Справа № 280/10764/23
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

26 квітня 2024 року Справа № 280/10764/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) представник адвокат Івлєв Михайло Миколайович ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про скасування наказів, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

25 грудня 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду засобами системи «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_3 (далі відповідач) про скасування наказів, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, відповідно до якої позивач просить суд:

скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) від 24 травня 2022 року № 112 (по стройовій частині) про вибуття з 21 травня 2023 року старшого сержанта ОСОБА_1 , старшого стрільця регулювальника 2 комендантського відділення 1 комендантського взводу комендантської роти військової частини НОМЕР_3 , як такого, що без поважних причин самовільно залишив військову частину;

скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) від 22 червня 2023 року № 85 «Про результати проведення службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини військовослужбовцем» в частині зарахування старшого сержанта ОСОБА_1 в розпорядження командира НОМЕР_5 окремої бригади територіальної оборони і накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани;

визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо відмови в нарахуванні і виплати старшому сержанту ОСОБА_1 недоотриманого грошового, речового та інших видів забезпечення за період з 21 травня 2022 року по 09 листопада 2022 року;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) здійснити нарахування і виплату старшому сержанту ОСОБА_1 недоотриманого грошового, речового та інших видів забезпечення за період з 21 травня 2022 року по 09 листопада 2022 року;

скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) від 16 червня 2022 року № 42-РС (по особовому складу) про увільнення і зарахування в розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 у зв`язку з скороченням штатів старшого сержанта ОСОБА_1 , стрільця-регулювальника комендантського відділення комендантського взводу комендантської роти військової частини НОМЕР_3 .

Позовну заяву мотивовано тим, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 . З 04 по 15 квітня 2022 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_6 . З 16 квітня по 15 травня 2022 року позивачу надана відпустка за станом здоров`я строком на 30 календарних днів. 14 травня 2022 року старшому позивачу за медичними показниками проведена хірургічна операція і з 14 по 17 травня 2022 року він перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні військової частини НОМЕР_6 . З 16 травня 2022 року позивач потребував відпустки за станом здоров`я строком на 30 календарних днів. За станом здоров`я позивач не мав можливості повернутись до розташування військової частини НОМЕР_7 , яка дислокувалась за межами Запорізької області. 24 травня 2022 року командиром військової частини НОМЕР_3 видано наказ № 112, яким визначив вважати позивача таким, що вибув 21.05.2022, як такий, що самовільно залишив військову частину без поважних причин, до встановлення причин відсутності, а також виключив його з 21.05.2022 з котлового, речового та інших видів забезпечення. 15 червня 2022 року позивач прибув у розташування військової частини НОМЕР_3 і приступив до виконання службових обов`язків. 16 червня 2022 року командиром військової частини НОМЕР_3 видано наказ № 42-РС, яким відповідно до пп. 1 п. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, у зв`язку зі скороченням штатних посад, зараховано позивача в розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 . 22 червня 2023 року командиром військової частини НОМЕР_3 видано наказ № 85 «Про результати проведення службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини військовослужбовцем», відповідно до якого позивача зараховано в розпорядження командира НОМЕР_5 окремої бригади територіальної оборони, повідомлено Державне бюро розслідувань про скоєння ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а також на нього накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани. 10 листопада 2022 року командиром військової частини НОМЕР_3 видано наказ № 282, відповідно до якого позивач 10.11.2022 повернувся в розташування військової частини НОМЕР_3 після самовільного залишення військової частини і йому з цієї дати поновлено нарахування і виплату грошового забезпечення і він поставлений на котлове, речове і інші види забезпечення. У період травня жовтня 2022 року позивачу грошове забезпечення не нараховувалось і не виплачувалось, а в листопаді і грудні 2022 року йому частково нараховано і виплачено щомісячне грошове забезпечення, при цьому він постійно перебував у розташуванні військового підрозділу і виконував повсякденні обов`язки військової служби. Постановою слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі від 06.12.2022 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрито кримінальне провадження № 0000012 від 08.08.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. 09 березня 2023 року позивачем по команді подано рапорт по команді про скасування наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 21.06.2022 № 85 і виплати за весь час необґрунтованого призупинення військової служби недоотриманого грошового забезпечення та видачі недоотриманого продовольчого, речового та інших видів забезпечення. Зазначений рапорт зареєстрований в діловодстві військової частини НОМЕР_3 за вх. № 1248 від 09.03.2023. Будь-яких офіційних відповідей на рапорт позивача до цього часу не надано. Виходячи із змісту відповідних резолюцій на рапорті старшого сержанта ОСОБА_1 , позивач дійшов висновку про відмову в його задоволенні, у зв`язку з чим позивач звернувся за правничою допомогою та до суду. Позивач просить задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 29.12.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліки позовної заяви шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій вказати інші поважні підстави для поновлення строку з доказами поважності причин пропуску строку.

Ухвалою суду від 09.01.2024 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі та призначено підготовче судове засідання на 30.01.2024 о 10:00 год.

24 січня 2024 року на адресу суду надійшов відзив Військової частини НОМЕР_3 на позовну заяву. Відповідач не визнає заявлених позовних вимог та вважає адміністративний позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Старший сержант ОСОБА_1 з 21.05.2022 по 09.11.2022 перебував у самовільному залишенні військової частини НОМЕР_3 . В вищевказаний період позивач був знятий з котлового, речового та інших видів забезпечення, місце знаходження останнього у військовій частині НОМЕР_3 було не відомо, обов`язків військової служби позивач не виконував. Отримавши копію постанови слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі від 06.12.2022 про закриття кримінального провадження № 20000012 не встановлено поважності відсутності на службі ОСОБА_1 з 21.05.2022 по 09.11.2022. Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 не передбачає поновлення грошового забезпечення на підставі постанов органів досудового розслідування. Підстав виплати грошового забезпечення за час самовільного залишення військової частини станом на теперішній час не вбачається. Щодо рапорту позивача про прибуття на ім`я командира комендантського відділення від 15.06.2022 - даний рапорт не візувався та не подавався по команді через службу діловодства відповідача, та міг бути написаний в будь-який день, тому вважається недопустимим доказом. Щодо акту, підписаного особами рядового складу, наданого стороною позивача вбачається, що даний акт не візувався та не подавався по команді через службу діловодства відповідача, складений без участі безпосередніх та прямих командирів, та міг бути написаний в будь-який день, тому вважається недопустимим доказом. Натомість, командиром комендантської роти військової частини НОМЕР_3 , штаб-сержантом ОСОБА_2 було подано рапорт про прибуття у розташування підрозділу позивача від 10.11.2022, що стало підставою про видання наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 10.11.2022 № 282, яким позивачу було поновлено нарахування грошового забезпечення. Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у їх задоволенні.

Протокольною ухвалою суду від 30.01.2024 відкладено підготовче засідання у справі на 06 березня 2024 року о/об 10:00 год.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 06.03.2024 продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі строком на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 02 квітня 2024 року о 09:30 год.

31 березня 2024 року відповідачем надано до суду додаткові докази акт службового розслідування вих. № 2036 від 20.06.2022.

Позивачем 02.04.2024 надано до суду додаткові пояснення у справі.

Ухвалою суду від 02.04.2024 закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні у справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Позивач ОСОБА_1 наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 25.02.2022 № 42 призваний на військову службу за мобілізацією та призначено на посаду стрільця-регулювальника 2 комендантського відділення комендантського взводу з 25.02.2022 та зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 на всі види забезпечення.

У відповідності до довідки військово-лікарської комісії (Військова частина НОМЕР_6 ) від 16.04.2022 № 529 16 квітня 2022 року проведено медичний огляд ОСОБА_1 . На підставі ст. 56 графи ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 25.04.2022 № 90 ОСОБА_1 з 16.04.2022 по 15.05.2022 перебував у відпустці за станом здоров`я.

Згідно з виписним (перевідним) епікризом № 1268 Військової частини НОМЕР_6 військовослужбовець ОСОБА_1 знаходився у хірургічному відділенні з 14.05.2022 по 17.05.2022. Діагноз вправима пупова кила, стан після защемлення (13.05.2022).. Лікування: оперативне втручання 14.05.2022. Герніотомія, аутогерніопластика пупової кили. Антибактеріальна терапія, знеболення, вено тоніки, лактувіт.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії (Військова частина НОМЕР_6 ) від 16.05.2022 № 175 16 травня 2022 року проведено медичний огляд ОСОБА_1 Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): тимчасове порушення функцій з приводу операції (14.05.2022) аутогерніоплатики пупової кипи у вигляді незміцнілих післяопераційних рубців. Захворювання, ТАК, пов`язане із проходженням військової служби. На підставі ст. 56 графи ІІ Розкладу хвороб графи ТДВ потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Командиром Військової частини НОМЕР_3 24.05.2022 видано наказ № 112 (по стройовій частині) згідно з яким вважати таким, що вибув, старшого сержанта ОСОБА_1 , старшого стрільця-регулювальника 2 комендантського відділення 1 комендантського взводу комендантської роти Військової частин НОМЕР_3 , який 21.05.2022 самовільно залишив військову частину без поважних причин, до встановлення причин відсутності. З 21.05.2022 знято з котлового, речового та інших видів забезпечення.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (з адміністративно-господарської діяльності) від 24.05.2022 № 116 «Про призначення службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини військовослужбовцями» призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 16.06.2022 № 42-РС у зв`язку із скороченням штатних посад ОСОБА_1 з 15.06.2022 увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_3 командира Військової частини НОМЕР_8 та утримувати у списках особового складу підрозділів, де вони проходять службу.

За результатами службового розслідування складено Акт службового розслідування вих. № 2036 від 20.06.2022 в якому встановлено факт самовільного залишення військової частини (відсутність у розташуванні військової частини) старшим сержантом ОСОБА_3 , стрільцем-регулювальником другого відділення першого комендантського взводу комендантської роти військової частини НОМЕР_3 , що є порушенням вимог статті 65 Конституції України, статей 1 та 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статті 17 Закону України «Про оборону України», статей 9, 11, 12, 16, 220, 256, 257, статей 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, частини 2 статті 6, абзацу 4 статті 11, статей 14, 30 та 254, а також частини 1 статті 260 та статті 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України і містить ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України.

В резолютивній частині Акту службового розслідування вих. № 2036 від 20.06.2022 запропоновано: на підставі підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, зарахувати старшого сержанта ОСОБА_4 у розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 ; на підставі статей 45, 48 та 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за порушення вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, оголосити догану старшому сержанту Едуарду Передерію, стрільцю-регулювальнику другого відділення першого комендантського взводу комендантської роти військової частини НОМЕР_3 ; на підставі пункту 6 розділу VI Порядку проведення службових розслідувань у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371, частини 4 статті 216 Кримінального процесуального кодексу України направити повідомлення про факт самовільного залишення військової частини старшим сержантом ОСОБА_3 до Державного бюро розслідувань.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (з основної діяльності) від 21.06.2022 № 85 «Про результати проведення службового розслідування по факту самостійного залишення військової частини військовослужбовцем» відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 старшого сержанта ОСОБА_4 , стрільця-регулювальника другого відділення першого комендантського взводу комендантської роти військової частини НОМЕР_3 зараховано у розпорядження командира НОМЕР_5 окремої бригади територіальної оборони. Також, наказано повідомити Державне бюро розслідувань про вчинення старшим сержантом ОСОБА_3 , стрільцем-регулювальником другого відділення першого комендантського взводу комендантської роти військової частини НОМЕР_3 , кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 5 ст. 407 КК України. Окрім того, на підставі ст. 45, 48 та 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за порушення вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, старшому сержанту Едуарду Передерію, стрільцю-регулювальнику другого відділення першого комендантського взводу комендантської роти військової частини НОМЕР_3 оголошено догану.

06 грудня 2022 року слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, постановлено постанову про закриття кримінального провадження за № 0000012 від 08.08.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України за фактом не з`явлення до місця несення служби з лікувального закладу старшим стрільцем-регулювальником 2 комендантського відділення 1 взводу комендантської роти старшим сержантом ОСОБА_1 .

Позивачем 09.03.2023 подано командиру 2 комендантського відділення 2 комендантського взводу комендантської роти військової частини НОМЕР_3 рапорт в якому ОСОБА_1 просив: визнати матеріали службового розслідування за фактом не з`явлення до місця несення служби з лікувального закладу військовослужбовця військової частини НОМЕР_3 старшого сержанта ОСОБА_1 , що проведені не повно та не об`єктивно скасувати наказ від 21.06.2022 № 85 про результати службового розслідування та поновити права вивести із розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 та поновити на попередній посаді, нарахувати та виплатити грошове забезпечення в повному розмірі з урахуванням премій та додаткових виплат за періоди: з 04 квітня по 30 квітня 2022 року, з 01 по 31 травня 2022 року, з 01 по 30 червня 2022 року; з 01 по 31 липня 2022 року, з 01 по 31 серпня 2022 року, з 01 по 30 вересня 2022 року, з 01 по 31 жовтня 2022 року, з 01 по 30 листопада 2022 року, з 01 по 31 грудня 2022 року та поновити на всіх видах забезпечення; видати новий наказ, яким поновити виплати всіх видів грошового забезпечення з 21.06.2022, а також здійснити повний перерахунок та до нарахувати грошове забезпечення відповідно до чинного законодавства у повному об`ємі.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 11.04.2023 № 105 старшого сержанта ОСОБА_1 стрільця-регулювальника 2 комендантського відділення 2 комендантського взводу комендантської роти військової частини НОМЕР_3 , призначеного наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 06.04.2023 № 44-РС стрільцем-снайпером механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_9 , з 11.04.2024 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_3 та знято з усіх видів забезпечення.

На адвокатські запити представника позивача адвоката Івлєва М.М. від 08.09.2023 та від 10.10.2023 щодо поновлення прав ОСОБА_1 і виплати грошового забезпечення за травень грудень 2022 року листами від 19.06.2023 № 4645 та від 05.11.2023 №1559/5865 повідомлено про те, що підстав виплати грошового забезпечення за час самовільного залишення військової частини не вбачається.

Суд, оцінивши повідомлені сторонами обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє донині.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Відповідно до частин першої третьої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

За приписами частин першої третьої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

У силу частини четвертої статті 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Позивачем оскаржується накази командира Військової частини НОМЕР_3 від 24.05.2022 № 112 (по стройовій частині), згідно з яким вважати таким, що вибув, старшого сержанта ОСОБА_1 , який 21.05.2022 самовільно залишив військову частину без поважних причин, до встановлення причин відсутності, та від 21.06.2022 № 85 (з основної діяльності) «Про результати проведення службового розслідування по факту самостійного залишення військової частини військовослужбовцем».

Статтею 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут) визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити наступного прямого начальника.

Згідно зі ст. 128 Статуту солдат зобов`язаний, з поміж іншого, своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів, точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників).

Статтею 254 Статуту встановлено, що військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Позивач вказує на те, що нез`явлення його вчасно до місця проходження служби було обумовлено проходженням післяопераційної реабілітації, а останнім було вжито відповідних заходів (з використанням засобів телефонного зв`язку) щодо повідомлення безпосереднього командира про обставини, що ускладнювали його прибуття до місця дислокації військового підрозділу.

Положеннями ст. 120 Статуту на командира взводу покладено обов`язок, зокрема, щодо неухильного стеження за додержанням військовослужбовцями військової дисципліни у взводі (групі, башті), їх зовнішнім виглядом, виконанням правил носіння військової форми одягу, правильним припасуванням спорядження, обмундирування, взуття та за додержанням правил особистої гігієни; піклування про підлеглих, знати їх потреби, порушувати перед старшими начальниками питання про задоволення їх прохань, дбати про їх здоров`я, вживати заходів для його зміцнення; постійно вдосконалювати фізичну тренованість особового складу; своєчасно доповідати командирові роти (бойової частини) про потреби підлеглих, а також про застосовані заохочення і накладені стягнення на військовослужбовців рядового, сержантського (старшинського) складу взводу (групи, башти).

Згідно доданих до Акту службового розслідування вих. № 2036 від 20.06.2022 пояснень командира 1 комендантського взводу комендантської роти військової частини НОМЕР_3 старшого сержанта ОСОБА_5 від 02.06.2022 18 травня 2022 року ОСОБА_1 написав рапорт на відпустку з порушенням вимог інструкції з діловодства про, що йому було вказано та наказано прибути на місце знаходження взводу для вирішення питання щодо надання відпустки за хворобою. Станом на 02.06.2022 ОСОБА_1 наказ не виконав, рапорту щодо надання відпустки оформленого згідно інструкції з діловодства не надав, документів підтверджуючих його знаходження вдома за хворобою також не надав. До розташування комендантської роти він з 18.05.2022 до теперішнього часу не прибув, посадові обов`язки не виконує.

Положеннями статей 261 262 Статуту передбачено, що військовослужбовці, які захворіли в період відпустки або відрядження, на стаціонарне лікування направляються начальниками відповідних органів управління Служби правопорядку в гарнізонах або керівниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.

У відповідності до виписного (перевідного) епікризу № 1268 Військової частини НОМЕР_6 (військовий госпіталь) 14.05.2022 ОСОБА_1 безпосередньо звернувся до Військової частини НОМЕР_6 та був госпіталізований у хірургічне відділення. Згідно з анамнезом загострення стану здоров`я ОСОБА_1 сталося 13.05.2022. Загальний стан пацієнта середнього ступеню тяжкості.

На підставі наведених у позовній заяві пояснень позивача та матеріалів справи судом встановлено, що позивач не звертався до органів управління Служби правопорядку в гарнізонах або керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки з приводу направлення на стаціонарне лікування, як те передбачено Статутом.

Водночас, суд зазначає, що позивач звернувся саме до військового медичного закладу, що, з огляду на перебування пацієнта в стані середнього ступеню тяжкості на час звернення виправдовує недотримання наведених вимог Статут.

Положеннями ч. 11 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII, в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою не повинен перевищувати 4 місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).

На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 25.04.2022 № 90 ОСОБА_1 з 16.04.2022 по 15.05.2022 перебував у відпустці за станом здоров`я.

Тобто, 16.05.2022 позивач мав прибути до військової частини в якій проходив військову службу, проте, свого обов`язку не виконав.

Як вже зазначалося, 14.05.2022 ОСОБА_1 безпосередньо звернувся до Військової частини НОМЕР_6 . Того ж дня, 14.05.2022 здійснено оперативне втручання.

16 травня 2022 року військово-лікарською комісією проведено Військової частини НОМЕР_6 медичний огляд ОСОБА_1 та постановлено довідку від 16.05.2022 № 175 згідно якої позивач потребує відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів.

Як вказує позивач у позовній заяві, ним з використанням засобів телефонного зв`язку повідомлено безпосередньому керівнику про обставини, що ускладнюють його прибуття до місця дислокації військової частини.

Факт звернення ОСОБА_1 підтверджується поясненнями командира 1 комендантського взводу комендантської роти військової частини НОМЕР_3 старшого сержанта ОСОБА_5 від 02.06.2022.

Також, як вбачається із вказаних пояснень безпосередньому керівнику позивача було відомо про перебування ОСОБА_1 на лікуванні у період з 14 по 17 травня 2022 року та необхідність амбулаторного лікування під наглядом хірурга за місце проживання та відпустки за станом здоров`я на 30 днів.

З огляду на наведене, враховуючи, що Статутом обов`язок дбати про здоров`я особового складу покладається, як на керівництво військової частини вцілому, так і на безпосередніх командирів військослужбовців, обов`язок начальника військового закладу охорони здоров`я повідомити про виписку військовослужбовця командира військової частини з якої він прибув, а також обізнаність безпосереднього командира ОСОБА_1 старшого сержанта ОСОБА_5 про причини відсутності позивача на військовій службі, суд приходить до висновку, що відповідач був повною мірою обізнаний про поважність причин, які обумовили відсутність ОСОБА_1 у розташуванні військової частини. У разі наявності у відповідача сумнів у поважності причин відсутності ОСОБА_1 у розташуванні військової частини, він міг звернутися за підтвердженням відповідної інформації до уповноважених органів військового управління, керівництва військового госпіталю чи самого позивача, проте таких заходів не вжив.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частинами 1 та 2 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17.07.1997 №475/97-ВР та вона набула чинності для України 11.09.1997.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01.07.2003, яке, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Верховний Суд 11 вересня 2023 року у справі №420/14943/21 (адміністративне провадження №К/990/8225/23) сформулював правовий висновок про те, що критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять легітимну основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих заявником документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення суб`єкта владних повноважень; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, що не ґрунтуються на нормах права.

Виходячи із зазначеного суд доходить висновку, що наказ командира Військової частини НОМЕР_3 від 24.05.2022 № 112 (по стройовій частині) прийнято з порушення вимог щодо обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); розсудливості; пропорційності - без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV затверджений Дисциплінарний статут Збройних Сил України, (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

У відповідності до вимог ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна досягається, у тому числі, шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

В силу вимог ч.ч. 1-3 ст. 5 Дисциплінарного статуту, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Аналогічні положення містяться у ст. 3 Статуту, який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до ст. 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

За приписами статей 26-27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

У відповідності до ст.45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.

Так, за вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим же Статутом, за винятком випадків, передбачених КУпАП. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, останні несуть відповідальність згідно з КУпАП. У разі ж вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

На військовослужбовців, за змістом ст. 48 Дисциплінарного статуту, можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег, щодо військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти; ґ) попередження про неповну службову відповідність, крім осіб рядового складу строкової військової служби; д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь щодо осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу; є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду щодо військовослужбовців сержантського (старшинського) складу; ж) звільнення зі служби через службову невідповідність, крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів.

Згідно з ч.1 ст.84 Дисциплінарного статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування.

Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Якщо ж вину військовослужбовця повністю доведено, то командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення і обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення такого правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби (ч.1 ст.86 Дисциплінарного статуту).

Отже, командир фактично самостійно вирішує, чи призначати службове розслідування, проте притягнення службової особи до дисциплінарної відповідальності можливе виключно за наявності повної доведеності вини військовослужбовця.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок).

Згідно п.1 розділу І Порядку службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Відповідно до п. 1 розділу IV Порядку, особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Згідно п. 1 розділу IV Порядку, особи, які проводять службове розслідування зобов`язані виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

У відповідності до вимог п.п. 1, 3, 8, 9 Розділу ІІІ Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Відповідно до п. 13 розділу III Порядку, службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

Згідно із пунктами 1, 5, 6 Розділу V Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Окремими пунктами розділу VІ Порядку передбачено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Відповідно до вимог ст. 97 Дисциплінарного статуту про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку (ст.98 Дисциплінарного статуту).

Також, ст. 92 Дисциплінарного статуту встановлено, що якщо командир за тяжкістю вчиненого підлеглим правопорушення визнає надану йому дисциплінарну владу недостатньою для притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця, він порушує клопотання про накладення стягнення на винну особу владою старшого командира.

З аналізу наведених норм слідує що службове розслідування, як діяльність зі збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про наявність в діях військовослужбовця складу правопорушення, проводиться стосовно конкретної особи (осіб), яка (які) під час проведення службового розслідування має (мають) комплекс гарантованих їй (їм) прав, як-от: права відмовитися від давання пояснень або ж, навпаки, права надати письмові пояснення щодо обставин вчинення проступку (правопорушення) разом з власними доказами правомірності своїх дій (доказами невинуватості); права заявляти клопотання, в тому числі про приєднання до матеріалів службового розслідування нових документів, про отримання пояснень від осіб, які мають відношення до події, що розслідується, про ознайомлення з матеріалами розслідування тощо; зрештою, права на захист, яке включає і право на користування допомогою адвоката.

Статус військовослужбовця під час службового розслідування, як особи щодо якої призначено та проводиться таке розслідування, означає набуття цим військовослужбовцем статусу повноправного учасника службового розслідування, який, користуючись наданими йому правами, може доводити перед особою (особами), який (які) його проводять, факт відсутності у його діяннях складу дисциплінарного проступку (правопорушення).

Рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може бути прийняте за умови встановлення під час службового розслідування факту невиконання чи неналежного виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку, а також його вини у вказаних діях, а також за умови забезпечення військовослужбовцю усіх відповідних прав.

Судом встановлено, що підставою для винесення оскаржуваного наказу та застосування до позивача дисциплінарної відповідальності був висновки службового розслідування викладені у акті службового розслідування вих. № 2036 від 20.06.2022.

Актом службового розслідування вих. № 2036 від 20.06.2022 встановлено факт самовільного залишення військової частини (відсутність у розташуванні військової частини) старшим сержантом ОСОБА_3 , стрільцем-регулювальником другого відділення першого комендантського взводу комендантської роти військової частини НОМЕР_3 , що є порушенням вимог статті 65 Конституції України, статей 1 та 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статті 17 Закону України «Про оборону України», статей 9, 11, 12, 16, 220, 256, 257, статей 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, частини 2 статті 6, абзацу 4 статті 11, статей 14, 30 та 254, а також частини 1 статті 260 та статті 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України і містить ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України.

Що ж стосується правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися на тому, чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, що встановлені Конституцією та законами України, чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення, чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення та чи є застосоване стягнення пропорційним (співмірним) із вчиненим діянням.

У свою чергу, акт (висновок) службового розслідування повинен містити повне та об`єктивне дослідження обставин скоєння правопорушення, тобто повинні бути встановлені обставини, за яких військовослужбовець скоїв відповідне правопорушення або ж обставини, що стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення правопорушення, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим, причини та умови, що призвели до вчинення такого правопорушення.

Подібні за змістом висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 06.02.2020 у справі №826/1916/17 та від 22.09.2022 у справі №420/4977/20.

Суд наголошує, що визначальною ознакою для встановлення факту самовільного залишення військової частини і місця служби є доведеність вини військовослужбовця, якому такий поступок ставиться у провину.

При цьому, у разі не встановлення обставин при яких військовослужбовець залишив місце служби, для визнання його таким, що зробив це самовільно, необхідно перевірити наявність чи відсутність фактів, умов, чинників тощо, які б давали обґрунтовані підстави стверджувати про відсутність інших причин відсутності військовослужбовця на місці служби, тоді як не з`ясування обставин і причин, за яких військовослужбовець залишив військову частину або місце служби, а також відсутність доказів, які б підтверджували самовільне залишення розташування, свідчить про відсутність підстав для висновку про самовільне залишення військовослужбовцем військової частини.

Суд зазначає, що хоча мотивувальна частина Акту службового розслідування вих. № 2036 від 20.06.2022 містить також доводи щодо порушення позивачем обов`язку відносно знання та виконання вимог Статуту внутрішньої служби, проте, резолютивною частиною встановлено порушення саме щодо самовільного залишення військової частини (відсутність у розташуванні військової частини) старшим сержантом ОСОБА_3 , стрільцем-регулювальником другого відділення першого комендантського взводу комендантської роти військової частини НОМЕР_3 .

Разом з тим, досліджуючи акт службового розслідування, судом встановлено, що Акт службового розслідування вих. № 2036 від 20.06.2022 містить пояснення командира 1 комендантського взводу комендантської роти військової частини НОМЕР_3 старшого сержанта ОСОБА_5 та командира комендантської роти військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_6 згідно з якими вони були обізнані про причини відсутності ОСОБА_1 у військовій частині, копії відповідних підтверджуючих документів надавалися позивачем з використанням різноманітних месенджерів.

Також, до Акту службового розслідування вих. № 2036 від 20.06.2022 додано копію довідки військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_6 від 16.05.2022 №175 та виписного (перевідного) епікризу № 1268 Військової частини НОМЕР_6 , що підтверджують причини відсутності позивача у розташуванні Військової частини.

Вказане, на переконання суду свідчить про те, що особа, яка проводила службове розслідування не виконала свого обов`язку, передбаченого п. 8 розділу ІІІ та п. 1 розділу ІV Порядку №608 щодо повного, всебічного, об`єктивного проведення службового розслідування.

Також, позивач вказує, що відповідачем порушено порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності - порушена процедура проведення службового розслідування і ознайомлення з його результатами, чим у тому числі порушено право на об`єктивне і неупереджене розслідування і право на оскарження прийнятого рішення про притягнення його дисциплінарної відповідальності. Зокрема, перед початком проведення і під час службового розслідування позивачу не роз`яснені його права і обов`язки, йому також не роз`яснювалось його право відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе. Через неознайомлення його зі своїми правами позивач ОСОБА_1 не скористався правом на отримання копій документів, які стосуються службового розслідування, та долучення їх до власних пояснень, а також на витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації. Також до цього часу командуванням військової частини НОМЕР_3 не ознайомило позивача ОСОБА_1 з актом службового розслідування після його розгляду командиром (начальником) , у зв`язку з чим не забезпечено його право на оскарження рішення, прийнятого за результатами службового розслідування.

Вказані доводи позивача під час розгляду справи відповідачем не спростовано.

Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що службове розслідування проведено без дотримання вимог Порядку, а також без повного та всебічного з`ясування обставин вчиненого правопорушення, у зв`язку з чим не доведено вину ОСОБА_1 в самовільному залишенні місця служби.

Крім того, згідно вимог ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Під час розгляду справи судом враховано, що згідно постанови слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, від 06.12.2022 про закриття кримінального провадження за № 0000012 від 08.08.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України за фактом не з`явлення до місця несення служби з лікувального закладу старшим стрільцем-регулювальником 2 комендантського відділення 1 взводу комендантської роти старшим сержантом ОСОБА_1 закрито кримінальне провадження на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України (відсутності в діянні складу кримінального правопорушення).

Згідно з підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, (далі Положення), зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, суд доходить висновку, що наказ командира військової частини НОМЕР_3 від 22 червня 2023 року № 85 «Про результати проведення службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини військовослужбовцем» в частині зарахування старшого сержанта ОСОБА_1 в розпорядження командира НОМЕР_5 окремої бригади територіальної оборони і накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани, прийнятий за результатами проведеного службового розслідування є протиправним та підлягає скасуванню.

З приводу доводів позовної про незаконність видання наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 16 червня 2022 року № 42-РС (по особовому складу), яким позивача увільнено з 15 червня 2022 року і зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 у зв`язку з скороченням штатів суд зазначає наступне.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 16.06.2022 № 42-РС відповідно до підпункту 1 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, у зв`язку із скороченням штатних посад ОСОБА_1 з 15.06.2022 увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_3 командира Військової частини НОМЕР_8 та утримувати у списках особового складу підрозділів, де вони проходять службу.

Згідно з підпункту 1 пункту 116 Положення зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі розформування (реформування) військової частини або скорочення штатних посад, якщо до кінця встановленого строку проведення цих заходів не вирішено питання щодо дальшого службового використання вивільнених військовослужбовців.

Водночас суд зазначає, що відповідачем не надано суду доказів скорочення штатних посад військової частини НОМЕР_3 .

Відповідачем надано суду витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 16.06.2022 № 135 згідно з яким відповідно до директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 02.06.2022 № Д-123/ДСК «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2022 році» та переліку змін до штату № 05/193-01 - військова частина НОМЕР_3 з 16.06.2022 введено в дію, штатна чисельність складає 571 військовослужбовець, 6 працівників.

Проте, вказаний наказ не містить відомостей з приводу саме скорочення штатних посад військової частини НОМЕР_3 .

Також, згідно з вимогами п. 118 Положення під час проведення організаційно-штатних заходів, унаслідок яких передбачається скорочення посад військовослужбовців, до служби персоналу номенклатури призначення не пізніше ніж за два місяці до встановлених строків проведення таких заходів подається список військовослужбовців, які вивільняються, з пропозиціями щодо їх дальшого службового використання.

Лише у разі неможливості призначення військовослужбовців, які вивільняються, на рівнозначні посади вони: призначаються на нижчі посади (не більш як на один ступінь чи за їх згодою більше ніж на один ступінь); зараховуються у розпорядження відповідного командира (начальника) згідно з підпунктом 1 пункту 116 цього Положення; звільняються з військової служби у встановленому порядку (у разі відсутності згоди призначення на нижчі посади більше ніж на один ступінь або відсутності згоди переміщення на посади у випадках, визначених абзацами третім - п`ятим пункту 112 цього Положення).

Доказів неможливості призначення позивача на рівнозначну посаду або на нижчу посаду відповідачем суду не надано.

Таким чином відповідачем не доведено скорочення штатних посад військової частини НОМЕР_3 загалом та штатної посади позивача зокрема, а також дотримання процедури вивільнення військовослужбовців у зв`язку зі скороченням посад військовослужбовців та неможливості призначення позивача на рівнозначну посаду або на нижчу посаду.

Відповідно, суд доходить висновку про протиправність та необхідність скасування наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 16 червня 2022 року № 42-РС (по особовому складу) в частині, що стосується увільнення і зарахування в розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 у зв`язку з скороченням штатів старшого сержанта ОСОБА_1 , стрільця-регулювальника комендантського відділення комендантського взводу комендантської роти військової частини НОМЕР_3 .

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок № 260 в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно вимог п. 2 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Відповідно до п. 8 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення виплачується щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий.

Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку №260, грошове забезпечення не виплачується, у тому числі, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Разом з тим, оскільки під час розгляду справи судом встановлено протиправність прийнятих командиром військової частини НОМЕР_3 наказу від 24 травня 2022 року № 112 (по стройовій частині) та від 22 червня 2023 року № 85 «Про результати проведення службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини військовослужбовцем» суд приходить до висновку про визнати протиправність дій Військової частини НОМЕР_3 щодо відмови в нарахуванні і виплати старшому сержанту ОСОБА_1 недоотриманого грошового, речового та інших видів забезпечення за період з 21 травня 2022 року по 09 листопада 2022 року.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача з приводу того, що позивач прибув у розташування військової частини лише 09.11.2022 як такі, що не відповідають встановленим судом обставинам справи.

На підтвердження інформації про дату прибуття військову службу позивачем надано до позовної заяви копію рапорту від 15.06.2022 та Акту від 15.06.2022, складеного військовослужбовцями Збройних Сил України ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 яким засвідчення прибуття ОСОБА_1 15.06.2022 об 11:30 год. у супроводі командира 1 комендантського взводу комендантської роти військової частини НОМЕР_3 старшого сержанта ОСОБА_5 у розташування військової частини НОМЕР_3 для проходження служби після лікування.

Суд критично розцінює доводи відповідача відносно того, що вказаний Акт складений без участі безпосередніх та прямих командирів, як такі, що не впливають на зміст встановлених у ньому обставин. Водночас представником відповідача не заперечується, що зазначені у Акті від 15.06.2022 дійсно на дату його складання були військовослужбовцями військової частини НОМЕР_3 .

З приводу посилання відповідача на рапорт старшого сержанта ОСОБА_5 про прибуття ОСОБА_1 у розташування військової частини НОМЕР_3 для проходження служби суд зазначає, що даний рапорт не містить ані дати його складання, ані дати прибуття ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_3 , а лише штамп реєстрації вхідної кореспонденції. Відповідно встановити на його підставі дату прибуття ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_3 не вбачається можливим.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на обставини справи, на переконання суду задля ефективного способу захисту прав позивача у справі суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та: визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_3 від 24 травня 2022 року № 112 (по стройовій частині) про вибуття з 21 травня 2023 року старшого сержанта ОСОБА_1 , старшого стрільця регулювальника 2 комендантського відділення 1 комендантського взводу комендантської роти військової частини НОМЕР_3 , як такого, що без поважних причин самовільно залишив військову частину; визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_3 від 22 червня 2023 року № 85 «Про результати проведення службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини військовослужбовцем» в частині зарахування старшого сержанта ОСОБА_1 в розпорядження командира НОМЕР_5 окремої бригади територіальної оборони і накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани; визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_3 щодо відмови в нарахуванні і виплати старшому сержанту ОСОБА_1 недоотриманого грошового, речового та інших видів забезпечення за період з 21 травня 2022 року по 09 листопада 2022 року; зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 здійснити нарахування і виплату старшому сержанту ОСОБА_1 недоотриманого грошового, речового та інших видів забезпечення за період з 21 травня 2022 року по 09 листопада 2022 року; визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) від 16 червня 2022 року № 42-РС (по особовому складу) про увільнення і зарахування в розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 у зв`язку з скороченням штатів старшого сержанта ОСОБА_1 , стрільця-регулювальника комендантського відділення комендантського взводу комендантської роти військової частини НОМЕР_3 .

Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Виходячи з заявлених позовних вимог, положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до приписів частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування судового збору.

Доказів понесення позивачем інших судових витрати матеріали справи не містять.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) представник адвокат Івлєв Михайло Миколайович ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про скасування наказів, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) від 24 травня 2022 року № 112 (по стройовій частині) про вибуття з 21 травня 2023 року старшого сержанта ОСОБА_1 , старшого стрільця регулювальника 2 комендантського відділення 1 комендантського взводу комендантської роти військової частини НОМЕР_3 , як такого, що без поважних причин самовільно залишив військову частину.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) від 22 червня 2023 року № 85 «Про результати проведення службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини військовослужбовцем» в частині зарахування старшого сержанта ОСОБА_1 в розпорядження командира НОМЕР_5 окремої бригади територіальної оборони і накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо відмови в нарахуванні і виплати старшому сержанту ОСОБА_1 недоотриманого грошового, речового та інших видів забезпечення за період з 21 травня 2022 року по 09 листопада 2022 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) здійснити нарахування і виплату старшому сержанту ОСОБА_1 недоотриманого грошового, речового та інших видів забезпечення за період з 21 травня 2022 року по 09 листопада 2022 року;

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) від 16 червня 2022 року № 42-РС (по особовому складу) про увільнення і зарахування в розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 у зв`язку з скороченням штатів старшого сержанта ОСОБА_1 , стрільця-регулювальника комендантського відділення комендантського взводу комендантської роти військової частини НОМЕР_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 26 квітня 2024 року.

Суддя О.О. Артоуз