Справа № 280/1996/23
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2024 року м. Дніпросправа № 280/1996/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Юрко І.В., Чабаненко С.В., секретар судового засіданні Рівна В.В., за участі представника позивача Маміч Я.С., представника відповідача Школова Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.08.2023 року в адміністративній справі №280/1996/23 (головуючий суддя першої інстанції Калашник Ю.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БАРВІНОК-ІНВЕСТ» до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «БАРВІНОК-ІНВЕСТ» звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Запорізькій області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.10.2022 року № 9.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 18.10.2022 року №9, яким до Товариства з обмеженою відповідальністю «БАРВІНОК-ІНВЕСТ» застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 32456720,74 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БАРВІНОК-ІНВЕСТ» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 26 840,00 грн. (двадцять шість тисяч вісімсот сорок гривень 00 копійок).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права. Апелянт вказує, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини у справі, оскільки проведеною фактичною перевіркою АЗС №17 встановлено порушення п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме порушення порядку, встановленого законодавством обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації. Так, під час перевірки встановлено відсутність документів, що підтверджують походження палива. Під час проведення перевірки до договорів поставки не було надано актів приймання-передачі нафтопродуктів на АЗС №17 за підписами операторів АЗС №17 щодо приймання нафтопродуктів з відповідними паспортами якості та копіями сертифікатів відповідності. Також, відповідач зазначив про те, що позивачем не за всіма договорами до перевірки надано товарно-транспортні накладні, акти приймання-передачі нафтопродуктів, паспорти якості та копії сертифікатів відповідності, що підтверджують приймання нафтопродуктів на АЗС №17 від постачальників.

Позивач надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник позивача просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «БАРВІНОК-ІНВЕСТ» (далі ТОВ «БАРВІНОК-ІНВЕСТ»), є суб`єктом господарювання (ЄДРПОУ №40385546), перебуває на податковому обліку в органах ДПС України.

Відповідач - Головне управління ДПС у Запорізькій області є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

21.07.2022 року заступником начальника ГУ ДПС у Запорізькій області підписано наказ №786-п про проведення фактичної перевірки ТОВ «БАРВІНОК-ІНВЕСТ», відповідно до якого наказано провести фактичну перевірку автозаправної станції за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Братська, 47, за період з 01.01.2022 року по день закінчення фактичної перевірки, з питань дотримання норм законодавства, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової та роздрібної торгівлі підакцизними товарами; вимог законодавства, яке регулює виробництво, придбання, зберігання та реалізацію пального; порядку приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів; вимог законодавства, яке регулює ведення касових операцій, наявності ліцензій та інших документів; установлених правил торгівлі підакцизними товарами, а також інших питань, що регулюють виробництво та обіг підакцизних товарів в Україні з питань цін та ціноутворення.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт фактичної перевірки від 08.08.2022 року №2441/08/01/07/09/40385546, яким встановлено порушення позивачем вимог пункту 12 статті 3 Закону України №-265/95-ВР, а саме порушення встановленого законодавством порядку ведення обліку товарних запасів на загальну суму 32456720,74 грн., оскільки в ході аналізу наданих до перевірки первинних документів встановлено відсутність документів, що підтверджують походження палива на вказану суму.

Не погодившись з висновками перевірки, викладеними в акті фактичної перевірки від 08.08.2022 року №2441/08/01/07/09/40385546, позивачем 27.09.2022 року до ГУ ДПС у Запорізькій області подано заперечення до акту перевірки до яких було долучено наявні у позивача первинні документи, що на його думку підтверджують походження палива, що на момент перевірки знаходяться за місцем реалізації.

За результатами розгляду поданих позивачем заперечень до акта перевірки від 08.08.2022 року №2441/08/01/07/09/40385546, ГУ ДПС у Запорізькій області надано відповідь на заперечення №26166/6/08-01-07-09-13 від 11.10.2022 року, відповідно до якого аргументи наведені позивачем у запереченнях не спростовують факт порушень, вказаних в акті фактичної перевірки, у зв`язку із чим заперечення позивача залишено без задоволення.

За результатами проведеної фактичної перевірки та на підставі висновків, викладених у акті перевірки від 08.08.2022 року №2441/08/01/07/09/40385546 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №9 від 18.10.2022 року, яким за порушення пункту 12 статті 3 Закону України №-265/95-ВР на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України і статті 20 Закону України № 265/95-ВР до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 32456720,74 грн.

Позивач оскаржував вказане рішення до Державної податкової служби України та за результатами скарги позивача Державною податковою службою України прийнято рішення від 30.01.2023 року №2262/6/99-00-06-03-02-06, яким скаргу ТОВ «БАРВІНОК-ІНВЕСТ» залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 18.10.2022 року №9 без змін.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність Підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності встановлено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88.

Відповідно до пункту 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Згідно з пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Відповідно до пункту 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком нафтопродуктів (усіх типів, марок і видів (залежно від масової частки сірки), визначений Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Міністерства економіки України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики України від 20 травня 2008 року №281/171/578/155 (надалі - Інструкція).

Вимоги цієї Інструкції є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.

Відповідно до підпункту 10.2.1 пункту 10.2 Інструкції, приймання нафтопродуктів, що надійшли автомобільним транспортом від постачальників, здійснюється працівниками автозаправної станції за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки) за даними товарно-транспортних накладних у разі наявності паспорта якості та копії сертифіката відповідності. Приймання нафтопродуктів здійснюється відповідно до вимог робочої інструкції оператора АЗС та інструкції з охорони праці, які повинні бути затверджені керівником підприємства, якому належить АЗС.

Згідно з підпунктом 10.2.10 пункту 10.2 Інструкції, на підставі ТТН та акта приймання (у разі його наявності) оператор АЗС має оприбуткувати прийнятий нафтопродукт за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки), тобто зробити необхідні записи в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою №13-НП. Дані про оприбутковані нафтопродукти заносяться до змінного звіту АЗС за формою №17-НП.

Згідно з підпунктом 10.3.1.1 пункту 10.3 Інструкції, розрахунки під час відпуску нафтопродукту власникам автотранспорту за готівку здійснюються на АЗС з використанням РРО, які відповідають технічним вимогам до їх застосування та внесені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій згідно з Положенням про Державний реєстр реєстраторів розрахункових операцій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2002 року №1315.

Відповідно до підпункту 10.3.1.3 пункту 10.3 Інструкції, облік реалізації нафтопродуктів ведеться через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений до фіскального режиму роботи РРО з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій кожною АЗС, яка здійснює розрахунки із споживачами готівкою. Відпуск нафтопродуктів за готівку відображається у Змінному звіті АЗС за формою №17-НП.

Згідно з підпунктом 10.4.1 пункту 10.4 на АЗС здійснюється оперативне кількісне контролювання, результати якого використовуються для ведення обліку, звіряння кількості отриманих і відпущених нафтопродуктів. Кількісний облік нафтопродуктів на АЗС здійснюється за формою змінного звіту АЗС №17-НП.

Згідно з пунктом 10.4.2 пункту 10.4 Інструкції, під час приймання-передавання зміни оператори АЗС: визначають залишки нафтопродуктів на кінець зміни з урахуванням залишків на початок зміни (цей залишок переноситься з графи «обліковий залишок попередньої зміни»), надходження нафтопродуктів за зміну, які підтверджено відповідними документами, та кількості відпущених за зміну нафтопродуктів за сумарними показниками лічильників усіх ПРК, ОРК (обліковий залишок); вимірюють загальний рівень нафтопродуктів і рівень підтоварної води в кожному резервуарі та за результатами вимірювань визначають об`єм нафтопродуктів (фактичний залишок); роздруковують на РРО фіскальний звітний чек і визначають обсяг виконаних розрахункових операцій, що заносяться до фіскальної пам`яті; передають залишок готівки; перевіряють наявність та фіксацію у місцях, передбачених експлуатаційним документом, свинцевих пломб з відбитком повірочного тавра та відповідність відбитку цих тавр у формулярах на ПРК, ОРК. У разі встановлення розбіжності фактичної і облікової кількості нафтопродуктів у резервуарі в границях відносної похибки методу вимірювання маси згідно з ГОСТ 26976 зміна передається і приймається за обліковим залишком нафтопродукту. Перевищення фактичного залишку на кінець зміни над обліковим залишком на кінець зміни понад допустиме граничне відхилення фіксується у змінному звіті. У разі перевищення розбіжності фактичної і облікової кількості нафтопродуктів у резервуарі понад зазначених норм керівництво повинно вжити заходів щодо проведення позачергової інвентаризації. До встановлення обставин перевищення фактичного залишку на кінець зміни над обліковим залишком на кінець зміни понад допустиме граничне відхилення обліковий залишок не корегується.

Пунктом 10.4.3 Інструкції передбачено, що після завершення зміни оператором АЗС складається змінний звіт АЗС за формою №17-НП у двох примірниках, з яких один з доданими ТТН здається до бухгалтерської служби, а другий - залишається на АЗС.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до підпункту 10.2.10 пункту 10.2 Інструкції, оператор АЗС оприбутковує паливо на підставі ТТН та акта приймання (у разі його наявності), проте чинне законодавство, як і зміст договорів позивача з контрагентами ТОВ «Торговий Дім Карпатинафтотрейд», ТОВ «Трансоілгаз» та ТОВ «Лівайн Торг», не містить вимоги щодо обов`язкового посвідчення актів приймання-передачі палива операторами АЗС.

Також, чинне законодавство не встановлює недійсності актів приймання-передачі палива, у зв`язку із відсутністю у них підписів операторів АЗС.

Стосовно посилань на те, що позивачем до перевірки не було надано сертифікатів відповідності на паливо, суд зазначає, таке.

Сертифікати не є тим первинним документом на підставі якого здійснюється оприбуткування товару та його походження, оскільки оприбуткування здійснюється відповідно до ТТН та актів приймання-передачі палива.

Водночас, суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності у позивача сертифікатів відповідності та паспортів якості на нафтопродукти, що перебувають за місцем реалізації та наголошує, що такі не є первинними документами та не є документами бухгалтерського обліку, а є лише документами, що посвідчують якість товару, а не факт проведення господарської операції.

Суд звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладений у постанові від 11.04.2023 року по справі №160/7720/19 (адміністративне провадження № К/9901/22261/20), згідно з яким сертифікат якості на товар не належить до документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік та не містить відомостей про господарську операцію, ненадання позивачем у спірних правовідносинах сертифікатів якості товару не є доказом наявності складу податкового правопорушення.

Крім того суд зазначає, що позивачем до матеріалів справи надані копії сертифікатів відповідності №UA.056.П.00036-22, №UA.056.П.00037-22, №UA.056.П.00038-22, № UA.056.П.00039-22 терміном дії з 31.03.2022 року до 22.04.2024 року; №UA.056.П.00125-21, № UA.056.П.00126-21 терміном дії з 06.08.2021 року до 22.04.2024 року; №UA.056.П.00156-21 терміном дії з 21.10.2021 року до 22.04.2024 року; №UA.TR.061.002261-21 терміном дії з 28.10.2021 року до 27.10.2022 року, а також копії паспортів якості на нафтопродукти, які були поставлені позивачу.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.01.2023 року по справі № 380/7319/21 наголосив, що право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу із поданням учасником процесу нових доказів, що у протилежному випадку є обмеження судом предмету дослідження та призведе до неповноти дослідження й порушення справедливого судового розгляду.

З огляду на вищезазначену правову позицію Верховного Суду, при розгляді даної справи апеляційний суд та суд першої інстанції врахували надані представником позивача копії сертифікатів відповідності та паспортів якості на нафтопродукти.

Щодо зауважень контролюючого органу до господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Нафтасіті», суд зазначає таке.

Так, контролюючий орган посилається на те, що позивачем по господарським взаємовідносинах з ТОВ «Нафтасіті» до перевірки не було надано договори поставки, акти приймання-передачі нафтопродуктів, паспорти якості, копії сертифікатів.

Разом з тим, контролюючим органом не було враховано те, що між позивачем та ТОВ «Нафтасіті» договори на поставку нафтопродуктів не укладались, а відповідно ТОВ «Нафтасіті» не підпадає під визначення постачальника.

Між позивачем та ТОВ «Нафтасіті» укладено договір зберігання, відповідно до умов якого зберігач ТОВ «Нафтасіті» взяло на себе зобов`язання приймати та зберігати нафтопродукти та інші товарно-матеріальні цінності, які передаються поклажедавцем ТОВ «БАРВІНОК-ІНВЕСТ» і повернути їх поклажедавцеві за його вимогою.

Враховуючи викладене, взаємовідносини між сторонами не передбачали ані придбання, ані реалізації, нафтопродуктів.

На переконання суду, позивачем як під час проведення перевірки так і до прийняття спірного податкового повідомлення рішення, контролюючому органу було надано достатній перелік первинних документів, що підтверджують факти надходження та оприбуткування палива.

Судом зазначає, що облік пального на загальну суму 32456720,74 грн., підтверджується наступними документами: товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів (нафти); Z-звіти, складені в дні надходження пального; журнал обліку надходження нафтопродуктів на АЗС 17; журнал обліку прийому газу в автоцистернах АЗС 17; змінні звіти АЗС № 17 за формою 17-НП, складені у зміни (дні) надходження пального; довідки про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання /відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального з квитанціями про відправлення до ДПС, які щоденно подаються товариством до органів ДПС, в яких відображається вся кількість отриманого пального.

Також, суд зазначає, що згідно з пунктом 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» встановлено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Таким чином, підставою для застосування штрафних санкцій за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, є встановлений факт наявності товарів в місцях їх реалізації та/або зберігання, які не обліковані у встановленому порядку, тобто виявлення товарів у надлишку (перевищення кількості товару в наявності над облікованим товаром). При цьому, застосування вказаної санкції можливе до підприємства, яке не облікувало товар та реалізувало його.

Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 12.06.2018р. у справі №826/18483/13-а (К/9901/3580/18), від 12.12.2018р. у справі №819/1026/13-а (ІС/9901/19561/18), від 12.03.2020р. у справі №823/1917/16 (К/9901/36400/18), від 21.05.2020р. у справі №809/597/16 (К/9901/35386/18), єдиним можливим способом перевірки наявності необлікованих нафтопродуктів є співставлення даних обліку звітів АЗС за формами 16-НП, 17-ИП та даних РРО із фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах, тобто визначення різниці між кількістю нафтопродуктів, які надійшли на АЗС та кількістю реалізованих нафтопродуктів. Якщо різниця показників є меншою ніж кількість фактично наявного в резервуарах пального, то має місце реалізація товарів, які необліковані у встановленому порядку. Для визначення факту реалізації необлікованого товару, за умови встановлення якого до суб`єкта господарювання можливе застосування зазначеної вище фінансової санкції, контролюючий орган має встановити розбіжність між даними обліку позивача та фактичними залишками товару на АЗС.

Контролюючим органом не встановлена розбіжність між даними обліку позивача та фактичними залишками товару на АЗС.

Відтак, висновок про порушення позивачем пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», на підставі якого до позивача застосовано фінансову санкцію, не підтверджений документально за результатами проведеної перевірки.

Відповідно до частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову.

Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом приписів частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2023 року в адміністративній справі №280/1996/23 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2023 року в адміністративній справі №280/1996/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст постанови складено 29 квітня 2024 року.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко