Справа № 300/620/24
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2024-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" квітня 2024 р. справа № 300/620/24
ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якої на підставі доручення на надання безоплатної вторинної правничої допомоги діє адвокат Міськів Оксана Тарасівна (надалі по тексту також представник позивача, адвокат Міськів О.Т.), звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі по тексту також відповідач, Головне управління ПФУ в області, Управління, орган пенсійного забезпечення), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (надалі по тексту також відповідач 2) в якому просить:
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити пенсію по втраті годувальника на дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за померлого годувальника ОСОБА_4 з 24.05.2023.
На переконання позивача таке рішення відповідача 2 є протиправним, з наступних причин. Згідно статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-ХІІ (надалі по тексту також Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Як стверджує ОСОБА_1 , трудова книжка ОСОБА_2 містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу. Позивач погоджується, що до страхового стажу зараховується лише періоди, за які були сплачені страхові внески. Разом з тим, згідно діючого пенсійного законодавства, до 01.01.2004 трудовий стаж (стаж роботи) зараховується на підставі трудової книжки, а після 01.01.2004 стаж зараховується за даними персоніфікованого обліку, виходячи з суми сплачених внесків. Однак, як наполягає ОСОБА_1 , нарахування, обчислення і сплата страхових внесків (утримання його із заробітної плати працівника) та відповідальність за неналежне виконання такого обов`язку покладено на роботодавця, який у відношенні до позивача є страхувальником. Відтак позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством свого обов`язку щодо свого постановлення у встановленому порядку на облік як платника страхових внесків, в тому числі виконання у відношенні до застрахованих осіб передбачених законом зобов`язань по сплаті страхових внесків.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.02.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними матеріалами. Одночасно судом витребувано у сторін докази необхідні для розгляду даної адміністративної справи (а.с.21-22).
На виконання ухвали суду від 02.02.2024, відповідачем 2 засобами поштового зв`язку направлено документи пенсійної справи, які надійшли на адресу суду 12.02.2024 (а.с.29-54).
Відповідач 1 скористався правом подання відзиву на позовну заяву від 13.02.2024 за №0900-0903-8/8909, реєстрацію якого в суді із відповідними доказами здійснено 15.02.2024 (а.с.56-84). Управління вважає позовні вимоги безпідставними і такими, які не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Головне управління ПФУ в області зазначає, що вік чоловіка позивача на дату смерті становив 46 років, необхідний страховий стаж, визначений законодавством повинен становити 11 років, однак страховий стаж ОСОБА_2 складає 10 років 3 місяці 4 дні. До страхового стажу ОСОБА_2 відповідачем 2 не зараховано період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2001, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків. Відповідач 1 звертає увагу, що на виконання Указу Президента України "Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей в системі обов`язкового державного пенсійного страхування" від 04.05.1998 за №401 (надалі по тексту також Указ №401) та постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування" від 04.06.1998 за №749 (надалі по тексту також Постанова №749) персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування впроваджувався протягом 1998 2000 років. Починаючи з 01.07.2002 обчислення пенсій здійснюється із заробітку особи за період роботи після 01.07.2000 за даними системи персоніфікованого обліку.
Орган пенсійного забезпечення звертає увагу, що відповідно до відомостей довідки форми ОК-5 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо ОСОБА_4 за спірний період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2001 сплати страхових внесків не проводилась.
З огляду на викладене відповідач 1 просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), вивчивши зміст позовної заяви, відзивів на позов, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 17.07.2014, виданого Виконавчим комітетом Нижньодуванськоої селищної ради Сватівського району Луганської області, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 17.07.2014 зареєстрували шлюб (а.с.11).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 19.07.2023, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.10).
Зміст повторно виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сватівського районного управління юстиції у Луганській області свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 24.07.2014 підтверджує, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 являється сином померлого ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (а.с.12).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 07.10.2014, виданого Виконавчим комітетом Нижньодуванської селищної ради Сватівського району Луганської області ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.14).
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 навчається на 1 курсі денної форми навчання у Західноукраїнському національному університеті за спеціальністю 051 "Економіка", свідченням чого є довідка Навчально-наукового інститут міжнародних відносин ім. Б.Д. Гаврилишина Західноукраїнського національного університету від 26.07.2023 за №73 (а.с.13).
20.11.2023 позивач звернулася до Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії у разі втрати годувальника (а.с.32-33).
Рішенням Головного управління ПФУ в Закарпатській області за №80 від 23.11.2023 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу у померлого годувальника. В результаті розгляду поданих позивачем документів відповідачем 2 до страхового стажу ОСОБА_5 не зараховано період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2001 згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 25.12.1996, оскільки відповідно до даних персоніфікованого обліку відсутні відомості про сплату внесків (а.с.9).

Вважаючи дане рішення відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, який включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV встановлено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За приписами частини 1 статті 36 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Як уже встановлено судом вище по тексту судового рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер у віці 46 років, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 19.07.2023, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.10).

У відповідності до вимог частини 1 статті 32 Закону №1058-IV особи з інвалідністю ІІ та ІІІ групи від 46 років до досягнення особою 48 років включно мають право на пенсію по інвалідності, за наявності 11 років страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією.

З аналізу вищезазначеного слідує, що для призначення пенсія у зв`язку з втратою годувальника непрацездатним членам сім`ї ОСОБА_2 , які були на його утриманні, страховий стаж останнього повинен становити не менше 11 років.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 36 Закону №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.

Пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі:

на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника;

на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками (частина 1 статті 37 Закону №1058-IV).

Частиною 1 статті 38 Закону №1058-IV встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

За приписами пункту 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до правового регулювання встановленого пунктом "б" частини1 статті 83 Закону №1788-ХІІ пенсії у разі втрати годувальника призначаються з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Повертаючись до фактичних обставин справи, суд зазначає наступне.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 17.07.2014, виданого Виконавчим комітетом Нижньодуванської селищної ради Сватівського району Луганської області ОСОБА_4 та ОСОБА_6 17.07.2014 зареєстрували шлюб (а.с.11).

У померлого годувальника та позивача є двоє дітей:

- неповнолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 07.10.2014, виданого Виконавчим комітетом Нижньодуванської селищної ради Сватівського району Луганської області (а.с.14);

- повнолітній ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 24.07.2014, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сватівського районного управління юстиції у Луганській області (а.с.12).

За приписами підпункту 6 пункту 2.3 Порядку падання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління пенсійного фонду України від 25.11.2005 за №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (надалі по тексту також - Порядок №22-1), для засвідчення факту навчання за денною формою навчання приймаються довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів, закладів освіти за кордоном.

У матеріалах справи наявна довідка Навчально-наукового інститут міжнародних відносин ім. Б.Д. Гаврилишина Західноукраїнського національного університету від 26.07.2023 за №73 зміст якої свідчить, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 навчається на 1 курсі денної форми навчання у Західноукраїнському національному університеті за спеціальністю 051 "Економіка" (а.с.13).

20.11.2023 (в межах строку встановленого статтею 83 Закону №1788-ХІІ) позивач звернулася до Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії у разі втрати годувальника (а.с.32-33).

Однак, рішенням Головного управління ПФУ в Закарпатській області за №80 від 23.11.2023 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу у ОСОБА_2 .

В результаті розгляду поданих позивачем документів відповідачем 2 до страхового стажу ОСОБА_5 не зараховано період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2001 згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 25.12.1996, оскільки відповідно до даних персоніфікованого обліку відсутні відомості про сплату внесків (а.с.9).

Як свідчать записи №№4-5 трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 25.12.1996 ОСОБА_4 у період з 02.03.2000 по 21.11.2005 працював механізатором в цеху Селянського фермерського господарства "Каштан" (а.с.16).

Наявна в матеріалах пенсійної справи Форма ОК-5 за період з 01.07.2000 по 31.12.2001 не містить відомостей про отримання ОСОБА_4 заробітку і сплату страхових внесків (а.с.42-43).

Оцінюючи доводи відповідача щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_5 період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2001, на переконання суду, останні є безпідставними, з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону №1058-IV встановлено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон №1058-IV набрав чинності 01.01.2004, до цього моменту (на час дії спірних правовідносин з 01.07.2000 по 31.12.2001) пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-ХІІ.

Так, згідно частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Крім того, за приписами пункту 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтею 56 Закону №1788-ХІІ визначено види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.

Так, частиною 1 статті 56 коментованого Закону, визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

В силу правого регулювання, визначеного пунктом "а" частини 1 статті 3 Закону №1788-ХІІ у редакції, чинної на час виникнення спірних правовідносин, право на трудову пенсію мали особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів (далі іменуються - підприємства та організації, якщо не обумовлено інше), - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Таким чином, до набрання чинності 01.01.2004 Законом №1058-IV, періоди трудової діяльності зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, тобто відповідно до статті 3 та 56 Закону №1788-ХІІ на підставі трудової книжки, диплому про період стаціонарного навчання, військового квитка та інших документів, які підтверджують періоди роботи, а з 01.01.2004 - згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку пропорційно до сплати страхових внесків.

За змістом пункту 2 та 3 постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 за №794 "Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування" пенсійний фонд разом із Міністерством праці та соціальної політики, Міністерством фінансів та Державною податковою адміністрацією мали забезпечити з 1 жовтня 1998 року впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Починаючи з 1 липня 2002 року обчислення пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" здійснюється із заробітку особи за період роботи після 1 липня 2000 року за даними системи персоніфікованого обліку.

Згідно приписів статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 (надалі по тексту також Порядок №637), передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Приписами пункту 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Суд зазначає, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, призначення і перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону №1058-ІV, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Як визначено статтею 14 Закону №1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці.

У заробіток для обчислення пенсій включаються всі види оплати праці, на які за діючими правилами нараховуються страхові внески (частина 1 статті 66 Закону №1788-XII).

Відповідно до статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 за №2464-VI (надалі по тексту також Закон №2464-VI) платниками єдиного внеску є роботодавці.

У період з 01.07.2000 по 31.12.2001 досліджуване судом питання врегульовувалося положеннями Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування " від 26.06.1997 за №400/97-ВР (надалі по тексту також Закон №400/97-ВР)

Зокрема, пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону №400/97-ВР визначено, що платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону №400/97-ВР об`єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, - фактичні витрати на оплату праці працівників, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці", а також винагороди, що виплачуються громадянам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру.

Відповідно до пункту 1 частини 1 стаття 4 Закону №400/97-ВР на обов`язкове державне пенсійне страхування для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону встановлюються ставки збору в розмірі 32 відсотки від об`єкта оподаткування, визначеного абзацами першим і другим пункту 1 статті 2 Закону №400/97-ВР.

Збір на державне обов`язкове пенсійне страхування сплачується одночасно з одержанням коштів в установах банків на оплату праці (стаття 5 Закону №400/97-ВР).

Згідно підпунктів 2.1., 2.2. пункту 2 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою Правління Пенсійного Фонду України №11-1 від 06.09.1996, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.09.1996 за №550/1575 (надалі по тексту також Інструкція №11-1), платниками зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Підпунктами 18.2, 18.3. і 18.4. пункту 18 Інструкції №11-1 визначено, що платники зборів, зазначені в підпунктах 2.2., 2.4., 2.7. пункту 2 цієї Інструкції, зобов`язані:

- вести облік виплати громадянам коштів, у тому числі в натуральній формі, з яких проводиться відрахування на соціальне страхування;

- своєчасно і в повному обсязі нараховувати, утримувати та сплачувати до Пенсійного фонду страхові збори, а також подавати йому відповідні звіти;

- зберігати облікові дані про нарахування, утримання та сплату страхових зборів до Пенсійного фонду протягом трьох років.

Службові особи підприємств, винні у порушенні встановленого порядку реєстрації платників зборів, сплати платежів до Пенсійного фонду, у неподанні звітності до Фонду, залежно від обставин справи притягуються до матеріальної, дисциплінарної та адміністративної відповідальності відповідно до чинного законодавства (підпункт 19.1. пункту 19 Інструкції №11-).

На час вирішення спору, спірні правовідносини врегульовані наступним чином.

За приписами частин 5 та 6 статті 20 Закону №1058-IV страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (частина 12 статті 20 Закону №1058-IV).

При цьому, у частині 10 статті 20 Закону №1058-IV зазначено, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до положень статті 106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що у випадку несплати підприємством страхових внесків до органу пенсійного фонду відповідальність за таку несплату несе саме підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа, оскільки саме на страхувальника покладено обов`язок здійснювати відрахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи та їх перерахунок до відповідного фонду, а відтак саме роботодавець є тією особою, яка згідно закону повинна сплачувати страхові внески.

Отже, фактично внаслідок невиконання Селянським фермерським господарством "Каштан" обов`язку по сплаті страхових внесків позивач позбавлена соціальної захищеності, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Водночас позивач не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо обов`язкового порядку взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків та належної сплати страхових внесків, а отже, несплата страхувальником страховим внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу чоловіка позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі №144/669/17, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 23.03.2020 у справі № 535/1031/16-а, від 09.10.2020 у справі №341/460/17, від 01.03.2021 у справі №423/757/17, від 27.05.2021 у справі №343/659/17 та від 08.04.2022 у справі №242/1568/17.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5статті 242 КАС України).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що період роботи ОСОБА_2 з 01.07.2000 по 31.12.2001 в Селянському фермерському господарстві "Каштан" підлягає зарахуванню до загального страхового стажу померлого годувальника.

Повертаючись до фактичних обставин справи, суд зазначає, що згідно оскаржуваного рішення єдиною підставою відмови позивачу у призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника була відсутність у чоловіка позивача необхідного страхового стажу 11 років, оскільки страховий стаж померлого годувальника, на переконання відповідача 2, становить 10 років 3 місяці 4 дні.

Однак, з урахуванням висновку суду про те, що період роботи ОСОБА_2 з 01.07.2000 по 31.12.2001 в Селянському фермерському господарстві "Каштан" підлягає зарахуванню до загального страхового стажу останнього, страховий стаж померлого годувальника становить понад 11 років.

Відтак, з огляду на викладене вище по тексту судового рішення, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Проте, суд звертає увагу, що позивач у позовній заяві не просить суд зарахувати до страхового стажу ОСОБА_2 період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2001 в Селянському фермерському господарстві "Каштан", а сформувала позовну вимогу такого змісту: "зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити пенсію по втраті годувальника на дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за померлого годувальника ОСОБА_4 з 24.05.2023 року".

Також, суд зазначає, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини 1 статті 58 Закону №1058-IV пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

В той же час, згідно з підпунктом 3 пункту 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 за №28-2 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №40/26485, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

З аналізу наведеного слідує, що на даний час Головні управління ПФУ відповідно до покладених на них завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Також, в даному випадку, визначаючи належний спосіб захисту і відновлення права, позивач не врахував наступного.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2, абзацу 3 пункту 4.3 і пункту 4.10 Порядку №22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Із вказаного слідує, що після реєстрації заяви позивача, органом пенсійного забезпечення, який її розглядав і вирішував за принципом екстериторіальності питання про наявність чи відсутність права на пенсію, в розумінні Порядку №22-1 є Головне управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 2 статті 9 КАС України).

Відтак, керуючись статтею 9 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача 2 вчинити відповідний обсяг дій враховуючи те, що ОСОБА_1 хоча і подала заяву до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області як органу пенсійного забезпечення за місцем проживання/реєстрації позивача, втім рішення по суті порушеного питання приймалося саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

Як визначено пунктом 4.10 Порядку №22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Суд, керуючись статтею 9 КАС України, вважає за необхідне зобов`язати відповідача 2 зарахувати до страхового стажу ОСОБА_2 період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2001 в Селянському фермерському господарстві "Каштан", оскільки ОСОБА_1 хоча і не заявляла позовної вимоги зарахувати період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2001 в Селянському фермерському господарстві "Каштан" до страхового стажу ОСОБА_2 , але у позовній заяви обґрунтувала, чому цей період має бути зарахований до страхового стажу її чоловіка.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (абзац 2 частини 4 статті 245 КАС України).

Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку, що ефективним способом відновлення порушених відповідачем 2 прав позивача буде: зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатські області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_4 період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2001 в Селянському фермерському господарстві "Каштан" та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.11.2023 про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника з 24.05.2023 відповідно до статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-IV, з урахуванням висновків суду.

Підсумовуючи свої висновки, суд вважає, що позов належить задовольнити частково.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2статті 77 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні .

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Розподіляючи між сторонами судові витрати суд відзначає, що відповідно до частини 1статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем сплачено судовий збір за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру в розмірі 1 211,20 гривень, підтвердженням чого є наявний в матеріалах справи квитанція №9330-9406-5854-1800 від 23.01.2024 (а.с.3а).

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 КАС України).

Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли з вини Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, яке прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника, то з останнього підлягають стягненню за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 605,60 гривень, що пропорційно становить 50 відсотків задоволених позовних вимог від загального розміру сплаченого судового збору.

Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення за №80 від 23.11.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатські області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_4 період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2001 в Селянському фермерському господарстві "Каштан" та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.11.2023 про призначити пенсію у зв`язку із втратою годувальника з 24.05.2023 відповідно до статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-IV, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20453063) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) сплачений судовий збір в розмірі 605,60 гривень (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ), адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), вул. Січових Стрільців, 15, м.Івано-Франківськ, 76018;

відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20453063), пл. Народна, 4, м. Ужгород, 88008.

Суддя Чуприна О.В.