Справа № 160/11484/23
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2024-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 160/11484/23

адміністративне провадження № К/990/16327/24

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Олендера І.Я., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України на окрему ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 01.02.2024 у справі №160/11484/23 у справі №160/11484/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату недоїмки з єдиного внеску, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 04.05.2023 №Ф-60350-17/67 про сплату недоїмки з єдиного внеску в сумі 18585,60грн та зобов`язання Головне управління ДПС у Дніпропетровській області привести у відповідність інтегровану картку платника податків ОСОБА_1 виключивши суму боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 18585,60грн

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2023, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 01.02.2024, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.05.2023 №Ф-60350-17/67. Зобов`язано Головне управління ДПС у Дніпропетровській області привести у відповідність інтегровану картку платника податків ОСОБА_1 виключивши суму боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 18585,60грн. Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження.

Третій апеляційний адміністративний суду окремою ухвалою від 01.02.2024 встановив, що внаслідок неналежного, безвідповідального ставлення посадових осіб Головного управління ДПС в Дніпропетровській області до виконання своїх посадових обов`язків, ігнорування конституційних приписів про обов`язковість судових рішень, була сформована незаконна вимога №Ф-60350-17/67 від 04.05.2023 про сплату ОСОБА_1 недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 18585,60грн за період з липня 2016 року по жовтень 2018 року. Ця вимога незаконно була звернута до примусового виконання, внаслідок чого на грошові кошти ОСОБА_1 був накладений незаконний арешт.

Суд в окремій ухвалі постановив про виявлені факти інформувати начальника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області для вжиття заходів щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, внаслідок незаконних дій яких порушені конституційні права ОСОБА_1 . Начальнику Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про вжиті заходи повідомити Третій апеляційний адміністративний суд не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.

Не погодившись з окремою ухвалою суду апеляційної інстанцій, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України 23.04.2024 звернулось з касаційною скаргою до Верховного Суду.

У касаційній скарзі скаржником порушено питання про поновлення строку на касаційне оскарження спірного у цій справі судового рішення.

Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання скаржником вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження спірного у цій справі судового рішення у касаційному порядку.

Право на доступ до суду, зокрема, до суду апеляційної/касаційної інстанції, не є абсолютним; вимоги, за яких таке право може бути реалізоване в порядку адміністративного судочинства, врегульовані КАС України.

Вимоги, за яких може бути реалізоване право на касаційне оскарження в адміністративній справі, визначені - главою 2, розділу ІІІ КАС України.

Відповідно до частини другої статті 328 КАС України в касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з частиною третьою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Порушення норм права може виявлятися у: застосуванні норми, яку не належало застосовувати у відповідній ситуації; незастосуванні норми, яку належало застосувати; наданні застосованій нормі неправильного тлумачення.

Отже, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися, а також зазначити, в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Так, керуючись частиною п`ятою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 №3262, згідно з якою судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень з`ясовано, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України вже зверталось до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою у цій справі раніше, яку Верховний Суд ухвалою від 25.03.2024, а у подальшому ухвалою від 18.04.2024 повернув особі, яка її подала на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України як таку, що не містила належного викладення підстав касаційного оскарження спірного у цій справі судового рішення. При цьому, повертаючи раніше подані відповідачем касаційні скарги, суд касаційної інстанції, визнавши незмістовним та недостатнім наведене скаржником обґрунтування підстав касаційного оскарження окремої ухвали передбачених абзацом другим частини четвертої статті 328 КАС України, роз`яснив скаржнику вимоги щодо форми і змісту касаційної скарги, яким така має відповідати при викладенні підстав касаційного оскарження судового рішення, визначеного частиною третьою статті 328 цього ж Кодексу.

Під час перевірки втретє поданої відповідачем касаційної скарги на окрему ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 01.02.2024 у справі №160/11484/23, Верховним Судом встановлено, що її зміст щодо підстав для касаційного оскарження спірного рішення суду апеляційної інстанції є ідентичним до тієї, яку було повернуто ухвалою Верховного Суду, зокрема, від 18.04.2024 та яку суд касаційної інстанції визнав необґрунтованою.

Так, усуваючи недоліки попередньо поданої касаційної скарги відповідач, аналогічно раніше поданій скарзі, зазначає, що зі сторони контролюючого органу відсутнє порушення норм статті 121 Конституції України, частини першої статті 370, частини другої статті 14 КАС України, частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а отже наявне неправильне застосування норм матеріального права судом апеляційної інстанції. Також скаржник вказує, що апеляційним судом не в повній мірі досліджено обставини справи.

Тобто, належних обґрунтувань, які б вказували, зокрема, на неправильне застосування судом норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права касаційна скарга так і не містить.

Аргументи скаржника про відсутність в оскаржуваній ухвалі посилання суду апеляційної інстанції на підстави та передумови прийняття останньої Верховний Суд вважає неприйнятними, оскільки фактично зміст наведених скаржником доводів зводиться до незгоди із висновками суду попередньої інстанції про наявність підстав для постановлення окремої ухвали, виходячи з обсягу встановлених судом обставин та дослідження наявних у справі матеріалів, що по суті лежить у площині переоцінки установлених судом обставин і досліджених доказів, а тому не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судового рішення, яка передбачена останнім абзацом частини 4 статті 328 КАС України, та в силу припису статті 341 цього ж Кодексу виходить за межі повноважень касаційного суду.

Поряд з цим, Верховний Суд повторно роз`яснює скаржнику, що відповідно до частини першої статті 324 КАС України суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 249 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Відповідно до частин першої та другої статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Верховний Суд вже неодноразово звертав увагу скаржника на наявність суперечностей, які унеможливлюють вирішення питання про відкриття касаційного провадження, однак, зазначені мотиви контролюючий орган так і не врахував, що свідчить про ігнорування ним вимог і роз`яснень суду касаційної інстанції. При цьому, Суд акцентував увагу скаржника, що усунення таких суперечностей об`єктивно впливає на перевірку дотримання ним вимог частини четвертої статті 330 КАС України.

Натомість, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній так і не викладені передбачені абзацом другим частини четвертої статті 328 КАС України підстави для оскарження спірного судового рішення у касаційному порядку.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, щодо форми і змісту касаційної скарги. Частиною першою статті 45 КАС України регламентовано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України в частині належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями.

Не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, слід зазначити, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

Однак, звертаючись з касаційною скаргою втретє, скаржник так і не виправив недоліків, які стали підставою для повернення попередніх касаційних скарг. Зазначене свідчить про формальний підхід скаржника до оформлення касаційної скарги та зловживання процесуальними правами.

Суд повторно звертає увагу скаржника, що на стадії відкриття касаційного провадження, касаційний суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.

Суд наголошує, що суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України підлягає поверненню як така, що не містить належного викладення підстав (підстави) касаційного оскарження окремої ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 01.02.2024 у справі №160/11484/23 у справі №160/11484/23.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

Відповідно до частини сьомої статті 332 КАС України копія ухвали про повернення касаційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи особисто або через представника.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України на окрему ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 01.02.2024 у справі №160/11484/23 у справі №160/11484/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату недоїмки з єдиного внеску, зобов`язання вчинити певні дії повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи, скаржнику - копію даної ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявнику касаційної скарги, що її повернення не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І.Я. Олендер