Справа № 420/8776/24
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2024-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8776/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку письмового питання щодо залишення без розгляду адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів, зміну причини формулювання стягнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та єдиноразової грошової допомоги,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 20 березня 2024 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного Управління Національної поліції в Одеській області України №371 від 10.02.2024 року, яким до старшого сержанта поліції поліцейського відділу реагування патрульної поліції Одеського районного управління поліції №2 Головного Управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного Управління Національної поліції в Одеській області України №201 ос від 15.02.2024 року, яким старшого сержанта поліції поліцейського відділу реагування патрульної поліції Одеського району управління поліції №2 Головного Управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції;

- провести зміну формулювання причини звільнення старшого сержанта поліції поліцейського відділу реагування патрульної поліції Одеського районного управління поліції №2 Головного Управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України в зв`язку із виходом на пенсію за вислугою років;

- стягнути з Головного управління Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час невиплати суми розрахунку починаючи з 15.02.2024 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції України в Одеській області на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в правоохоронних органах;

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку ст.262 КАС України.

08 квітня 2024 року від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду з даною позовною заявою (вхід. № ЕС/14280/24).

Перевіряючи обґрунтованість вказаної заяви, дослідивши матеріали справи, судом встановлені підстави для залишення позову без руху з огляду на таке.

Відповідно до ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

При цьому, служба в поліції має особливий характер та всі правовідносини побудовані на спеціальних нормах законодавства України, таких як Дисциплінарний статут Національної поліції України, Закон України «Про Національну поліцію» інші відомчі нормативно-правові акти.

Згідно з ч. 2 ст.19 ЗУ «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VІІІ підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується Законом.

Дисциплінарний статут Національної поліції України затверджений Законом України від 15.03.2018 року № 2337-VIII визначено сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Розділом V Дисциплінарного статуту Національної поліції України визначені особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану.

Спірні правовідносини, розглядаються під кутом норм права, які визначені у зазначеному розгляді Дисциплінарного статуту НПУ, на час воєнного стану в державі.

Так, у зв`язку з триваючою збройною агресією російської федерації проти України та з метою вжиття ряду заходів, спрямованих на її відбиття, Верховною Радою ухвалено, а Президентом підписано Закон від 06.02.2024 року № 3564-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким передбачено продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб до 13.05.2024 року.

Згідно ч. 4 ст. 31 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» у період дії воєнного стану поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

В мирний час встановлювалась інша норма права, щодо строків оскарження, поліцейським застосованого до нього дисциплінарного стягнення, так частиною 1 статті 24 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, визначено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення протягом місяця з дня його виконання (реалізації) шляхом подання рапорту до прямого керівника особи, яка застосувала дисциплінарне стягнення, а також шляхом звернення до суду в установленому порядку.

Як зазначив позивач особисто у своєму позові, про протиправність оскаржуваного наказу та наголошує на тому, що із даним наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області № 201 о/ с від 15.02.2024 року він ознайомився 20.02.2024 року.

Тобто, саме з 20.02.2024 року ОСОБА_1 ознайомився із наказом ГУНП в Одеській області від 15.02.2024 року № 201 о/с та фактично дізнався про своє звільнення, та можливе порушення своїх прав.

У відповідності до реєстраційної печатки Одеського окружного адміністративного суду, котра наявна на першому аркуші позову, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою 20.03.2024 року, тобто на 29 день з початку перебігу процесуального строку.

Враховуючи наведене вище вбачається, що позивач порушив строки звернення до суду, які передбачені статтею 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Таким чином позивачем подано адміністративний позов з пропуском строку звернення до суду з даною позовною заявою.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без руху та встановлення позивачу строку на усунення недоліків позову, а саме для надання до суду заяви про поновлення строку на звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

Ухвалою суду від 15 квітня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів, зміну причини формулювання стягнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та єдино разової грошової допомоги - залишено без руху. Надано позивачу 5-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали.

На виконання вищезазначеної ухвали суду представником позивача надано до суду заяву про зміну предмету позову (вхід. № ЕС/16329/24) та клопотання про усунення недоліків та поновлення провадження по справі (вхід. № ЕС/16330/24).

Відповідно до поданих заяв, на виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху від 15.04.2024 року, позивач вказує, що ним до суду разом із зазначеним клопотанням подано заяву про зміну предмету позову, де вимога стосовно оскарження дисциплінарного стягнення, для якої строк на оскарження передбачений с. 31 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» виключена.

В уточненій позовній заяві позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного Управління Національної поліції в Одеській області України №201 о/с від 15.02.2024року, про звільнення з посади старшого сержанта поліції поліцейського відділу реагування патрульної поліції Одеського районну управління поліції №2 Головного Управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_1 ;

- провести зміну формулювання причини звільнення старшого сержанта поліції поліцейського відділу реагування патрульної поліції Одеського районного управління поліції №2 Головного Управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_1 на підставі ч.1. ст. 38 Кодексу законів про працю України в зв`язку із виходом на пенсію за вислугою років;

- стягнути з Головного управління Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час невиплати суми розрахунку починаючи з 15.02.2024 року сума буде розрахована після отримання відповідної довідки від Головного управління Національної поліції України в Одеській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції України в Одеській області на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в правоохоронних органах;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині проведення зміни формулювання причини звільнення ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за один місяць.

В клопотанні позивач зазначає, що так своєму позові позивач вказав, що він дійсно отримав через Укрпошту копію наказу №201 о/с «По особовому складу» від 15.02.2024 р., але ознайомився з оригіналом наказу та отримав його тільки 06 березня 2024 р. Зазначене також підтверджує відповідач, який подав до копію особової справи позивача в якій зазначено, що витяг з наказу №201 о/с від 15.03.2024 р. він отримав тільки 06.03.2024 р. Позов до суду позивачем поданий 20.03.2024 р., тобто у визначені законом строки. Позивач разом із зазначеним клопотанням подав уточнений позов до суду із вимогами про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення, зміну формулювання причини звільнення, стягнення середнього заробітку за несвоєчасну виплату заробітної платні та виплату єдиноразової грошової допомоги у разі звільнення за вислугою років.

Всі вимоги є різними але похідними і відносяться до вирішення трудових спорів, що також регулюється нормами трудового законодавства України.

Статтею 233 КЗпП України визначено день, з якого слід обчислювати строк для звернення до суду з позовом про захист порушеного трудового права. Так відповідно до ч. 2 статті 233 Кодексу законів про працю України (строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів) із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП).

Таким чином, позивач вважає, що строк для звернення до суду починає рахуватись із дня вручення копії позивачу наказу (розпорядження) про звільнення, а як зазначалось вище такий наказ №201 о/с «По особовому складу» від 15.02.2024 р. був вручений позивачу особисто тільки 06.03.2024 р.

Також позивач зазначає, що оскаржуваний наказ №201 о/с від 15.02.2024року року Головного управління Національної поліції в Одеській області «Про звільнення з посади» є результатом виконання дисциплінарного стягненні, а не його застосуванням, тому в даному випадку застосовується місячний строк звернення до суду.

З огляду на зазначене, вважає що позивачем не пропущеного строк звернення до суду з оскарженням даного наказу.

Оцінюючи доводи та пояснення позивача, наведені у заяві про зміну предмету позову (вхід. № ЕС/16329/24) та клопотанні про усунення недоліків та поновлення провадження по справі (вхід. № ЕС/16330/24), суд виходить з наступного.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Як судом зазначалось вище, згідно ч. 4 ст. 31 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» у період дії воєнного стану поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

У відповідності до абзацу 3 сторінки 4 позовної заяви ОСОБА_1 , останній зазначає про протиправність оскаржуваного наказу та наголошує на тому, що із даним наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області № 201 о/ с від 15.02.2024 року він ознайомився 20.02.2024 року.

Натомість, в клопотанні про усунення недоліків позовної заяви (абз. 7 стр. 5), позивач зазначає, що отримав копію наказу ГУНП від 15.02.2024 року № 201 о/с та ознайомився з ним - 06.03.2024 року.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до листа УКЗ ГУНП до ОСОБА_1 від 15.02.2024 року № 9/1315, що був наданий до суду разом з іншими матеріалами справи, цим листом позивача було проінформовано про звільнення зі служби поліції на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Також до даного листа було долучено: 1) копію наказу Головного управління від 15.02.2024 року № 201 о/с щодо звільнення позивача; 2) довідку про відповідно до додатку 28 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою КМУ від 07.12.2016 року № 921; 3) довідку № 12 про отримання поліцейським предметів однострою особистого користування, строк носіння, яких не закінчився.

У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення (ч. 4 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію»).

Тобто, саме з 20.02.2024 року ОСОБА_1 отримав та ознайомився із наказом ГУНП в Одеській області від 15.02.2024 року № 201 о/с та фактично дізнався про своє звільнення, та можливе порушення своїх прав.

Трудову книжку позивач отримав 06.03.2024 року особисто, чому позивач не прибув до Головного управління раніше для отримання трудової книжки, позивач не повідомив.

Вручення трудової книжки у відповідності до чинної на момент спірних правовідносин Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (затвердженої наказами Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58) не передбачено надсилання трудової книжки на адресу працівника без його письмової згоди. Тобто, роботодавець, діяв в межах встановлених норм законодавства.

Проте з матеріалів справи вбачається, що про можливе порушення своїх прав позивач дізнався з 20.02.2024 року, коли отримав витяг з наказу по о/с про звільнення.

Дані обставини підтверджуються стороною позивача в позові та не заперечуються в клопотанні про усунення недоліків.

Відповідач зазначив також, що перевіривши позивача в електронних реєстрах листків непрацездатності Порталу електронних послуг Пенсійного фонду України позивач на лікарняному в період з 20.02.2024 року по 20.03.2024 року не перебував, лікарняний листок на нього не формувався.

У відповідності до реєстраційної печатки Одеського окружного адміністративного суду, котра наявна на першому аркуші позову, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою 20.03.2024 року, тобто на 29 день з початку перебігу процесуального строку.

Суд зазначає, що працівниками структурного підрозділу ГУНП в області ОСОБА_1 було повідомлено у належний спосіб про звільнення зі служби в поліції, а саме: направлено на його адресу рекомендованим листом повідомлення про звільнення, витяг з оскаржуваного наказу Головного управління № 201 о/с від 15.02.2024 р., запрошення на отримання трудової книжки та військового квитка. Стороною позивача до суду надано роздруківку відстеження за трек-номером Укрпошти даного листа, з якого вбачається, що ОСОБА_1 лист отримав особисто 20.02.2024 року.

Також суд звертає увагу, що представником позивача до суду надано ордер ВН № 1345061 від 19.03.2024 р. та договір про надання правничої допомоги № 18/01/24 від 18.01.2024 року, з котрих вбачається, що ОСОБА_1 користується послугами представника (захисника), а саме: ОСОБА_2 з 18.01.2024 року.

З зазначеного вбачається, що з 18.01.2024 р. позивач користувався послугами адвоката, за договором про надання правничої допомоги № 18/01/24.

Проте, у встановлений процесуальний строк, а ні позивач, а ні представниця позивача не звернулись до суду із позовною заявою. Представник міг самостійно, без позивача, подати позовну заяву до адміністративного суду, так як мав на це повноваження, а саме ордер про надання правничої (правової) допомоги серії ВН № 1345061.

Отже, суд приходить до висновку, що позивач не був позбавлений можливості своєчасного звернення до суду, проте своїм правом не скористався і подав позовну заяву лише 20.03.2024 року, тобто зі спливом процесуальних строків, встановлених спеціальним законодавством.

Враховуючи наведене вище вбачається, що позивач порушив строки звернення до суду, які передбачені статтею 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати пропуск позивача строку на звернення до суду таким, що було пропущений з поважних причин.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Постановою Верховного Суду від 28 березня 2024 року по справі № 420/22052/23 сформовано правовий висновок за подібних правовідносин та в обґрунтування зазначено наступне: «Вирішуючи питання застосування строків звернення до суду з позовами про оскарження застосованих до поліцейських дисциплінарних стягнень, Верховний Суд зазначає таке.

Так, відповідно до частини четвертої статті 31 Дисциплінарного статуту поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

Верховний Суд зазначає, що у випадку наявності колізії між загальним та спеціальним законом застосуванню підлягають норми спеціального закону, яким є саме Дисциплінарний статут Національної поліції України.

При цьому при наявності розбіжностей загальних і спеціальних (виняткових) норм, необхідно керуватися принципом Lex specialis (лат. спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом Lex specialis derogat generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію (для цієї справи) загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальною.

У разі якщо норми нормативних актів рівної юридичної сили містять різні моделі правового регулювання, перевагу при застосуванні слід надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною.

Саме такий підхід застосував Верховний Суд у постанові від 29 січня 2019 року у справі №807/257/14. Крім того, про перевагу норм lex specialis над іншими загальними нормами зазначає у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини (п. 69 рішення у справі "Ніколова проти Болгарії" № 7888/03 тощо).

У свою чергу, під темпоральними (часовими) колізіями слід розуміти такі колізії, що виникають внаслідок видання в різний час з того ж самого питання принаймні двох норм права.

Правила конкуренції, крім вищезазначеного, можуть випливати з часової послідовності прийняття норм. За загальним правилом, нова норма припиняє дію старої норми, якщо вони суперечать одна одній (lex posterior derogat legi priori). V співвідношенні між звичайними законами, які суперечать один одному, "молодша норма" припиняє суперечливу до неї "старшу": цей підхід виходить з того, що існуюче право при виданні нової норми може бути змінене без особливих проблем.

Тобто у контексті цього судового спору застосуванню підлягає Дисциплінарний статут Національної поліції України, що затверджений Законом України і яким передбачені порядок та строки оскарження дисциплінарного стягнення.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 08 лютого 2023 року у справі № 120/7567/22 від 31 жовтня 2023 року у справі № 400/5692/22, від 31 жовтня 2023 року у справі №340/4394/22, від 30 листопада 2023 року у справі №500/1224/23.

Відповідно, доводи позивача, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми частини п`ятої статті 122 КАС України, є безпідставними.

Отже, Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що до правовідносин, які склались у цій справі потрібно застосовувати положення частини четвертої статті 31 Дисциплінарного статуту, які передбачають оскарження наказу про звільнення у 15-ти денний термін з дня ознайомлення з відповідним наказом.».

З урахуванням наведеного, реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Отже, зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач подав адміністративний позов з пропуском строку звернення до суду та у суду відсутні підстави вважати пропуск позивача строку на звернення до суду таким, що було пропущений з поважних причин.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України» підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (п.п. 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява №23436/03).

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, заявник зобов`язаний демонструвати свою готовність брати участь на всіх етапах розгляду справи та утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у її розгляді, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури судового розгляду.

При цьому, позивачем не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

Жодних об`єктивних причин пропущення строку на звернення до суду позивачем у заяві про поновлення процесуального строку не наведено.

Натомість сторона позивача просить нівелювати взагалі інститут строку на звернення до суду з позовом, надавши перевагу в такий спосіб позивачу.

Таке правозастосування не є порушенням права особи на доступ до правосуддя, а є дотриманням принципу «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує, в світлі якого і запроваджено обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що реалізація позивачем суб`єктом владних повноважень права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача, вчинених на звернення позивача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного:

1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Так, суд наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

До того ж, суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Частинами 13-15 статті 171 КАС України встановлено, що суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

При викладених вище обставинах, суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, адже сутність зазначеного інституту полягає в тому, що особа, яка звертається до суду за захистом порушеного права була не в змозі зробити це внаслідок незалежних від неї обставин, зокрема, якщо цьому перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

З огляду на наведені обставини, суд дійшов висновку, що наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст.ст.123, 171, 205, 240, 241, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів, зміну причини формулювання стягнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та єдиноразової грошової допомоги - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Одеського окружного

адміністративного суду С.О. Стефанов