Справа № 461/10772/23
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 461/10772/23 пров. № А/857/3979/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А. Ю.,

представника позивача Романка В. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 лютого 2024 року (прийняте в м. Львові суддею Юрківим О. Р.; складене в повному обсязі 05 лютого 2024 року) в адміністративній справі № 461/10772/23 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - приватний виконавець Білецький Ігор Миронович, про визнання дій протиправними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Галицького районного суду м. Львова із вказаним позовом та просив:

- визнати протиправними дії Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради щодо направлення постанови серії РАП № 667331599 від 05 липня 2022 року про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху для примусового виконання до приватного виконавця Білецького І. М. після її виконання в добровільному порядку;

- стягнути з Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради шляхом списання коштів з рахунків цієї установи на його користь, як відшкодування матеріальної шкоди, завданої протиправними діями Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, грошові кошти в розмірі 1142,74 грн;

- стягнути з Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради шляхом списання коштів з рахунків цієї установи на його користь, як відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, грошові кошти в розмірі 5000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ним було сплачено штраф у розмірі 340,00 грн за порушення правил паркування транспортного засобу відповідно до повідомлення інспектора з паркування управління безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради від 05.07.2022, що підтверджується квитанцією про сплату № 60ВВ-АКТА-АР1М-04ХС від 24.06.2022. Проте, за заявою відповідача, яка надійшла до примусового виконання 17.02.2023, приватний виконавець Білецький І. М. відкрив виконавче провадження ВП № 7108252 про стягнення з позивача адміністративного штрафу в розмірі 680,00 грн та виконавчого збору у розмірі 68,00 грн. Також на позивача покладено витрати виконавчого провадження у розмірі 394,74 грн. За таких обставин, всупереч фактичної сплати штрафу, вважає неправомірним направлення відповідачем постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення вимог Правил дорожнього руху РАП № 667331599 від 05.07.2022 для примусового виконання до приватного виконавця Білецького І. М. Відкриття виконавчого провадження стало внаслідок протиправних дій (недобросовісності, помилки (необережності) чи службового недбальства працівників відповідача, який направив постанову на примусове виконання не перевіривши належним чином факту отримання коштів (штрафу).

Звернення його представника до відповідача про надання відомостей щодо зарахування сплаченого штрафу та до приватного виконавця щодо наявності об`єктивних підстав, які виникли з недобросовісних дій відповідача; скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та закінчення виконавчого провадження були залишені без відповіді. У відповідь на його скаргу на дії працівників Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради відповідач не заперечив факт зарахування сплаченого штрафу. Проте вказав, що при здійсненні оплати штрафу необхідно вказувати державний номерний знак транспортного засобу, серію та номер повідомлення або постанови; послався на неможливість ідентифікації квитанції про сплату штрафу та відмовив вжити заходів із закриття виконавчого провадження.

Позивач вважає, що отримавши грошові кошти від невідомої особи та призначення платежу, відповідач зобов`язаний був негайно повернути грошові кошти платнику. Станом на день пред`явлення позову відповідач грошових коштів сплаченого штрафу у розмірі 340,00 грн не повернув, з чого видно, що грошові кошти (штраф) відповідачем зараховано на своєму рахунку, який призначено для сплати штрафів. За таких обставин, у межах виконавчого провадження він сплатив 1142,74 грн боргу, з урахуванням адміністративного штрафу 680,00 грн; основної винагороди приватному виконавцю 68,00 грн, витрат виконавчого провадження 394,74 грн, тобто виконав примусове стягнення, що мало наслідком закінчення виконавчого провадження за фактичним його виконанням. Тобто, відповідач безпідставно скерував на виконання постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності; проте відповідач не надав належної оцінки обставинам і відмовилося від вчинення дій направлених на припинення порушення його прав.

Внаслідок цього він зазнав необґрунтованого втручання в приватне життя шляхом арешту його грошових коштів, що має наслідком завдання йому моральної шкоди від душевних страждань, розчарування в діяльності посадових осіб відповідача, несправедливості, власного безсилля, тривалої правової невизначеності, неможливості відчути себе захищеним від свавілля посадових осіб відповідача. Протиправне втручання в його приватне життя призвело до порушення ділового та сімейного укладу, яке тривало декілька місяців з моменту притягнення до адміністративної відповідальності до закінчення виконавчого провадження. Також він змушений був направляти запити та скарги відповідачу, заяви приватному виконавцю, звертатися за правничою допомогою. Такі душевні страждання також підлягають відшкодуванню відповідачем, а, враховуючи їх тривалість, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, враховуючи ступінь вини, вважає, що розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди повинен становити 5000,00 грн.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01 лютого 2024 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, а також за недоведеності обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким його адміністративний позов задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує загалом тими ж доводами, що й вимоги позовної заяви. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що стягнення з апелянта штрафу за постановою відповідача РАП № 667331599 від 05.07.2022 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн за порушення правил з паркування сплачене у добровільному порядку. Оскаржувати означену постанову про притягнення апелянта до адміністративної відповідальності підстав не було, адже такий погодився з порушенням. Однак, стягнення штрафу за цією ж постановою відповідача, але стягнене у примусовому порядку органом виконавчого провадження фактично є притягненням апелянта до того самого виду відповідальності за одне й те саме порушення вдруге, що суперечить нормам статті 61 Конституції України, у зв`язку з чим спірне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Підхід, застосований судом першої інстанції, в контексті обставин цієї справи призвів до того, що апелянта фактично притягнуто до відповідальності у виді штрафу за одне й те саме порушення двічі, що є непропорційним та надмірним обтяженням щодо такої особи. Отже, постанова про притягнення апелянта до адміністративної відповідальності, яка набрала законної сили, була не правомірно скерована на примусове виконання. Адже після отримання виписки з ГУДКСУ у Львівській області відповідальні посадові особи відповідача вносили інформацію про оплату до автоматизованої системи обробки адміністративних правопорушень - КП «Інспектор». З покликанням на судову практику Верховного Суду зазначає, що помилкове не зазначення в квитанції в графі призначення платежу конкретних ідентифікуючих ознак, що вказують на сплату штрафу за конкретною постановою під час сплати суми штрафу до Держаного бюджету України не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату апелянтом штрафу, адже штраф зараховується на єдиний казначейський рахунок. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника при сплаті штрафу, не можуть бути підставою для застосування санкцій; за наведених обставин дії відповідача є неправомірними. А відкриття виконавчого провадження стало внаслідок протиправних дій (недобросовісності, помилки (необережності) чи службового недбальства працівників відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, з покликанням на норми законодавства та фактичні обставини справи, вказав, що ОСОБА_1 не спростував висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування ним норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення та не надав достатніх і допустимих у розумінні статті 251 КУпАП, статей 72, 73 КАС України доказів.

Представники відповідача та третьої особи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, що відповідно до приписів частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, постановою інспектора з паркування управління безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради серії РАП № 667331599 від 05.07.2022 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) і накладено штраф у розмірі 340,00 грн за те, що 18.06.2022 о 17 год. 11 хв. водій транспортного засобу Volvo V50, державний номерний знак НОМЕР_1 здійснив зупинку за адресою: м. Львів, вул. вул. Листопадового Чину, 12, чим порушив вимоги пункту 3.34 розділу 33 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» (а. с. 27).

18.10.2022 Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. із заявою про прийняття постанови серії РАП № 667331599 від 05.07.2022 до примусового виконання (а. с. 26).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. від 22.02.2023 відкрито виконавче провадження № 71082352 на виконання постанови серії РАП № 667331599 від 05.07.2022 (а. с. 28 - 29).

Постановами приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. від 22.02.2023 та від 22.08.2023 у межах виконавчого провадження № 71082352 постановлено стягувати з боржника основну винагороду у розмірі 68,00 грн та накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_1 (а. с. 32 - 35).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. від 07.12.2023 закінчено виконавче провадження № 71082352 з виконання постанови серії РАП № 667331599 від 05.07.2022 (а. с. 36 - 37).

14.09.2023 ОСОБА_1 звернувся до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради зі скаргою на дії працівників Департаменту (а. с. 44 - 45).

Із відповіді Управління безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради на адвокатський запит від 21.09.2023 видно, що відомості, які потрібно вказати при оплаті штрафу в призначенні платежу, а також реквізити відображені в повідомлені про притягнення до адміністративної відповідальності, яке було залишене на лобовому склі транспортного засобу, або постанові про накладення адміністративного стягнення, яка надіслана на адресу місця реєстрації транспортного засобу. Зокрема, при здійсненні оплати необхідно вказати державний номерний знак транспортного засобу, серію та номер повідомлення або серію та номер постанови. У зв`язку з неможливістю ідентифікувати квитанцію, де не вказано серії та номера повідомлення чи постанови, не було підстав для зарахування оплати штрафу. З огляду на наведене, фактичної оплати за транспортний засіб з державним номерним знаком НОМЕР_1 не було. Отже, враховуючи наведене, підстави для закриття провадження за повідомленням серії ЛВ № 00066607 відсутні (а. с. 40 - 41).

Із копії квитанції № 60ВВ-АКТА-АР1М-04ХС від 24 червня 2022 року видно, що ОСОБА_1 здійснив платіж, у реквізиті призначення платежу зазначено «сплата штрафу за паркування» (а. с. 21).

Вважаючи неправомірним направлення відповідачем постанови про накладення адміністративного стягнення для примусового виконання до приватного виконавця всупереч фактичної сплати штрафу ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Він не оскаржив постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, тому така набрала законної сили та була правомірно скерована на примусове виконання. А долучена до матеріалів справи квитанція, на яку позивач покликається як на підтвердження добровільної сплати ним штрафу за постановою від 05.07.2022, не є належним та допустимим доказом такої оплати, позаяк у цій квитанції відсутні конкретні ідентифікуючі ознаки, що вказують на сплату штрафу за конкретною постановою. Крім того, позивач не звертався із заявою про повернення коштів сплачених за цією квитанцією.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі статтею 219 КУпАП від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою і третьою статті 122, частинами першою і другою статті 152-1 цього кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.

Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури здійснює свою діяльність відповідно до Положення, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 04.02.2021 № 32, згідно з яким інспектори з паркування здійснюють розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою і третьою статті 122, частинами першою і другою статті 152-1 КУпАП.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачено, зокрема, що порушення вимог дорожніх знаків, а також порушення правил зупинки, стоянки тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як зазначено вище, факт вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, позивач не заперечує.

Відповідно до статті 279-1 КУпАП у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

За запитом посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції, інспекторів з паркування у письмовій або електронній формі (у тому числі за умови ідентифікації цих посадових осіб за допомогою кваліфікованого електронного підпису) відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України «Про захист персональних даних».

Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності має містити відомості, передбачені частинами другою - четвертою статті 283 цього Кодексу, крім відомостей про особу, стосовно якої розглядається справа. Повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності має містити також інформацію про порядок виконання адміністративного стягнення, у тому числі реквізити для сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом 10 банківських днів з дня вчинення відповідного правопорушення, що вважатиметься виконанням адміністративного стягнення у повному обсязі.

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Постанова про накладення адміністративного стягнення, що не була виконана шляхом сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом десяти днів з дня її винесення, надсилається відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи). За зверненням особи постанова про накладення адміністративного стягнення, що вважається виконаною, надсилається рекомендованим листом на її адресу протягом п`яти днів з моменту отримання звернення.

У зв`язку з вчинення позивачем адміністративного правопорушення - зупинка транспортного засобу Volvo, державний номерний знак НОМЕР_1 в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» за адресою: м. Львів, вул. Листопадового Чину, в районі будинку під номером 12, 18 червня 2022 року о 17:11 год., інспектор з паркування управління безпеки Департаменту склав повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності ЛВ00066607, яке було залишене на лобовому склі вказаного транспортного засобу та, відповідно, проінформовано його водія про вчинення ним адміністративного правопорушення.

За інформацією, наявною у відповідача, штраф за повідомленням ЛВ00066607 не був сплачений, тому після отримання інформації з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, інспектор з паркування управління безпеки Департаменту 05 липня 2022 року виніс постанову про накладення адміністративного стягнення РАП № 667331599 щодо позивача ОСОБА_1 .

Постанова про накладення адміністративного стягнення РАП № 667331599 від 05.07.2022 до повідомлення ЛВ00066607 була надіслана рекомендованим листом (трек-номер «142») позивачу, за яким зареєстрований транспортний засіб Volvo, державний номерний знак НОМЕР_1 , на адресу реєстрації його місця проживання, що наведена в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів та збігається із зазначеною у позовній заяві ( АДРЕСА_1 ), та отримана особисто позивачем 18.07.2022.

Отже, постанова про накладення адміністративного стягнення РАП № 667331599 від 05.07.2022 набрала законної сили 18 липня 2022.

Тобто, позивач був належним чином повідомлений про притягнення його до адміністративної відповідальності, а Департамент дотримано встановлених законодавством вимог щодо інформування правопорушника про застосування щодо нього заходу адміністративного впливу.

Відповідно до частини другої статті 291 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Відповідно до частини першої статті 301-1 КУпАП у разі сплати відповідальною особою, зазначеною у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або громадянином (резидентом) України, який ввіз на територію України транспортний засіб, зареєстрований за межами України, 50 відсотків розміру штрафу за постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), до вручення такої постанови або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили така постанова вважається виконаною. Постанова про накладення адміністративного стягнення за порушення зупинки, стоянки та паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), також вважається виконаною у разі сплати штрафу за повідомленням про притягнення до адміністративної відповідальності, залишеним уповноваженою посадовою особою на місці вчинення правопорушення на лобовому склі транспортного засобу, у тому числі шляхом сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом десяти днів з дня вчинення відповідного правопорушення.

Проте, відповідно до частини другої статті 301-1 КУпАП у разі несплати штрафу особами, зазначеними у частинах першій та другій статті 14-2 цього Кодексу, протягом 30 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів така постанова підлягає примусовому виконанню.

У зв`язку із зазначеним постанова про накладення адміністративного стягнення РАП № 667331599 від 05.07.2022 була пред`явлена до примусового виконання шляхом надіслання на адресу приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. заяви про прийняття до примусового виконання від 18.10.2022 № 3701-10356.

Щодо посилань позивача на те, що штраф за повідомленням про притягнення до адміністративної відповідальності ЛВ00066607 був оплачений колегія суддів зазначає таке.

Відомості, які потрібно вказати при оплаті штрафу, а також реквізити одержувача відображені в повідомлені про притягнення до адміністративної відповідальності, яке було залишене на лобовому склі транспортного засобу та постанові про накладення адміністративного стягнення, яка надіслана на адресу місця реєстрації транспортного засобу.

Зокрема, при здійсненні оплати потрібно вказати державний номерний знак транспортного засобу, серію та номер повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності, або серію та номер постанови, на виконання яких здійснюється платіжна операція.

Кошти за сплату штрафів, що накладаються інспекторами з паркування, справляються на бюджетний рахунок Львівської міської ТГ «UА0013933» (отримувач: ГУКЛьвів/Львівськатг/2108110; код отримувача ; код КДБ: 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції»).

Після отримання виписки по рахунку UА0013933 з ГУДКСУ у Львівській області (після її оброблення відповідальними посадовими особами департаменту фінансової політики Львівської міської ради), до Автоматизованої системи обробки адміністративних правопорушень - КП «Інспектор» вноситься інформація про оплату, яка автоматично ідентифікується та зараховується, тільки якщо вказано на виконання якого штрафу здійснено платіж.

Проте з долученої до матеріалів справи копії квитанції про сплату штрафу № 60ВВ-АКТА-АР1М-04ХС від 24.06.2022, на яку покликається позивач, видно, що в ній вказано платника та призначення платежу, проте неправильно заповнено реквізит квитанції «призначення платежу», позаяк зазначено «сплата штрафу з паркування», що не є належним і достатнім для отримання повноти інформації про суть платіжної операції, адже штраф за паркування має свої ідентифікуючі ознаки, які є обов`язковими для зазначення у платіжній інструкції, а код КДБ: «21081100» вказує на те, що кошти справляються на сплату адміністративних штрафів. Завданням реквізиту квитанції «призначення платежу» є саме ідентифікація адміністративного штрафу, на виконання якого здійснюється оплата.

Згідно з вимогами пункту 41 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 № 163, платник заповнює реквізит «Призначення платежу» платіжної інструкції так, щоб надавати отримувачу коштів повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється платіжна операція. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Відповідно до частини другої статті 87 Закону України «Про платіжні послуги» платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у платіжній інструкції, суті платіжної операції.

Відповідно до статті 29 Бюджетного Кодексу України кошти від санкцій (штрафи, пеня тощо) належать до доходів загального фонду Державного бюджету України. Рахунки для зарахування коштів від санкцій (штрафи, пеня тощо), код класифікації доходів бюджету 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції», відкриваються в органах Державної казначейської служби України.

Через не зазначення у квитанції державного номерного знаку транспортного засобу, серії та номеру повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності або серії та номера постанови, на виконання яких здійснюється платіжна операція, такі кошти не могли бути зараховані за штраф за повідомленням про притягнення до адміністративної відповідальності ЛВ00066607, оскільки за цією квитанцією неможливо було ідентифікувати за що саме здійснив оплату ОСОБА_1 .

У зв`язку з відсутністю у відповідача даних про сплату штрафу за повідомленням про притягнення до адміністративної відповідальності ЛВ.07.2022 інспектором з паркування Департаменту була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення РАП № 667331599, яка була надіслану позивачу, що підтверджується фотокопією повідомлення про вручення; проте позивачем оскаржена не була, а після набрання нею законної сили була пред`явлена до примусового виконання в межах трьох місячного строку, визначеного частиною першою статті 303 КУпАП.

З приводу покликань позивача на те, що йому не повернуто кошти у розмірі 340,00 грн, які були зараховані на бюджетний рахунок НОМЕР_2 , встановлено, що такі питання регулюється Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково, або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, що затверджений наказами Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, відповідно до пункту якого повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою з найменуванням та ідентифікаційним кодом установи (у разі наявності), з обов`язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Подання в довільній формі подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Заява про повернення коштів з бюджету, яка подається до відповідного органу Казначейства, складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причини повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи готівкою.

Позивач не надав до суду підтверджень того, що він звертався з заявою про повернення коштів, а тому підстав для оформлення подання органом, що контролює справляння надходжень бюджету не було.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до частини першої якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

А відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У зв`язку з ненаданням позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження того, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому було заподіяно матеріальну чи моральну шкоду, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції в тому, що в задоволенні позовних вимог про відшкодування такої шкоди необхідно відмовити.

З приводу покликань апелянта на правову позицію Верховного Суду, висловлену в постановах від 27.06.2018 у справі № 910/18662/17, від 21.01.2020 у справі №910/16762/18, від 20.02.2019 справа № 910/9910/18, від 16.06.2015 у справі № 21-377а15, згідно з якою здійснення помилки під час перерахування суми грошового зобов`язання до державного бюджету у встановлений строк має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова, позаяк правовідносини у вказаних справах і справі, що розглядається, не є релевантними; такі вчинені за інших фактичних обставин.

Такі правові позиції могли б бути загалом застосовані судом, якби позивач оскаржив постанову про накладення на нього адміністративного стягнення, або ж до звернення постанови для примусового виконання вказав повні реквізити зарахування сплачених ним коштів.

Решта доводів апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 лютого 2024 року в адміністративній справі № 461/10772/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 26 квітня 2024 року.