Справа № 380/15245/23
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/15245/23 пров. № А/857/4429/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання: Калабуховій М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року у справі № 380/15245/23 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій (головуючий суддя першої інстанції Потабенко В.А., час ухвалення не вказано, місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту 12.02.2024),

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ у Львівській області, позивач) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі ВПВР, відповідач) з такими вимогами: скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2022 ВП № 71485093 щодо стягнення штрафу у розмірі 5100 грн., мінімальних витрат виконавчого провадження та виконавчого збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на адресу ГУ ПФУ у Львівській області 16.06.2023 надійшли постанови старшого державного виконавця ВПВР від 09.03.2023 ВП № 69804551 про відкриття виконавчого провадження з стягнення ГУ ПФУ у Львівській області штрафу на користь держави у розмірі 5100,00 грн., виконавчого з бору у розмірі 26800,00 грн. та про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 362,90 грн. Зазначені постанови позивач вважає протиправними, оскільки відповідач всупереч вимогам ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» не перевірив виконання рішення суду Львівського окружного адміністративного суду від 19.07.2022 у справі № 380/7341/22, у зв`язку з чим неправомірно виніс оскаржувану постанову про накладення штрафу за невиконання без поважних причин рішення, за яким боржник зобов`язаний вчинити певні дії.

Львівський окружний адміністративний суд у рішенні від 12 лютого 2024 року у справі № 380/15245/23 відмовив у задоволенні позову повністю.

ГУ ПФУ у Львівській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, вказавши, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи. Зокрема апелянт наголошує, що відомості про надходження постанови державного виконавця ВПВР про накладення штрафу в нього відсутні, а зазначена постанова на його адресу не надходила. ГУ ПФУ у Львівській області зазначає, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.07.2022 у справі № 380/7341/22 ним виконано фактично до винесення постанови про накладення штрафу.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ч.1 ст. 304 КАС України, не скористався. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного розгляду справи апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Інші учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання на офіційну електронну адресу, про що свідчать довідка про доставку електронного листа та позивач телефонограмою.

Відповідно до статті 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи (ч.7 ст. 287 КАС України).

З врахуванням вищенаведеного, та у відповідності до ч. 7 ст. 267 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 09.03.2023 старший державний виконавець ВПВП Подоляк Е.Б. винесла постанову про накладення штрафу від 09.03.2023 ВП № 69804551, якою наклала на боржника - ГУ ПФУ у Львівській області - штраф у розмірі 5100 грн. та зобов`язала боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та одночасно попередила про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

В подальшому державний виконавець ВПВР Заєць О.А. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2023 ВП № 71485093 з виконання постанови про накладення штрафу № 69804551, виданої 09.03.2023.

Також суд першої інстанції встановив, що державний виконавець ВПВР Литвиненко Х.А. винесла постанову про стягнення виконавчого збору від 12.09.2022 у ВП №69804551, якою постановила стягнути з боржника ГУ ПФУ у Львівській області - виконавчий збір у сумі 26800,00 грн. Вказаний документ в силу приписів Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.

У подальшому державний виконавець ВПВР Заєць О.А. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2023 у ВП № 71484577 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 69804551.

Суд першої інстанції встановив, що державний виконавець ВПВР Литвиненко Х.А. винесла постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 12.09.2022 у ВП № 69804551, якою визначив для боржника суму мінімальних витрат у розмірі 362,90 грн. Вказаний документ в силу приписів Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.

Крім того, державний виконавець ВПВР Заєць О.А. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2023 у ВП № 71484752 з виконання постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 69804551, виданої 12.09.2022.

Апелянт не погоджується із винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2023 ВП № 71485093 з виконання постанови про накладення штрафу № 69804551, виданої 09.03.2023, з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2023 у ВП № 71484577 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 69804551, з винесенням постави про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2023 у ВП № 71484752 з виконання постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 69804551, виданої 12.09.2022, та вважаючи їх протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції надав правильну правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (тут у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 цього ж Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. п. 1, 16 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

За змістом абз. 1 ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За приписами ч. 1 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Тобто, законодавець передбачає винесення постанови про стягнення виконавчого збору у разі необхідності.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ч.2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Згідно з ч. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1,3,4,6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону),11,14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. ч. 6-7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Суд встановив, що державний виконавець ВПВР Литвиненко Х.А. винесла постанову про стягнення виконавчого збору від 12.09.2022 у ВП №69804551, якою постановила стягнути з боржника ГУ ПФУ у Львівській області - виконавчий збір у сумі 26800,00 грн. Вказана постанова в силу приписів Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.

Предметом позову у межах цієї справи була постанова про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2023 ВП № 71484577 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 69804551, виданої 12.09.2022.

Усі доводи позивача з незгодою з постановою про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2023 ВП № 71484577 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 69804551 зводяться до протиправності постанов про накладення штрафу.

Однак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що в межах даної справи позивачем не оскаржуються постанови державного виконавця про накладення штрафу. Ба більше, сам позивач не оскаржував постанови про стягнення виконавчого збору. При цьому, суд першої інстанції зауважує, а суд апеляційної інстанції погоджується, що відповідач мав усі законні підстави відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору. Суди звертають увагу позивача, що винесення постанови про відкриття виконавчого збору щодо стягнення виконавчого збору є обов`язком державного виконавця.

Відповідно до правових позицій, викладених у постанові Верховного Суду у справі №360/4369/19 від 26.08.2020 та постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №0340/1792/18 від 20.05.2020 суд зазначає, що постанови про відкриття виконавчих проваджень є самостійними рішеннями суб`єкта владних повноважень, підстави і порядок прийняття яких врегульовані Законом №1404.

Враховуючи відсутність порушення відповідачем порядку прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження та факт неоскарження ГУ ПФУ у Львівській області постанови про стягнення виконавчого збору, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні підстави для скасування постанови від 19.05.2023 ВП № 71484577 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору.

Щодо вимоги апеляційної скарги про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження від 19.05.2023 ВП 71484752 суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 Закону України «Про виконавче провадження» витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Суд першої інстанції встановив, державний виконавець ВПВР Литвиненко Х.А. винесла постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 12.09.2022 у ВП № 69804551, якою визначив для боржника суму мінімальних витрат у розмірі 362,90 грн. Вказаний документ в силу приписів Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.

Предметом позову у межах цієї справи є постанова про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2023 ВП № 71484752 з виконання постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 69804551, виданої 12.09.2022.

Однак суд першої інстанції зазначає, а суд апеляційної інстанції погоджується, що в межах даної справи позивачем не оскаржується постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 69804551, видана 12.09.2022.

Враховуючи відсутність порушення відповідачем порядку прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження та факт неоскарження ГУ ПФУ у Львівській області постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 69804551, виданої 12.09.2022, суд апеляційної інстанцій вважає, що відсутні підстави для скасування постанови від 19.05.2023 ВП №71484752 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 69804551, виданої 12.09.2022.

Щодо вимоги апеляційної скарги про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення штрафу у сумі 5100,00 грн від 19.05.2023 ВП № 71485093, то слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Пунктами 1 та 6 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Частиною 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Частиною 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Системний аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» надає підстави стверджувати, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Згідно абз. абз. 1, 2 п. 13 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 02.04.2012 за № 489/20802, при виконанні рішення немайнового характеру у разі, якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11 частини першої статті 39 Закону, якщо штрафи, накладені на боржника, не стягнуто, постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Суд першої інстанції встановив, що державний виконавець ВПВР Заєць О.А. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2023 ВП № 71485093 з виконання постанови про накладення штрафу ВП № 69804551, виданої 09.03.2023.

Знову ж таки, усі доводи про протиправність оскаржуваної постанови позивач зводить із незгодою з постановою від 22.03.2023 ВП № 69804551 про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн. При цьому, апелянт зазначає, що оскаржив дану постанову до Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/12627/23.

Проте суд першої інстанції з системи КП «Діловодство спеціалізованого суду» встановив, що ухвалою від 12.07.2023 у справі № 380/12627/23 позовну заяву ГУ ПФУ у Львівській області до ВПВР про визнання дій протиправними суд залишив без розгляду.

Отже, постанова про накладення штрафу від 22.03.2023 ВП № 69804551 є чинною.

Суд апеляційної інстанції повторно наголошує, що у межах даної справи позивачем не оскаржуються постанови державного виконавця про накладення штрафу. Жодних обґрунтувань щодо протиправності постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2023 ВП № 71485093 з виконання постанови про накладення штрафу № 69804551, виданої 09.03.2023, апелянт не навів.

Враховуючи відсутність порушення відповідачем порядку прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні підстави для скасування постанови від 19.05.2023 №71485093 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про накладення штрафу ВП № 69804551, виданої 09.03.2023.

Разом з тим апеляційний суд зазначає наступне.

Параграфом другим Глави 11 Особливості позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ КАС України визначено розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ.

До термінових справ належать справи з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, особливості провадження яких визначено статтею 287 КАС України.

Статтею 268 КАС України встановлено особливості повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду окремих категорій адміністративних справ. Так, відповідно до частини першої вказаної статті, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. ( ч.2, 3 ст. 268 КАС України).

Отже, нормами КАС України, визначено розгляд даної категорії справи у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи, що відповідно унеможливлює її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Водночас суд першої інстанції призначив розгляд вказаної справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та, відповідно, розглянув справу в такому порядку, що є порушенням процесуального закону.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 317 КАС України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позовних вимог з наведених вище підстав.

Судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду з підстав визначених п. 7 ч. 3 ст. 317 КАС України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково. Тим часом рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а апеляційним судом приймається нова постанова про відмову у задоволенні позову з наведених вище підстав.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року у справі №380/15245/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 19.04.2024