Справа № 140/2098/24
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2024-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року ЛуцькСправа № 140/2098/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В. І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Квартирно-експлуатаційний відділ міста Володимир про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 , відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Квартирно-експлуатаційний відділ міста Володимир (далі третя особа) про визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 07 грудня 2020 року №12 в частині виключення старшини ОСОБА_1 зі складом сім`ї 2 (дві) особи, з усіх видів черг; зобов`язати відповідача в особі житлової комісії поновити позивача зі складом сім`ї 2 (дві) особи, на квартирному обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання у загальній черзі з 30 грудня 2008 року, на квартирному обліку з правом отримання житла в першочерговому порядку як учасника бойових дій з 24 грудня 2018 року та на квартирному обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовим приміщенням з 09 вересня 2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем - головним сержантом військової частини НОМЕР_1 та з 30 грудня 2008 року був зарахований на квартирний облік для отримання житлового приміщення, зі складом сім`ї на три особи (позивач, дружина та донька). Після розірвання шлюбу бувша дружина і дочка, яка вже є повнолітньою особою, були зняті з квартирного обліку.

У зв`язку із змінами у складі сім`ї, а саме друге одруження та народження доньки від цього шлюбу, на підставі поданого рапорту, були внесені зміни в облікову картку і вирішене питання про взяття на квартирний облік сім`ї ОСОБА_1 у складі двох осіб - дружини і доньки.

Відповідно до рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 28 грудня 2016 року, у зв`язку подарунком ОСОБА_2 житлового будинку, який здійснив її батько, останню було знято з квартирного обліку, як особу, у якої відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.

Позивач повідомляє, що у 2017 році отримав статус учасника бойових дій та 24 грудня 2018 року житловою комісією в/ч НОМЕР_1 було прийняте рішення про внесення змін в облікову картку з постановкою на облік для отримання житла в першочерговому порядку з 24.12.2018 року на склад сім`ї з 2 (двох) осіб його та доньки.

Однак, відповідно до протоколу засідання житлової комісії відповідача від 07 грудня 2020 року прийняте рішення про виключення з квартирного обліку разом з донькою, у зв`язку із наявністю у дружини житлового будинку загальною площею 114,9 кв.м.

Зазначає, що даний будинок є особистою приватною власністю дружини, натомість ОСОБА_1 та його донька перебувають на місці реєстрації в/ч НОМЕР_1 та у нього відсутня будь-яка житлова нерухомість.

Вважає рішення щодо виключення його та його доньки з усіх видів черг протиправним та таким, що порушує його права, у зв`язку із чим просить адміністративний позов задовольнити (арк. спр. 1-6).

У відзиві на позовну заяву від 13 березня 2024 року №2623, представник відповідача позовних вимог не визнав та вказав, що в ході перевірки житлових умов військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов та інвентаризації облікових справ, зокрема позивача, членами житлової комісії в/ч НОМЕР_1 , була отримана інформаційна довідка від 17 листопада 2020 року №232954851 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно якої, дружині позивача - ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 0.0631 га. та житловий будинок загальною площею 114, 9 кв. м.

Вважає, що позивач з 31 жовтня 2016 року, після того, як дружині був подарований будинок, поліпшив свої житлові умови, але не повідомив про це житлову комісію в/ч НОМЕР_1 , та продовжував з членами сім`ї перебувати на квартирному обліку у військовій частині, де проходив службу.

Зазначає, що ОСОБА_1 , та його донька лише зареєстровані у в/ч НОМЕР_1 , однак фактично проживають у будинку дружини.

На думку відповідача, житлова комісія в/ч НОМЕР_1 при виключенні з квартирного обліку, ОСОБА_1 зі складом сім`ї 2 (дві) особи, діяла згідно чинного законодавства та відсутні підстави для скасування рішення щодо виключення ОСОБА_4 зі складом сім`ї 2 (дві) особи, з усіх видів черг (арк. спр. 40-46).

Третьою стороною 15 березня 2024 року подано свої пояснення де вказує, що позивач не являється особою, що потребує поліпшення житлових умов в межах Володимирського гарнізону, у зв`язку із чим був знятий відповідачем із обліку, осіб, що потребують поліпшення житлових умов у Збройних Силах України.

Також стверджує щодо пропущення позивачем строку для звернення до суду та не вважає причини пропуску строку подання адміністративного позову поважними (арк. спр. 53-55).

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи до суду не надходило.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 34-35).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 року поновлено провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_5 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій, бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, яке було зупинено ухвалою від 10 травня 2022 року (арк. спр. 72-73).

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 є військовослужбовцем - головним сержантом в/ч НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком від 01 липня 1997 року серії НОМЕР_3 (арк. спр. 7-8).

Витягом з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_4 від 30 грудня 2008 року №15 стверджується, що ОСОБА_1 з 30 грудня 2008 року прийнято на квартирний облік та включено в списки військовослужбовців, які мають право на отримання житлових приміщень зі складом сім`ї три особи в тому числі: дружина ОСОБА_6 та дочка ОСОБА_7 (арк. спр. 9).

Після розлучення, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 (арк. спр. 16), позивач одружився повторно, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 (арк. спр. 17) та від даного шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилась донька, про що свідчить наявність свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 , ОСОБА_8 (арк. спр. 18).

У відповідності до витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_4 від 16 жовтня 2013 року №14, внесено зміни в облікову справу у зв`язку із змінами у складі сім`ї (арк. спр. 10).

В подальшому, 31 жовтня 2016 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з однієї сторони, та ОСОБА_2 з другої сторони, укладено договір дарування житлового будинку, відповідно до пункту 5 даного Договору, право власності на житловий будинок виникає у ОСОБА_2 з моменту його прийняття (арк. спр. 19) та, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, даний житловий будинок є приватною власністю ОСОБА_2 (арк. спр. 20).

У зв`язку із наведеним вище, засіданням житлової комісії в/ч НОМЕР_1 , яка оформлена протоколом від 28 грудня 2016 року №26, ОСОБА_2 знято з квартирного обліку та вирішено вважати такими, що перебувають на квартирному обліку при в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 та його доньку ОСОБА_8 , в загальній черзі з 30 грудня 2008 року (арк. спр. 11).

Відповідно до протоколу з засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 24 грудня 2018 року №17, в облікову справу позивача, у зв`язку із набуттям права на отримання житла в першочерговому порядку, як учаснику бойових дій, вирішено вважати таким, що ОСОБА_1 разом із ОСОБА_8 , перебуває на обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання з 30 грудня 2008 року з правом отримання житла в першочерговому порядку (УБД) з 24 грудня 2018 року та на обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом забезпечення службовим жилим приміщенням (службовою житловою площею) з 09 вересня 2016 року (арк. спр. 12).

Однак, засіданням житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 07 грудня 2020 року позивача та його доньку виключено із обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень із усіх видів черг, у зв`язку із наявністю у дружини позивача ОСОБА_2 житлового будинку загальною площею 114,9 кв. м. (арк. спр. 15).

Позивач не згідний із таким рішенням комісії та вважаючи його протиправним звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціальної) - захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Стаття 31 Житлового кодексу України (найменування кодексу згідно Закону України «Про дерадянізацію законодавства України») (далі - ЖК України) визначає, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Статтею 34 ЖК України визначено підстави визнання громадян такими, що потребують поліпшення житлових умов, а також зазначено, що такі громадяни беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду.

Облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання (частина перша статті 37 ЖК України).

Відповідно до статті 39 ЖК України громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов: 1) за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті; 2) за місцем роботи - спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. Таке рішення затверджується виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

У статті 40 ЖК України визначено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках:

1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення;

1-1) одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку;

2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту;

3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР;

4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання;

5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Згідно із статей 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Пунктом 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті (абзац 4 пункт 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Абзацом 1 пунктом 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла. Військовослужбовці, які набули право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", залишаються на такому обліку та користуються правом позачергового одержання житла.

Як передбачено частиною першою статті 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Відповідно до положень статей 9, 43 ЖК України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік.

Згідно із статтями 48-49 ЖК України жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки. Понад норму жилої площі окремим категоріям громадян надається додаткова жила площа у вигляді кімнати або в розмірі десяти квадратних метрів.

Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджені постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року №470 (далі - Правила №470).

Частиною 2 пунктом 8 вказаних Правил встановлено, що облік громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і в виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання.

Пунктом 26 Правил №470 передбачено, що громадяни знімаються з квартирного обліку у випадках:

1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення;

2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту;

3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, Житловим кодексом УРСР, пунктом 29 цих Правил та іншими актами законодавства Української РСР;

4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання;

5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік;

6) скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи;

7) одноразового отримання від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінет Міністрів України постановою від 03.08.2006 № 1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» (далі - Порядок № 1081) затвердив порядок, який визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.

Згідно із пунктом 4 Порядку № 1081 центральні органи виконавчої влади, які здійснюють керівництво Збройними Силами, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями, правоохоронні органи спеціального призначення, Держспецтрансслужба та Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, видають нормативно-правові акти з питань забезпечення військовослужбовців житлом.

На підставі пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 1865-IV від 24 червня 2004 року (далі - Закон №1865-IV) військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим Законом забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку.

Абзац 4 пункту 4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону №1865-IV покладає зобов`язання на Кабінет Міністрів України забезпечити перегляд і скасування міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону.

Порядком № 1081 визначено алгоритм обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, надання житлових приміщень для постійного проживання. Облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

Пункт 23 Порядку №1081 визначає, що для зарахування на облік військовослужбовець подає рапорт на ім`я безпосереднього командира (начальника).

Пунктом 24 Порядку №1081 встановлено, що військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини.

У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.

Військовослужбовці, зараховані на облік, заносяться до книги обліку осіб, що перебувають в черзі на одержання житла.

Військовослужбовці зараховуються на облік незалежно від тривалості проживання у даному населеному пункті.

Пунктом 32 Порядку № 1081 передбачено, що черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлового приміщення).

З системного аналізу наведених норм видно, що військовослужбовці мають право на забезпечення їх та членів їх сімей жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення. Для реалізації такими особами зазначеного права необхідним є їх перебування на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

Пунктом 30 Порядку № 1081 передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

На виконання Порядку №1081 наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28 липня 2007 року №278, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15 серпня 2007 року за №942/14209, затверджено Інструкцію з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень (далі - Інструкція №278).

Пунктом 3.15 Інструкції №278 передбачено, що військовослужбовці знімаються з квартирного обліку в разі: поліпшення житлових умов, унаслідок чого потреба в наданні житла минула; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби через службову невідповідність, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно із пунктом 3.16 Інструкції №278 зняття з квартирного обліку та виведення з пільгових списків осіб, які були необґрунтовано внесені до цих списків або втратили вказане право, проводиться житлово-побутовими комісіями військових частин у тому самому порядку, що й взяття на облік. При розгляді цих питань на засідання житлово-побутової комісії запрошуються зацікавлені особи, які про зняття з обліку (вилучення з пільгової черги) повідомляються у 15-денний термін у письмовій формі.

Як вбачається з протоколу засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 07 грудня 2020 року №12, ОСОБА_1 зі складом сім`ї 2 (дві) особи, виключено із обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень з усіх видів черг у зв`язку із наявністю у дружини військовослужбовця житла для проживання, тобто у такого відпала потреба в поліпшенні житлових умов.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 31 жовтня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Гордійчук Б. І., Гаревських Н. В. отримала в дар від ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та загальна площа якого становить 114,9 кв. м.

Згідно з частиною першою статті 57 Сімейного кодексу України (далі - СК України) особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Виходячи із вказаної норми СК України, отриманий ОСОБА_2 в дар житловий будинок є її особистою приватною власністю.

Суд зауважує, що наявність у особистій власності дружини позивача подарованого житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не свідчить про покращення житлових умов військовослужбовця і не обумовлює зняття його з квартирного обліку.

Також судом встановлено, що ОСОБА_11 не має власного житла, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (арк. спр. 21).

Останній зареєстрований у в/ч НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підверстується відомостями із паспорта громадянина України серії НОМЕР_8 (арк. спр. 24) та відповідачем не спростовано.

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про наявність у ОСОБА_1 права на отримання житла і законність його перебування на квартирному обліку в черзі на його отримання, тому прийняття відповідачем рішення про зняття його з квартирної черги є безпідставними та протиправними.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача поновити позивача на квартирному обліку, суд зазначає таке.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24 квітня 2017 року № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту четвертого частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідач протиправно зняв позивача з квартирного обліку, у той час, як право перебувати на такому підтверджується документально та встановлено під час розгляду справи, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідачем не виконано обов`язок доведення правомірності своїх рішень.

Щодо посилання третьої сторони на пропущення процесуального строку, суд зазначає, що одночасно із позовною заявою позивачем подано заяву про поновлення строку на подання позовної заяви (арк. спр. 25), оцінку якої було надано судом при вирішені питання щодо відкриття провадження у справі, отже дане посилання третьої особи є безпідставним.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , шляхом визнання протиправними та скасування рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 07 грудня 2020 року №12 в частині виключення позивача зі складом сім`ї 2 (дві) особи з усіх видів черг та зобов`язання відповідача в особі житлової комісії поновити позивача зі складом сім`ї 2 (дві) особи, на квартирному обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання у загальній черзі з 30 грудня 2008 року, на квартирному обліку з правом отримання житла в першочерговому порядку, як учасника бойових дій, з 24 грудня 2018 року та на квартирному обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовим приміщенням з 09 вересня 2016 року.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 260, 262, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житлового кодексу України, Законом України Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платка податків НОМЕР_9 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_10 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 07 грудня 2020 року №12 в частині виключення ОСОБА_1 зі складом сім`ї 2 (дві) особи з усіх видів черг.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 в особі житлової комісії поновити ОСОБА_1 зі складом сім`ї 2 (дві) особи, на квартирному обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання у загальній черзі з 30 грудня 2008 року, на квартирному обліку з правом отримання житла в першочерговому порядку, як учасника бойових дій, з 24 грудня 2018 року та на квартирному обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовим приміщенням з 09 вересня 2016 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.І. Смокович