Справа № 380/18654/23
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2024-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 380/18654/23

адміністративне провадження № К/990/13866/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шамборський Андрій Віталійович, на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2024 року у справі № 380/18654/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання дій протиправними та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі - відповідач), в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог від 23 серпня 2023 року, просив:

- визнати протиправним та скасувати п. 2 Наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 17 липня 2023 року № 2521 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників ГУНП у Львівській області та порушення службової дисципліни» в частині застосування до заступника начальника відділення поліції № 1 з превентивної діяльності Львівського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції у Львівській області підполковника поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади та встановлення йому щомісячної премії за липень місяць 2023 року у розмірі 1% грошового забезпечення;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 , недонараховану та недоплачену йому частину премії за липень 2023 року в сумі 22 498 гривень 82 коп;

- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 16.08.2023 № 344о/с «Про особовий склад» в частині звільнення з 17 серпня 2023 року підполковника поліції ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділення поліції № 1 з превентивної діяльності Львівського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції у Львівській області відповідно до підпункту 5 пункту 3 частини 1 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію», як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, та переміщення його на посаду інспектора відділу превенції Львівського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції у Львівській області, на період відпустки для догляду за дитиною майора поліції ОСОБА_3 , встановлення йому посадового окладу у розмірі 2400 гривень та надбавки за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 40 відсотків;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділення поліції № 1 з превентивної діяльності Львівського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції у Львівській області з 18 серпня 2023 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області донараховати та виплатити ОСОБА_1 різницю в заробітку (грошовому забезпеченні) за час виконання нижчеоплачуваної роботи без утримання податків та інших обов`язкових платежів, починаючи з 18 серпня 2023 року по день фактичного поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділення поліції № 1 з превентивної діяльності Львівського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції у Львівській області, виходячи із середньоденного грошового забезпечення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділення поліції № 1 з превентивної діяльності Львівського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції у Львівській області за червень-липень 2023 року в сумі 1120 (одна тисяча сто двадцять) гривень 89 коп.;

- рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділення поліції № 1 з превентивної діяльності Львівського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції у Львівській області з 18 серпня 2023 року допустити до негайного виконання;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 2301 (дві тисячі триста одна) гривня 36 коп.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2024 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, представник позивача звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку про необхідність її повернення з таких підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Ця касаційна скарга подана на підставі пунктів 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

У касаційній скарзі скаржник посилається на наявність підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, та зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховано висновки Верховного Суду викладені у постановах від 26 січня 2022 року у справі № 620/397/21, від 24 листопада 2020 року у справі № 2140/1341/18, від 10 лютого 2021 року у справі № 640/9600/20, від 10 вересня 2019 року у справі № 826/13810/16, від 12 грудня 2019 року у справі № 815/3366/16, від 29 листопада 2019 року у справі № 808/965/17, від 23 червня 2020 року у справі № 159/3738/16-к, від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 12 червня 2018 року у справі № 712/13361/15, від 14 серпня 2020 року у справі №640/8752/19, від 26 липня 2023 року у справі № 240/2978/22, від 25 липня 2023 року у справі № 600/3682/22-а, від 24 липня 2023 року у справі № 280/9563/21, від 03 серпня 2023 року у справі № 300/3771/22, від 03 серпня 2023 року у справі № 120/4975/22, від 27 липня 2023 року у справі № 560/9332/22, від 27 липня 2023 року у справі № 520/4422/22, від 17 березня 2020 року у справі № 818/235/17, від 10 квітня 2023 року у справі № 520/5143/21, від 17 листопада 2022 року у справі № 480/9492/20, від 21 липня 2022 року у справі № 160/11795/20, від 09 лютого 2022 року у справі № 160/12290/20, від 10 червня 2021 року у справі № 420/241/20, від 30 вересня 2020 року у справі № 200/142/20-а, від 27 листопада 2019 року у справі № 817/1218/16, від 17 червня 2021 року у справі № 804/6242/17, від 19 квітня 2021 року у справі № 240/2677/20, від 09 червня 2022 року у справі № 520/2098/19, від 01 червня 2010 року у справі № 21-300во10, від 14 травня 2019 року у справі № 826/19832/14, від 14 травня 2019 року у справі № 826/10711/14, від 25 квітня 2019 року у справі № 808/3769/16, від 24 квітня 2019 року у справі № 537/4012/16-а, від 24 квітня 2019 року у справі № 806/2771/16, від 24 квітня 2019 року у справі № 821/4495/14, від 22 квітня 2019 року у справі № 807/4125/13-а, від 12 квітня 2019 року у справі № 803/427/18, від 11 квітня 2019 року у справі № 802/1146/16-а, від 10 квітня 2019 року у справі № 216/6309/16-а, від 09 квітня 2019 року у справі № 826/9300/16, від 09 квітня 2019 року в справі № 2а-11682/12/2070, від 09 квітня 2019 року у справі № 2а-2093/11/0970, від 03 квітня 2019 року у справі № 826/573/18, від 03 квітня 2019 року у справі № 210/3991/16-а, від 03 квітня 2019 року у справі № 583/3092/16-а, від 03 квітня 2019 року у справі № 161/7555/17, від 03 квітня 2019 року в справі № 750/3681/17, від 02 квітня 2019 року у справі № 2а-3925/12/2170, від 02 квітня 2019 року у справі № 810/2678/17, від 29 березня 2019 року у справі № 826/19980/16, від 26 березня 2019 року у справі № 812/8245/13-а, від 26 березня 2019 року у справі № 814/921/17, від 26 березня 2019 року у справі № 2а-17404/10/2670, від 15 травня 2019 року в справі № 200/14811/16-а, від 08 травня 2019 року в справі № 338/126/17, від 24 квітня 2019 року в справі № 214/6749/16-а(2-а/214/225/16), від 14 травня 2019 року в справі № 826/19832/14, від 24 квітня 2019 року в справі № 821/4495/14, від 09 квітня 2019 року в справі № 2а-7375/12/2070, від 26 січня 2022 року в справі № 620/397/21, від 17 березня 2020 року у справі № 818/235/17, від 10 квітня 2023 року у справі № 520/5143/21, від 17 листопада 2022 року у справі № 480/9492/20, від 21 липня 2022 року в справі № 160/11795/20, від 09 лютого 2022 року в справі № 160/12290/20, від 10 червня 2021 року у справі №420/241/20, від 30 вересня 2020 року у справі № 200/142/20-а, від 27 листопада 2019 року у справі № 817/1218/16, від 10 квітня 2023 року у справі № 520/5143/21, від 21 липня 2022 року у справі № 160/11795/20, від 09 лютого 2022 року у справі № 160/12290/20, від 17 червня 2021 року в справі № 804/6242/17, від 19 квітня 2021 року у справі №240/2677/20.

При цьому, суд зазначає, що в разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, необхідно указати конкретну норму права (пункт, частина, стаття), яка застосована судом без урахування висновку Верховного Суду.

Разом з тим, скаржником не зазначено норму права, яку застосовано судами попередніх інстанцій без урахування висновку Верховного Суду, а також не доведено подібності правовідносин у цій справі та у наведених справах.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанції у цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Посилаючись на неврахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, заявник не наводить обґрунтування, які б свідчили про подібність правовідносин у цій справі та у справах, у яких Верховним Судом були зроблені висновки.

У контексті спірних правовідносин необхідно зазначити, що у цій категорії справ при вирішенні спору суди повинні виходити із сукупності конкретних обставин справи у взаємозв`язку із нормами права, які регулюють спірні правовідносини та підлягають застосуванню.

Так, у справах № 2140/1341/18, № 160/11795/20, № 160/12290/20, № 817/1218/16 Верховний Суд досліджував висновок службового розслідування та обставини, встановлені відповідачем під час його проведення шляхом надання правової оцінки наявним в матеріалах справи доказам у сукупності, та як наслідок дійшов висновку про недоведеність проведеним службовим розслідуванням факту порушення службової дисципліни позивачем.

Натомість у цій справі суди попередніх інстанцій надаючи оцінку матеріалам службового розслідування та доведеності відповідачем факту порушення позивачем службової дисципліни та констатували, що при прийнятті оскаржуваного наказу відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та в спосіб, установлений законом.

У справі № 818/235/17 Верховним Судом надавалась оцінка щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності службової особи на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися в контексті правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою

При цьому, варто зауважити, що різниця у фактичних обставинах у сукупності з наданими сторонами доказами об`єктивно впливає на умови застосування правових норм. Тому, сам факт наявності судових рішень, якими визнано не правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції не свідчить про застосування судами у цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду.

Також є необґрунтованими посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 159/3738/16-к, від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 12 червня 2018 року у справі № 712/13361/15, від 14 серпня 2020 року у справі №640/8752/19, від 26 липня 2023 року у справі № 240/2978/22, від 25 липня 2023 року у справі № 600/3682/22-а, від 24 липня 2023 року у справі № 280/9563/21, від 03 серпня 2023 року у справі № 300/3771/22, від 03 серпня 2023 року у справі № 120/4975/22, від 27 липня 2023 року у справі № 560/9332/22, від 27 липня 2023 року у справі № 520/4422/22, від 09 червня 2022 року у справі № 520/2098/19, від 14 травня 2019 року у справі № 826/19832/14, від 14 травня 2019 року у справі № 826/10711/14, від 25 квітня 2019 року у справі № 808/3769/16, від 24 квітня 2019 року у справі № 537/4012/16-а, від 22 квітня 2019 року у справі № 807/4125/13-а, від 24 квітня 2019 року у справі № 821/4495/14, від 12 квітня 2019 року у справі № 803/427/18, 10 квітня 2019 року у справі № 216/6309/16-а, від 09 квітня 2019 року у справі № 826/9300/16, від 09 квітня 2019 року в справі № 2а-11682/12/2070, від 09 квітня 2019 року у справі № 2а-2093/11/0970, від 03 квітня 2019 року у справі № 826/573/18, від 03 квітня 2019 року у справі № 210/3991/16-а, від 03 квітня 2019 року у справі № 583/3092/16-а, від 03 квітня 2019 року у справі № 161/7555/17, від 03 квітня 2019 року в справі № 750/3681/17, від 02 квітня 2019 року у справі № 2а-3925/12/2170, від 02 квітня 2019 року у справі № 810/2678/17, від 29 березня 2019 року у справі № 826/19980/16, від 26 березня 2019 року у справі № 812/8245/13-а, від 26 березня 2019 року у справі № 814/921/17, від 26 березня 2019 року у справі № 2а-17404/10/2670, від 15 травня 2019 року в справі № 200/14811/16-а, від 08 травня 2019 року в справі № 338/126/17, від 24 квітня 2019 року в справі № 214/6749/16-а, від 14 травня 2019 року в справі № 826/19832/14, від 24 квітня 2019 року в справі № 821/4495/14, від 09 квітня 2019 року в справі № 2а-7375/12/2070 з огляду на таке.

Так, у справах № 159/3738/16-к, № 688/788/15-к, № 712/13361/15 спірні правовідносини виникли в межах кримінальних проваджень за обвинуваченням осіб у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 367, частиною 2 статті 121, статтею 128 Кримінального кодексу України; у справі №640/8752/19 предметом оскарження були дії КСУ та постанова КСУ про звільнення позивача з посади судді КСУ, де Суд вказав, що оскаржувана постанова та дії КСУ щодо реалізації його виключних повноважень не можуть бути предметом розгляду в суді; у справах № 240/2978/22, № 280/9563/21 спір виник у зв`язку (не)правомірністю нарахування і виплати позивачам у спірний період суддівської винагороди; у справі № 600/3682/22-а спірним питанням було визначення позивачу в умовах воєнного стану, як учаснику бойових дій, розміру виплати щорічної разової грошової допомоги до 05 травня у 2022 році; у справі № 300/3771/22 предметом оскарження було протиправне, на думку позивача, рішення сільської ради про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність; у справі № 120/4975/22 спірні правовідносини стосувалися стягнення адміністративно-господарських санкцій передбачених статтею 20 Закону № 875-XII та пені за порушення строків сплати суми адміністративно-господарських санкцій, застосованої згідно Порядку № 70; у справах № 560/9332/22, № 826/10711/14, № 826/19832/14, № 808/3769/16, № 807/4125/13-а, 821/4495/14, № 826/9300/16, № 2а-2093/11/0970, № 826/573/18, № 2а-3925/12/2170, № 810/2678/17, № 826/19980/16, № 812/8245/13-а, № 2а-17404/10/2670, № 826/19832/14, № 821/4495/14 - визнання протиправних та скасування податкових повідомлень-рішень; у справі № 520/4422/22; у справі № 520/2098/19 - бездіяльності відповідача, яка полягає у невиготовленні та ненаправленні до ПФУ нової довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення на підставі статей 43, 8, 10 та 63 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; у справах № 537/4012/16-а, № 216/6309/16-а, № 210/3991/16-а, № 583/3092/16-а, № 161/7555/17, № 750/3681/17, № 200/14811/16-а, № 338/126/17, № 214/6749/16-а предметом оскарження були протиправні, на думку позивачів, постанови у справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 122 КУпАП; у справі № 803/427/18 - визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій; у справі № 2а-11682/12/2070 спірні правовідносини стосувалися стягнення з Державного бюджету України на користь позивача суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість; у справі № 814/921/17 - визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови; у справі № 2а-7375/12/2070 предметом оскарження є стягнення коштів в рахунок погашення податкового боргу підприємства.

Натомість у цій справі, що розглядається, спір виник у зв`язку із накладення на позивача дисциплінарного стягнення, за результатами реалізації якого позивача звільнено зі служби.

Отже, підстави, предмет позову та нормативне регулювання справ № 159/3738/16-к, № 688/788/15-к, № 712/13361/15, №640/8752/19, № 240/2978/22, № 600/3682/22-а, № 280/9563/21, № 300/3771/22, № 120/4975/22, № 560/9332/22, № 520/4422/22, № 520/2098/19, № 826/19832/14, № 826/10711/14, № 808/3769/16, № 537/4012/16-а, № 807/4125/13-а, № 821/4495/14, № 803/427/18, № 216/6309/16-а, № 826/9300/16, № 2а-11682/12/2070, № 2а-2093/11/0970, № 826/573/18, № 210/3991/16-а, № 583/3092/16-а, № 161/7555/17, № 750/3681/17, № 2а-3925/12/2170, № 810/2678/17, № 826/19980/16, № 812/8245/13-а, № 814/921/17, № 2а-17404/10/2670, № 200/14811/16-а, № 338/126/17, № 214/6749/16-а, № 826/19832/14, № 821/4495/14, № 2а-7375/12/2070 є відмінними від тих, що маємо у цій справі.

Тому наведені скаржником постанови ухвалені за інших фактичних обставин справи, установлених судами, а також врегульовуються іншими нормами матеріального права, а тому посилання заявника касаційної скарги на те, що судові рішення у цій справі ухвалені без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у цих постановах Верховного Суду є необґрунтованими,

Отже, касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судового рішення у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник також посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України відповідно до якого відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права.

Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, які неправильно застосовано судами попередніх інстанцій; висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права; як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Водночас скаржник не визначає щодо конкретно якої саме норми права, відсутній висновок Верховного Суду.

Суд звертає увагу скаржника, що формальне посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України не може вважатись належним виконанням вимог такого пункту щодо його обґрунтування.

З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованим посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.

Посилання на приписи статті 242 КАС України не підміняє визначення таких підстав касаційного оскарження.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права зводяться до незгоди із висновками судів попередніх інстанцій щодо обставин справи та наполяганні на переоцінці наявних у справі доказів, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Ураховуючи викладене та керуючись статтею 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шамборський Андрій Віталійович, на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2024 року у справі № 380/18654/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання дій протиправними та скасування наказу - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами у спосіб її надсилання до суду.

Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяЛ.О. Єресько