Справа № 500/1522/24
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

Справа № 500/1522/24

25 квітня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якому просить: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області №2-1918 від 29.12.2022 та №0-1918 від 06.03.2023.

Одночасно в позовній заяві позивачем заявлено клопотання про поновлення строку на звернення до суду з даним позовом, оскільки він пропущений з поважних причин.

В обгрунтування поважності причин пропуску зазначено, що позивач вказаних вище податкових повідомлень-рішень не отримував, а дізнався про них із справи №500/6986/23, що розглядалася Тернопільським окружним адміністративним судом за позовом відповідача до позивача про стягнення податкового боргу, рішення в якій було прийнято 09.02.2024, а копії податкових повідомлень-рішень отримав лише 05.03.2024 на електронну пошту у відповідь на запит адвоката.

З приводу неотримання листів, в яких ймовірно могли бути податкові повідомлення-рішення, позивач повідомив, що з квітня 2022 року та до середини 2023 року дуже часто відвідував з матір`ю, яка втратила зір, лікарів у м.Тернополі та часто перебував за її адресою, здійснюючи догляд. Також позивач в той період перебував у пригніченому стані через здоровя матері, тому не приділяв часу поштовій кореспонденції та й не очікував будь-яких повідомлень з податкового органу, так як в попередні роки його нерухомість телятник, що розташований за адресою АДРЕСА_1 не був об`єктом оподаткування.

Ухвалою суду від 25.03.2024 визнано поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновлено його. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На адресу суді надійшло клопотання Головного управління ДПС у Тернопільській області про залишення позовної заяви без розгляду, посилаючись на те, що позовні вимоги, враховуючи дату звернення до суду, виходять за межі шестимісячного строку звернення до суду.

На противагу зазначеним твердженням позивача відповідач зауважує, що відповідно до інформації, наявної в ІАС "Податковий блок" ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 05.12.2015 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Контролюючий орган, згідно із наявною інформацією у своїх базах даних та керуючись нормами податкового законодавства оскаржувані податкові повідомлення-рішення надсилав за вказаною вище адресою. Для податкового повідомлення-рішення №2-1918 від 29.12.2022 днем, коли у розумінні податкового законодавства, позивачу було вручено зазначене податкове повідомлення-рішення є 20.01.2023; для податкового повідомлення-рішення №0-1918 від 06.03.2023 днем, коли позивачу було вручено зазначене податкове повідомлення-рішення є 23.06.2023.

Також Тернопільський окружний адміністративний суд у вищезгаданій позивачем справі №500/6986/23 зазначив, що суддею сформовано запит та отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру, згідно з якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Копію ухвали про відкриття провадження у справі від 01.11.2023 направлено на вищевказану адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення, проте поштове відправлення повернуте на адресу суду із відміткою відділення поштового зв`язку "адресат відсутній за вказаною адресою". Разом з тим, в межах судової справи №500/6986/23 ОСОБА_1 все ж таки надав відзив на позовну заяву про стягнення податкового боргу, де зазначив: "На мою адресу 01.11.2023 надійшла позовна заява, у якій Головну управління ДПС у Тернопільській області вимагає сплати податку на нерухоме майно (нежитлове), яке належить мені на праві власності... ". У цьому відзиві, до речі, ОСОБА_1 жодного разу не згадується, що він не отримав податкові повідомлення-рішення, згідно яких в подальшому контролюючим органом була сформована податкова вимога, і відповідно до якої Головне управління ДПС у Тернопільській області звернулось до суду щодо стягнення податкового боргу з платника податків. Більше того, в позовній заяві у справі №500/1522/24 ОСОБА_1 теж вказує свою адресу: АДРЕСА_4 . Таким чином, оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення надсилались за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків та є належним чином врученими. Податковий орган повністю виконав усі вимоги діючого законодавства щодо прийняття/надсилання/вручення платнику таких податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою суду від 08.04.2024 визнано неповажними підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду. Позовну заяву залишено без руху та встановлено строк, достатній для усунення її недоліків (із зазначенням способу їх усунення) до 10 (десяти) днів з моменту вручення даної ухвали.

Відповідно до ухвали про залишення позовної заяви без руху від 08.04.2024 позивачу необхідно було усунути недоліки позовної заяви шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду з даним позовом, з обґрунтуванням та доказами поважності інших причин його пропуску.

На виконання вимог вказаної ухвали, на адресу суду надійшла заява про поновлення процесуального строку. В обгрунтування вказаної заяви зазначено, що позивачу не було відомо про прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення до моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі № 500/6986/23, яку позивач отримав через застосунок "Дія". Самі ж копії податкових повідомлень-рішень були отримані адвокатом позивача у відповідь на адвокатський запит 05.03.2024, в якому зазначено про те, що податкові повідомлення-рішення були надіслані за адресою реєстрації позивача. Також до відповіді було додано копії податкових повідомлень-рішень та копії конвертів та рекомендованих повідомлень, які свідчили про те, що листи не були отримані позивачем та повернулися відповідачу з відміткою на конверті про відсутність адресата за вказаною адресою, і датами таких повернень є 20.01.2023 та 23.06.2023. Не отримував їх позивач і на момент відкриття провадження у справі № 500/6986/23, оскільки не отримав копії позовної заяви відповідача з додатками і таке не спростовано відповідачем шляхом надання суду доказів надіслання позивачу такої позовної заяви.

Що стосується неможливості отримання спірних податкових повідомлень-рішень позивачем та відповідно повернення листів відповідачу 20.01.2023 та 23.06.2023, позивача зазначив, що в період з кінця 2022 року до середини 2023 року часто був відсутній за місцем реєстрації свого проживання, оскільки в кінці 2022 року захворіла мати позивача, а саме втратила зір та їй було присвоєно першу групу інвалідності.З кінця 2022 року та до середини 2023 року позивач постійно відвідував з мамою лікарів у м. Тернополі, що підтверджується довідкою лікаря-офтальмолога від 12.04.2024, з якої вбачається, що саме позивач супроводжував свою матір на прийоми лікаря-офтальмолога в період з грудня 2022 року по серпень 2023 року.

Також зазначає, що 24.02.2022 розпочалося повномасштабне вторгнення росії на територію України, указом Президента України було введено воєнний стан на всій території України. В перші декілька місяців панувала загальна паніка та невизначеність, були частими повітряні тривоги. Крім цього, на першому місці стояло питання безпеки родини та своєї власної. Зважаючи на те, що мати позивача втратила зір, їй було важко адаптуватися до таких періодів життя країни. Окрім цього, вона є інсулінозалежною та потребує постійних ін`єкцій інсуліну, які самостійно робити не спроможна.

Таким чином, позивач вважає, що ним пропущено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду з поважних причин, якими є хвороба матері та повномасштабне вторгнення, настання цих обставин від нього не залежало та вони були для нього невідворотними.

Вирішуючи питання чи є причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з даними позовними вимогами поважними, суд зазначає наступне.

Так, ч.3 ст.3 КАС України визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати (с.2 ст.118 КАС України).

У відповідності до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.122 КАС України).

Аналізуючи викладені вище норми, суд дійшов до висновку про те, що, КАС України встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду в публічно-правових спорах та передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків, а також спеціального порядку обчислення таких строків.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України).

Пунктом 56.18 ст.56 ПК України передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статті 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Відповідно до ст.102 ПК України строк давності становить 1095 днів.

Частиною 5 ст.242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до висновків судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19, ПК України не містить норм, які б визначали процесуальний строк звернення до суду з позовом у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження).

Судова палата вважає, що у випадку відсутності правового регулювання у спеціальному законодавстві, застосуванню підлягають загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів, які встановлені КАС України.

З метою забезпечення єдиної правозастосовчої практики під час судового розгляду відповідних спорів у справах, у яких позивачами не використовувалась процедура адміністративного оскарження рішень податкового органу про нарахування грошових зобов`язань, та у розвиток правового підходу, викладеного у постанові Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19, судова палата відступає від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 03.04.2018 у справі №826/5325/17, від 23.05.2018 у справі №803/728/17, від 18.06.2018 у справі № 805/1146/17-а та вважає за необхідне сформулювати такий правовий висновок.

Процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається ч.2 ст.122 КАС України становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області №2-1918 від 29.12.2022 та №0-1918 від 06.03.2023

Натомість даний позов пред`явлено до суду 18.03.2024, що свідчить про недотримання ним встановленого ч.2 ст.122 КАС України шестимісячного строку на звернення до адміністративного суду.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Отже, вирішуючи питання про залишення позову в цій справі без розгляду, суди мають установити день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, та відповідно визначити чи дотримано контролюючим органом порядок направлення спірних актів індивідуальної дії на адресу платника податку.

Судом встановлено, що спірні податкові повідомлення-рішення №2-1918 від 29.12.2022 та №0-1918 від 06.03.2023 надісланні відповідачем за місцем проживання позивача, однак 20.01.2023 та 23.06.2023 відповідно повернуті відділенням поштового зв`язку до контролюючого органу із зазначенням причини невручення "адресат відсутній за вказаною адресою".

У відповідності до п.58.1 статті 58 ПК України (у редакції на час винесення спірних податкових повідомлень-рішень) контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт.

Згідно з п.70.7 ст.70 ПК України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

За приписами п.58.3 ст.58 ПК України визначено, що податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Згідно з п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до п.42.5 ст. 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

З положення наведених норм чинного законодавства вбачається, що надіслане контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків, яка відповідає даним Державного реєстру та облікової картки платника, вважається врученим також у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення.

Враховуючи викладені вище обставини, аналізуючи норми чинного законодавства та використовуючи логічно-змістовне тлумачення п.56.18 ст.56, п.58.3 ст.58 ПК України, суд приходить до висновку, що контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.

Такий висновок неодноразово висловлений Верховним Судом у своїх рішеннях, в тому числі, у постанові від 09.01.2024 у справі №140/515/23.

Суд не заперечує, що вказані обставини в заяві про поновлення процесуального строку обставини, а саме втрата матір`ю позивача зору та присвоєння їй першої групи інвалідності, могли утруднити отримання спірних податкових повідомлень-рішень позивачем, однак указані доводи не підтверджені достатніми та належними доказами

Так, із долучених ОСОБА_1 медичних документів своєї матері жодним чином не випливає, що в періоди, коли йому направлялись податкові повідомлення-рішення №2-1918 від 29.12.2022 та №0-1918 від 06.03.2023, він був відсутній за своєю адресою та не міг отримати вказані податкові повідомлення-рішення.

Зокрема, надані позивачем електронні рецепти, згідно з якими лікарський засіб застосовується протягом 90 та 60 днів, датовані 02.03.2022 та 27.05.2022 відповідно, а тому посилання позивача на потребу постійних ін`єкцій інсуліну, які матір самостійно робити не спроможна, та, як наслідок, не можливість отримати ОСОБА_1 оскаржувані податкові повідомлення-рішення саме у періоди направлення та повернення контролюючому органу з 04.01.2023 по 20.01.2023 та з 15.06.2023 по 23.06.2023 є безпідставними.

Такі медичні документи, як консультативний висновок спеціаліста від 28.02.2023, від 16.03.2023, від 30.03.2023, заключення ЛКК від 08.03.2023, довідка до акта огляду МСЕК від 23.03.2023 також не підтверджують відсутність у позивача отримати за місцем реєстрації свого проживання податкових повідомлень-рішень у періоди направлення та повернення таких з 04.01.2023 по 20.01.2023 та з 15.06.2023 по 23.06.2023.

З приводу посилань на довідку ФОМ ОСОБА_2 від 12.04.2024, відповідно до якої ОСОБА_1 супроводжував свою матір на прийоми лікаря-офтальмолога в період з грудня 2022 року по серпень 2023 року, то суд зауважує, що позивачем не розкрито безпосередній зв`язок цих обставин із пропуском строку звернення до суду, оскільки доказів перебування на прийомі з матір`ю і що такі взагалі мали місце саме у періоди направлення та повернення контролюючому органу спірних податкових повідомлень-рішень з 04.01.2023 по 20.01.2023 та з 15.06.2023 по 23.06.2023 суду не представлено.

Разом з тим, питання щодо поновлення строку звернення до суду у випадку його пропуску з причин пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні було предметом дослідження Верховним Судом, зокрема у постановах від 04.04.2023 у справі № 140/1487/22, від 23.01.2023 у справі № 496/4633/18, від 23.12.2022 у справі № 760/5369/19, від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22, від 02.06.2022 у справі у №757/30991/18-а.

Так, у вищевказаних постановах Верховний Суд зауважив, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Повертаючись до обставин цієї справи необхідно зазначити, що наведені позивачем в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду обставини не свідчать про існування будь-яких перешкод у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів.

Відтак, позивач у встановлений законодавством строк до суду не звернувся, доказів наявності обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з цим позовом суду не надав.

Частиною 2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини Перез де Рада Каванілес проти Іспанії, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PЙREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; KREUZ v. POLAND № 28249/95).

Як було зауважено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 20.10.2022 у справі №9901/462/21 (провадження № 11-101заі22), згідно практикою Європейського суду з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду (порушення статті 6 Конвенції).

Натомість безпідставне поновлення таких строків може свідчити про порушення принципу правової визначеності, як невід`ємної складової принципу верховенства права.

Так, правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права. У питаннях визначення строків одразу закладена певна суперечність між інтересами однієї сторони, яка наполягає на безумовному застосуванні процесуальних строків, та інтересами іншої сторони, яка вважає, що строк варто поновити; умовний конфлікт між принципом правової визначеності та принципом права на судовий захист, обидва з яких є елементами принципу верховенства права.

Отже, встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень. Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а також строків на оскарження судових рішень, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки (пункти 47-48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 у справі №160/6211/21).

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч.3 ст.123 КАС України).

Так, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, в силу вимог п.8 ч.1 ст.240 КАС України, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки позивачем у встановлений суддею строк не наведено обґрунтованих підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, які б свідчили про поважність причин пропуску такого строку, то позов слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.123, 171, 240, 241, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Залишити без розгляду позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Повний текст ухвали складено 24 квітня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул.Білецька, 1, м.Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46003, );

Головуючий суддя Мандзій О.П.