпатській області, як до територіального органу Пен сійного фонду України, за місцем своєї реєстрації, із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Заява позивача була розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Рівненській області, рішенням якого від 26.10.2023 року за № 433 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років через відсутність необхідного стажу роботи на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років.

При цьому, зі змісту спірного рішення, до пільгового стажу не взято до уваги періоди роботи згідно з довідкою № ДИН-5-07/207 від 25.09.2023 року, оскільки пільгова довідка не відповідає вимогам щодо оформлення згідно з додатком 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 року №637, а саме: в переліку посад робітників локомотивних бригад затвердженого постановою № 583 від 12.10.1992 року правом на пенсію за вислугу років користуються лише «Чергові по станціях позакласних і 1 класу, зайняті прийманням відправленням і пропусканням поїздів на дільницях магістральних залізниць з особливо інтенсивним рухом», тобто посада зазначена в пільговій довідці не відповідає переліку посад затверджених постановою (не зазначено, що станція Чоп магістральна залізниця з особливо інтенсивним рухом).

Позивач вважає, що відмовляючи у зарахуванні пільгового стажу та у призначенні їй пенсії на пільгових умовах, відповідач порушив її право на соціальний захист та право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою судді від 10.01.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

13.03.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого, відповідач заперечує проти вимог позовної заяви.

Зазначає, що у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, який необхідний позивачу для призначення пенсії за вислугу років, ГУ ПФУ в Рівненській області (структурний підрозділ, що розглядав заяву позивача за принципом екстериторіальності) правомірно прийнято рішення за № 433 від 26.10.2023 року про відмову у призначенні пенсії.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

20.10.2023 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ).

За принципом екстериторіальності вказану заяву було розглянуто ГУ ПФУ в Рівненській області, рішенням якого за № 433 від 26.10.2023 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років через відсутність необхідного стажу роботи на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років.

При цьому, зі змісту спірного рішення, до пільгового стажу не взято до уваги періоди роботи згідно з цією довідкою, оскільки пільгова довідка не відповідає вимогам щодо оформлення згідно з додатком 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, а саме: в переліку посад робітників локомотивних бригад затвердженого постановою № 583 від 12.10.1992 року правом на пенсію за вислугу років користуються лише «Чергові по станціях позакласних і 1 класу, зайняті прийманням відправленням і пропусканням поїздів на дільницях магістральних залізниць з особливо інтенсивним рухом», тобто посада зазначена в пільговій довідці не відповідає переліку посад затверджених постановою (не зазначено, що станція Чоп -магістральна залізниця з особливо інтенсивним рухом).

Вважаючи відмову в призначенні пенсії протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом про зобов`язання призначити їй пенсію.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спірні відносини щодо призначення пільгової пенсії регулюються Законом України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 року №1788-ХІІ, Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 583 від 12.10.1992.

Згідно з пунктом а статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім - тринадцятим пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.

Положеннями постанови КМ України від 12.10.1992 року за № 583 Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення передбачено, що до списку професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років належать бригадири магістральних залізниць, зайняті на поточному утриманні, ремонті колій та штучних споруд на дільницях з інтенсивним рухом поїздів; електромонтери і електромеханіки контактної мережі магістральних залізниць; кондуктори вантажних поїздів; кочегари паровозів і парових кранів на залізничному ходу; майстри (шляхові, мостові, тунельні) магістральних залізниць, зайняті на поточному утриманні, ремонті колій і штучних споруд на дільницях з інтенсивним рухом поїздів; машиністи автомотрис і мотовозів; машиністи і помічники машиністів паровозів і парових кранів на залізничному ходу; машиністи і помічники машиністів тепловозів; машиністи і помічники машиністів електровозів; машиністи і помічники машиністів дизель-поїздів; машиністи і помічники машиністів електропоїздів (секцій); машиністи-інструктори локомотивних бригад; механіки рефрижераторних поїздів (секцій); монтери колії магістральних залізниць, зайняті на поточному утриманні, ремонті колій і штучних споруд на дільницях з інтенсивним рухом поїздів; оглядачі вагонів магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу; оглядачі-ремонтники вагонів магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу; поїзні диспетчери і старші поїзні диспетчери; регулювальники швидкості руху вагонів; ремонтники штучних споруд магістральних залізниць на дільницях з інтенсивним рухом поїздів; складачі поїздів; слюсарі по ремонту рухомого складу магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу; чергові по станціях позакласних і 1 класу, зайняті прийманням відправленням і пропусканням поїздів на дільницях магістральних залізниць з особливо інтенсивним рухом; чергові та оператори сортувальних гірок на станціях позакласних і 1 класу.

Відповідно до положень статей 51, 52 Закону України Про пенсійне забезпечення пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені.

При збільшенні розміру пенсії за віком за кожний рік роботи (стаття 19) поряд з роботою враховуються також періоди, передбачені пунктами а - ж цієї статті і статтями 57-61 цього Закону.

Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою КМ України за № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків (пункт 1-2 Порядку).

Відповідно до пункту 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Пунктом 20 вищевказаного Порядку встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Відповідно до пункту 4 постанови КМ України від 27.04.1993 року № 301 Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Системний аналіз викладених вище правових норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 від 03.08.1988 року НОМЕР_1 , що була додана позивачем до заяви про призначення пенсії, остання:

- з 05.08.1988 року прийнята учнем чергового стрілочника посту на період виробничої практики;

- з 29.08.1988 року переведена черговим стрілочника поста;

- з 01.12.1988 року звільнена з роботи у зв`язку із закінченням виробничої практики;

- з 01.08.1989 року прийнята сигналістом 2-го розряду;

- з 12.12.1989 року переведена черговою по парку;

- з 04.03.1991 року переведена практикантом чергового по позакласній залізничній станції поста маршрутно-релейної централізації;

- з 06.05.1991 року переведена черговим по позакласній залізничній станції поста маршрутно-релейної централізації;

- з 01.10.2011 року відокремлений підрозділ Станція Чоп переведений до складу відокремленого підрозділу «Ужгородська дирекція залізничних перевезень» Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» як виробничий структурний підрозділ станція Чоп;

- з 01.08.2013 року переведена черговим по залізничній станції;

- 22.11.2015 року звільнена з роботи за власним бажанням.

Відповідно до довідки Ужгородської дирекції залізничних перевезень № ДИН-5-07/207 від 25.09.2023 року про особливий характер роботи, який дає право на пенсії за вислугу років стаж роботи за вислугу років ОСОБА_1 на 01.10.2017 року складає 24 роки 6 місяців 18 днів (а.с.19).

Крім того, до заяви надано архівну довідку Ужгородської дирекції залізничних перевезень від 22.09.2023 року № Д-805 про підтвердження стажу роботи ОСОБА_1 (а.с. 16).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до відомостей у трудовій книжці та Списку професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років має право на зарахування до пільгового стажу роботи періоди з 06.05.1991 року по 31.07.2013 року та з 01.08.2013 року по 22.11.2015 року.

Вказані періоди не зараховані лише з підстав невідповідності довідки встановленим нормам.

Суд звертає увагу, що норми чинного законодавства надають перевагу записам трудової книжки перед іншими документами для визначення пільгового стажу.

Таким чином, оскільки позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17 (провадження №К/9901/768/17).

Таким чином, документи, що були надані із заявою про призначення пільгової пенсії, містять всі необхідні відомості, для врахування спірних періодів до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ.

Суд зазначає, що з урахуванням спірних періодів, а також періодів, що були враховані відповідачем, пільговий стаж позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 55 Закону №1788-XII, становить понад 12 років 6 місяців.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що при розгляді заяви про призначення пенсії від 20.10.2023 року відповідачем протиправно не враховано спірний період до пільгового стажу роботи позивача, який підтверджений записами трудової книжки.

За наведених підстав суд приходить до висновку про необгрунтованість прийнятого рішення ГУ ПФУ в Рівненській області від 26.10.2023 року №433 про відмову в призначення пенсії та наявність підстав для його скасування.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В даному випадку, враховуючи вимоги частини 2 статті 9 КАС України, суд вважає, що належним та ефективним способом відновлення порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача зарахувати спірний період роботи, протиправність незарахування якого була встановлена судом в даному рішенні, до пільгового стажу позивача та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 20.10.2023 року враховуючи зараховані до пільгового стажу періоди роботи.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд враховує наступне. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Згідно частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Рівненській області підлягає стягнення сума судового збору у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (Рівненська область, м. Рівне, вул. Олександра Борисенка, 7 ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 433 від 26.10.2023 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту а статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період з 06.05.1991 року по 31.07.2013 року та з 01.08.2013 року по 22.11.2015 року.

4. З обов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.10.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням зарахованого до пільгового стажу роботи періоду з 06.05.1991 року по 31.07.2013 року та з 01.08.2013 року по 22.11.2015 року.

5. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

6. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

7. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

СуддяС.І. Рейті