Справа № 480/4718/22
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2024-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 р. Справа № 480/4718/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.12.2023 ( головуючий суддя І інстанції: А.І. Сидорук) по справі № 480/4718/22

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середній заробіток/грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у сумі 361 761,49 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що при звільненні з військової служби ( 26.03.2020) відповідач не провів з ним повний розрахунок в частині виплати одноразової грошової допомоги при звільненні. Вказані кошти виплачені відповідачем лише 24.06.2022 на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.08.2021 року по справі № 480/2847/21 , отже у ОСОБА_1 має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку на підставі ст. ст. 116, 117 КЗпП України.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07.12.2023 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у невиплаті ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення час затримки розрахунку при звільненні, за період з 27.03.2020 по 23.06.2022 у розмірі 61 384, 81 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач), не погодившись із судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що питання компенсації частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати регулюється Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", а не нормами ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно застосовано положення Кодексу законів про працю України, які не поширюють свою дію на проходження військової служби, оскільки позивач проходив військову службу, а не був працівником.

Вказує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що норми законодавства про оплату праці і правила вирішення таких спорів не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб, оскільки вони врегульовані спеціальним законодавством і не підпадають під дію загального трудового права. Відповідно, відсутні правові підстави для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Позивач не подав відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що старший лейтенант ОСОБА_1 проходив військову службу до 26.03.2020 та звільнений з посади заступника командира стрілецької роти (з конвоювання, екстрадиції та охорони підсудних) по роботі з особовим складом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України відповідно до підпункту а п.2 ч.5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу (у зв`язку із закінченням строку контракту) у запас Збройних Сил України , згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 25.03.2020 року № 79дск, наказу командувача Національної гвардії України від 27.02.2020 № 38 о/с , 26 березня 2020 року виключений із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення (а.с. 14).

При звільнені позивачу не виплачена одноразова грошова допомога, передбачена ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, в зв`язку з чим позивач оскаржив вказану бездіяльність відповідача в судовому порядку.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду по справі № 480/2847/21 від 27.08.2021, яке набрало законної сили за наслідками апеляційного перегляду 08.02.2022, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ч. 2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ч. 2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

24.06.2022 на виконання судового рішення, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України провела виплату позивачу недоплаченої частини грошового забезпечення в сумі 61 384,81 грн, що підтверджується випискою з карткового рахунку ОСОБА_1 (а.с. 7).

Вважаючи, що відповідач допустив затримку розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду за стягненням середнього заробітку.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки повний розрахунок при звільненні з позивачем своєчасно не проведений, позивач набув права на отримання середнього заробітку відповідно до ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

Враховуючи оскарження відповідачем судового рішення першої інстанції фактично лише в частині не вірного застосування судом матеріальних норм права та межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Так, ст. 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені ст. 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Закріплені у ст.ст. 116,117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат у день звільнення та водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку з працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування норм ст.ст. 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 28.01.2021 по справі № 240/11214/19, від 24.12.2020 по справі № 340/401/20, від 05.08.2020 по справі № 826/20350/16.

Отже, колегія суддів погоджується із застосуванням судом першої інстанції норм права в спірних правовідносинах.

Посилання апелянта на Закон України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" є помилковим, оскільки норми цього закону не врегульовують правовідносини щодо відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців.

Судом встановлено, що позивача звільнено з військової служби 26.03.2020, проте остаточний розрахунок з ним проведено 24.06.2022, отже вірними є висновки суду першої інстанції у застосуванні норм Кодексу законів про працю України у спірних правовідносинах та наявність підстав для стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.12.2023 по справі № 480/4718/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій О.В. Присяжнюк