Справа № 526/4109/23
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Максименко Л.В.

30 квітня 2024 р.Справа № 526/4109/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Курило Л.В. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 11 березня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В с т а н о в и в:

03.1.2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить скасувати:

- постанову від 20.07.2023 року серії АА № 00012247 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн., та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що оскаржувана постанова винесена на неналежну відповідальну особу, оскільки його транспортний засіб переданий у тимчасове користування юридичній особі TOB «МАРАНС», а відтак, враховуючи вимоги ч.1 ст.14-3 КУпАП, відповідальною особою має бути директор юридичної особи ТОВ «МАРАНС» - ОСОБА_2 .. Окрім того, відповідач не врахував категорію та тип транспортного засобу та причепу, що призвело до хибного обрахування гранично допустимих показників осьових вагових параметрів. Відповідач обрахував нормативно - допустиме навантаження 21 т, в той час як мав би обрахувати як 24 т. Відповідач хибно обрахував відстань між осями, що вплинуло на правильність обрахування навантаження на строєну вісь. Реальна відстань -1310 м, відповідачем обраховано 1300 м. Відповідач не зазначив у спірній постанові інформацію, яка є провідною у встановленні об`єктивної істини та визначення вини особи, а саме в спірній постанові відсутні відомості про причеп, що унеможливлює здійснення коректного обрахування нормативно дозволеної маси. Крім того, постанова АА № 00012247 від 20.07.2023 року сама по собі є нікчемною, оскільки була винесена із порушеннями ст. 283 КУпАП, Порядку № 1174 від 27.12.2019 року та Інструкції № 512 від 27.09.2021 року.

Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 01.12.2023 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із позовом про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

У додаткових поясненнях позивач, посилаючись на Посібник з експлуатації та технічного обслуговування вагового комплексу призначеного для зважування транспортних засобів у русі та визначення навантаження на осі Q-FREE HI-TRACK TMU4 вказує, що згідно п.3.4.3 «Класифікація ТЗ» міжосьова відстань обраховується з точністю +/- 2%, і вказана постанова винесена без урахування вказаної похибки, тому гранично допустиме навантаження мало б обраховуватись не з 21 т, а з 24 т, у зв`язку з чим постанова винесена відносно нього є протиправною.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову, відповідач Державна служба України з безпеки на транспорті вказує, що засобами автоматичної фіксації було виявлено порушення габаритно-вагових норм під час руху одного транспортного засобу - перевищення навантаження на строєні осі транспортного засобу на 6% (1,26 т) при дозволеному максимальному навантаженні на строєні осі 21 т, яке є підставою для притягнення відповідальної особи до адміністративної відповідальності та застосування штрафу. Зокрема, відповідна інформація також зазначена у відомостях щодо виявленого порушення, розміщених на веб-сайті в мережі Інтернет, посиланням на яких міститься в постанові.

Також, відповідач вважає безпідставними доводи позивача в частині недостовірності даних автофіксації з огляду на те, що автоматичним пунктом було зафіксовано фактичну відстань між строєними осями напівпричепу 1300 мм, про що безпосередньо вказано в оскаржуваній постанові, у той час як, на думку позивача, дійсна міжосьова відстань становить 1310 мм.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 11.03.2024 року відмовлено у задоволенні вимог позову ОСОБА_1 .

Висновок суду вмотивований тим, що позивач не надав суду доказів того, що відомості про ТОВ «МАРАНС», як належного користувача транспортного засобу MAN TGX 18.480, д.н.з. НОМЕР_1 , а також причепа марки FRUEHAUF, д.н.з. НОМЕР_2 , внесені до Єдиного державного реєстру транспортних засобів. При цьому сам позивач вказує, що перереєстрація транспортного засобу марки MAN TGX 18.480, д.н.з. НОМЕР_1 , в сервісному центрі МВС не проходила. Адміністрація ТОВ «МАРАНС» прийняла рішення користуватися транспортним засобом на підставі нотаріально посвідченого Договору оренди № б/н.

Також суд зазначив, що оскаржувана постанова серії АА № 00012247 від 20.07.2023 року містить всі передбачені законодавством відомості щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення, що підтверджується, зокрема: 1) фотографіями транспортного засобу, здійсненими у момент фіксації транспортного засобу в момент проїзду через автоматичний пункт, який суд оглянув під час розгляду даної справи за посиланням в інтернеті на веб-сайт, яке міститься в правому нижньому куті постанови; інформаційною карткою автоматичного пункту габаритно-вагового контролю, сформованою автоматичним пунктом при фіксації адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем; витягом з програми АРМ-аудиту щодо виявленого правопорушення. Оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/ перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України відповідає усім вищенаведеннм критеріям та містить усю необхідну інформацію, передбачену КУпАП та пунктом 17 Порядку №1174.

Крім того суд зазначив, що оскільки сам по собі напівпричіп, д.н.з. НОМЕР_2 , рухатися не міг, а лише за допомогою тягача, тому у постанові зазначено лише тягач MAN TGX 18.480, д.н.з. НОМЕР_1 , який допустив перевищення нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України. Окрім того, чинна редакція додатку № 1 до Інструкції № 512 не передбачає обов`язкового зазначення в частині «Установив (-ла)» відомостей про марку, модель, державний номерний знак напівпричепу. У свою чергу, редакція додатку №1 до Інструкції № 512, що передбачала обов`язок зазначення відомостей про марку, модель, державний номерний знак напівпричепа втратила чинність 10.06.2022 року, тобто більше ніж за рік до дати фіксації адміністративного правопорушення.

Також суд зазначив, що факт перевищення позивачем нормативних параметрів транспортних засобів, визначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, зафіксований за допомогою даних WIM-комплексу, доведено належними, допустимими та достовірними доказами, що пов`язано із правомірністю порядку проведення габаритно-вагового контролю, а також використання при проведенні останнього належного технічного приладу. При контролі габаритів транспортного засобу відстань між осями транспортного засобу фіксується з урахуванням 0,03 метра від попередньо визначеного. Тобто, отримані дані, представлені в постанові вже є такими, що не потребують додаткових обчислень та застосування до фактичних виміряних відстаней будь-яких відсоткових показників, оскільки ця похибка є «вмонтованою» у програмне забезпечення приладу. Додані позивачем до позовної заяви документи щодо технічних характеристик вантажного контейнера типу К-60 жодним чином не підтверджують доводи позивача про відстань між осями вказаного напівпричепу 1310 мм та, відповідно, жодним чином не спростовують результатів автофіксації, а тому не мають значення для вирішення даної справи.

Щодо посилань позивача на протокол № 00732-00943-23 від 09.05.2023 року перевірки технічного стану транспортного засобу напівпричепа FRUEHAUF, д.н.з. НОМЕР_2 , суд зазначив, що вказаний протокол містить лише загальний висновок про технічну справність транспортного засобу, та не містить жодних технічних характеристик, у тому числі щодо відстані між осями.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про задоволення адміністративного позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано фактично аналогічними доводами, що наведені у позові. Крім того, до апеляційної скарги позивачем надано висновок експерта № 1489 від 29.02.2024 року за результатами проведення автотехнічного експертного дослідження.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

За приписами ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1 ст. 268 КАС України).

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення відповідно до положень ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортних засобу MAN TGX 18.480, д.н.з. НОМЕР_1 , власним ТЗ є позивач ОСОБА_1 (а.с. 15-16).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортних засобу НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_2 , власним спеціалізованого напівпричепу н/пр- контейнеровозу є позивач ОСОБА_1 (а.с. 15-16).

Згідно з договором оренди транспортного засобу б/н від 09.05.2023 року, ОСОБА_1 передав у строкове платне користування (оренду) ТОВ «МАРАНС» строком до 15.12.2024 року (а.с. 11-13).

Як убачається із постанови заступника директора Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті начальника відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень ОСОБА_3 від 20.07.2023 року серії АА № 00012247, позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП за те, що 30.06.2023 року о 16 год. 58 хв. за адресою Н-11, км 76+702, Дніпропетровська область, відповідальна особа допустила рух транспортного засобу MAN TGX 18.480, д.н.з. НОМЕР_1 , із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення на строєні осі транспортного засобу на 6% (1.26 тон), при дозволеному максимальному навантаженню на строєні осі 21 тонна та відстані між осями 1,3 м або менше, та на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500 грн. (а.с.10).

Погоджуючись висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух» (далі Закон №3353 XII) встановлюють ПДР України. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п.п. «в» п. 22.5 ПДР України рух транспортних засобів допускається, при навантаженні на строєні осі, в тому числі транспортних засобів спеціального призначення (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, якщо відстань між осями 1,3 м або менше на дорогах державного значення 21 т, на дорогах місцевого значення 13т. При відстані між осями понад 1,3 м - 1,4 м навантаження на строєні осі на дорогах державного значення допускається 24 т, на дорогах місцевого значення 14 т.

Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року № 30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами».

Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами «б» та «в» цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.

Частиною 2 ст. 132-1 КпАП України передбачено адміністративну відповідальність у випадку перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Санкція ч. 2 ст. 132-1 КУпАП тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Частиною 1 ст. 14-3 КУпАП визначені суб`єкти адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, якими можуть бути фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а також належний користувач транспортного засобу, за умови, що відомості про такого користувача внесені до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

Частиною 1 ст. 14-3 КУпАП визначені суб`єкти адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, якими можуть бути фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а також належний користувач транспортного засобу, за умови, що відомості про такого користувача внесені до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

За умови наявності користувача вказаного транспортного засобу, у відповідності до положень ч. 1 ст. 279-7 КУпАП, позивач не був позбавлений можливості звільнитись від адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою про накладення адміністративного стягнення законної сили ТОВ «УКРІНФОРМТРЕЙД», як особа, яка користувалася транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулося б особисто до Держаної служби України з безпеки на транспорті із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

З огляду на те, що позивач не надав суду інформації про відповідне звернення належного користувача до уповноваженого органу за фактом перевищення 30.06.2023 року встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху транспортного засобу MAN TGX 18.480, д.н.з. НОМЕР_1 , та з урахуванням того, що позивачем не надано суду відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів про внесення належного користувача вказаного транспортного засобу, колегія суддів приходить до висновку про те, що ТОВ «МАРАНС» станом на 30.06.2023 року не є належним користувачем транспортного засобу MAN TGX 18.480, д.н.з. НОМЕР_1 .

За таких обставин адміністративна відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху транспортним засобом MAN TGX 18.480, д.н.з. НОМЕР_1 , автомобільними дорогами покладається на власника сідлового тягача ОСОБА_1 .

Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначено Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 року № 1174.

Відповідно до п. 2 Порядку № 1174 система фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі - взаємопов`язана сукупність автоматичних пунктів та інформаційної телекомунікаційної системи.

Пунктом 7 Порядку № 1174 встановлено, що фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку.

Згідно з п. п. 14, 15 Порядку № 1174 інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційної телекомунікаційної системи у вигляді метаданих, які повинні містити дані про:

- засоби вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, рік виготовлення, метрологічні характеристики, найменування власника засобу вимірювальної техніки, документи про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки);

- місце фіксації (кілометр + метр, географічні координати);

- найменування автомобільної дороги загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів;

- дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 «Автомобільні дороги. Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку», повну масу транспортного засобу, ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на вісі);

- фотографії транспортного засобу - фронтальна, фотографія державного номерного знака транспортного засобу, фотографія державного номерного знака причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), оглядова фотографія із зображенням розпізнаного державного номерного знака;

- відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт (за наявності).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.п. 1, 2, 5 Розділу ІІ Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021 року № 512, уповноважена посадова особа розглядає справи про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, які передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою та третьою статті 132-1 КУпАП.

Справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем оброблення таких правопорушень в Державній службі України з безпеки на транспорті.

Уповноважена посадова особа здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення шляхом опрацювання інформаційного файлу системою фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, необхідного для об`єктивного розгляду справи та винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі.

Судом встановлено, що фіксація адміністративного правопорушення була здійснена вимірювальним обладнанням автоматичного пункту WIM 78, WAGA-WIM35, зав. №16, номер свідоцтва про повірку технічного засобу № UA.TR. 113-0619/11F-22, № 0695/11F 22, дійсне до 26.12.2023 року.

Сертифікатом перевірки типу UA.TR. 113-0695-21 та сертифікатом відповідності UA.TR. 113-0695/11F-22 підтверджено, що за результатами проведених дослiджень та випробувань підсистема габаритного контролю транспортних засобів SIZE-WIM35 (у складі автоматичного пункту ваго-габаритного контролю «WAGA») відповідає затвердженому типу, описаному в сертифiкатi перевірки типу та застосовним вимогам Технiчного регламенту засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2016 року № 163.

Таким чином, доводи позивача про здійснення вимірювань технічним приладом, який не призначений для цього, не відповідають дійсності та спростовуються наявними у справі матеріалами.

Так, автоматичним пунктом зафіксовано наступні фактичні параметри транспортного засобу: кількість вісей - 5 шт.; спарені колеса - 2 вісь; відстань між вісями 1-2: 3610 мм, 2-3: 5740 мм, 3-4: 1300 мм; 4-5: 1300 мм; навантаження на вісь 1 - 7400 кг, 2 - 9800 кг, 3 - 9000 кг, 4 - 8850 кг; 5 - 8650 кг; загальна маса - 43700 кг. висота - 3.963 м.; ширина - 2.547 м.; довжина - 13.317 м.

Зазначена інформація відображена в оскаржуваній постанові, а також міститься в інформаційній картці автоматичного пункту габаритно-вагового контролю. Виміряні з урахуванням похибки вагові або габаритні параметри транспортного засобу: навантаження на строєні вісі 22260 кг.

Перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу, визначених пунктом 22.5 ПДР України, встановлено із врахуванням допустимої похибки вагового комплексу, як передбачено ДСТУ OIML R 134-1:2010 (OIML R 134- 1:2006, IDT) Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь. Відсоткове та натуральне значення перевищення максимально допустимої маси транспортних засобів отримується з урахуванням допустимої похибки вимірювання вагового комплексу, яка складає 10% щодо загальної маси транспортного засобу та 16% щодо навантаження на осі транспортного засобу.

Відповідно до постанови серії АА № 00012247 від 20.07.2023 року формула розрахунку % перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під часу руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами наступна:

*% перевищення = ((Xфакт ? Xнорм ? похибка пристрою)/Xнорм)*100, де Xфакт фактично зафіксований параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр).

Xнорм нормативно дозволений параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр) зазначений відповідно до пункту 22.5 ПДР.

Похибка пристрою регламентовано-допустима похибка вимірювального пристрою параметрів габариту або ваги у відсотках відповідно до ДСТУ OIML R 134- 1:2010, помножена на Xфакт при розрахунку використовується у натуральних одиницях (тонна або міліметр).

Згідно формули, зроблено розрахунки та встановлено перевищення нормативних параметрів, визначених пунктом 22.5 ПДР України: - навантаження на строєні осі транспортного засобу на 6% (1.26 тон), при дозволеному максимальному навантаженню на строєні осі 21 тона та відстані між осями 1,3м або менше:

Розрахунок *% перевищення = ((X факт X норм ? похибка пристрою)/X норм)*100 *% перевищення = ((26500 кг 21000 кг) 16%* 26500 кг)/21000 кг)*100=6%.

Перевищення нормативних параметрів, визначених пунктом 22.5 ПДР України, встановлено із врахуванням похибки вагових та габаритних параметрів транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортного засобу на ділянці автомобільної дороги, про що прямо вказано в постанові із зазначенням застосованої формули.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на висновок експерта № 1489 від 29.02.2024 року за результатами проведення автотехнічного експертного дослідження, оскільки висновок судового експерта є доказом в конкретній справі і має значення лише для неї. Судова оцінка висновку відбувається в межах конкретного судового процесу. Встановивши недоліки судової експертизи, суд має право відреагувати на них, зокрема, призначити повторну або додаткову судову експертизу.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 10.05.2018 року по справі № 826/2169/17.

Відповідно до ч. ч. 1, 3-5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 79 КАС України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Відповідно до ч. ч. 4, 8 ст. 79 КАС України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

З матеріалів справи встановлено, що із заявою про проведення експертного дослідження позивач звернувся до ННЦ «Інститут судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України 23.02.2024 року, тобто до моменту ухвалення судом першої інстанції рішення у цій справі.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач письмово повідомляв суд першої інстанції про його звернення до відповідної установи для проведення експертного дослідження, яке як вважав позивач, має ключове значення для об`єктивного розгляду справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що вказаний висновок було отримано та експертне дослідження проведено після спливу майже 8 місяців з моменту виявлення адміністративного правопорушення, а відтак з огляду на сплив значного періоду часу та тривалу подальшу експлуатацію транспортного засобу, встановлені даним висновком обставини не можуть беззаперечно свідчити про відповідність встановлених у висновку обставин тим, що мали місце під час фіксації факту вчинення адміністративного правопорушення.

Колегія суддів також відхиляє доводи позивача про те, що загальна маса транспортного засобу не перевищувала нормативні параметри, визначені п 22.5 ПДР України, що підтверджується товарно-транспортною накладною № 601919 від 30.06.2023 року, оскільки відповідно до абз. 27 глави 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну масу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей в аспекті підтвердження факту ваги ТМЦ. Тому, сам факт наявності товарно-транспортної накладної не виключає перевезення, одночасно і інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних в первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортного засобу.

Твердження позивача щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам Інструкції № 512 та Порядку № 1174, є безпідставними, оскільки інструкцією та порядком затверджено лише форму, а не вимоги до змісту постанови. Дана форма визначає перелік інформаційних даних, які можуть міститися в постанові, в залежності від обставин вчинення порушення.

Колегія суддів зауважує, що згідно з вимогами ст. 283 КУпАП, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, в ній наявні відомості про найменування органу та посадової особи, який виніс постанову, дату розгляду справи, відомості про особу, стосовно якої розглядається справа, опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, прийняте у справі рішення, транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак, технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, розмір штрафу та порядок його сплати, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення, відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу, адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації, а також дату та час фіксації здійснення вимірювання, навантаження на одиночну вісь.

Колегія суддів зауважує, що юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України. Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. Пунктом 3 ч. 1 ст. 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.

Однією ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України

Згідно з ч. 3 ст. 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова містить необхідну інформацію, передбачену ст. 283 КУпАП, який має вищу юридичну силу по відношенню до Інструкції № 512 та Порядку № 1174, і саме за порушення норм КУпАП позивача притягнуто до відповідальності.

Що стосується інформації щодо смуги руху, напрямку руху, максимально дозволеного навантаження на вісь, марки, моделі, державного номерного знаку причепу, категорії транспортного засобу, типу транспортного засобу, ширини, висоти, довжини, розподілу навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей), фактичної міжосьової відстані, фактичної шинності (кількість коліс) на вісі, колегія суддів вважає, що така інформація не є обов`язковою для встановлення складу правопорушення інкримінованого позивачці та зазначається уповноваженою особою за можливості встановлення такої інформації.

Виходячи із норм викладених в ч. 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України.

За наведених обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, з огляду на що оскаржувана постанова є правомірною та скасуванню не підлягає.

Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись статтями 13, 23, 31, 268, 269, 286, 271, 272, 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 11 березня 2024 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді Л.В. Курило А.О. Бегунц