Справа № 160/24107/23
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними пунктів протоколу та наказу, зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:
- визнати незаконним та скасувати пункт 1.1 протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №2 від 06.04.2021 року щодо зняття позивача зі складом сім`ї 3 (три) особи з квартирного обліку;
- визнати незаконним та скасувати пункт 1.1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №185/НОД від 20.04.2021 року «Про затвердження рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформленого протоколом від 06.04.2021 року №2» щодо зняття позивача зі складом сім`ї 3 (три) особи з квартирного обліку;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (далі - ВЧ НОМЕР_1 , відповідач) поновити позивача зі складом сім`ї у три особи на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання при військовій частині НОМЕР_1 , в усіх чергах з дат та за відповідними номерами у списках станом на час звільнення з військової служби.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України та з 19.07.1999р. перебував на квартирному обліку для поліпшення житлових умов. Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом від 06.04.2021 №2, в подальшому затверджено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.04.2021 №185/НОД позивача та членів його сім`ї було знято з квартирного обліку у військовій частині у зв`язку зі звільненням з військової служби по закінченю контракту.
Ухвалою суду позовну заяву залишено без руху на підставі ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків.
На виконання ухвали суду, позивачем усунуті виявлені недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 07.11.2023р. позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого заперечує проти заявлених позовних вимог, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі зазначає, що позивач та члени його сім`ї одержали житло у користування з державного житлового фонду 25.02.2013, відповідно до ордеру Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району № 1 від 25.02.2013. Отже підстави їх залишення на обліку у частині - відсутні. Доказів щодо обсягу наданої житлової площі (саме житлової, а не інших категорій) позивач не надав. Отже, підстави для висновків про те, що позивач може потребувати поліпшення житлових умов - відсутні.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, суд виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 01.08.1995 по 17.07.2017 проходив військову службу у Збройних Силах України. Перед звільненням з військової служби у запас у 2017 році проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , мав вислугу років у 22 календарних роки.
З 19.07.1999 позивача зараховано в загальну чергу на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_2 та він перебував на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов. Внаслідок переміщення по службі був зарахований на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_3 , а потім - при військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до протоколів житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 30.10.2008 року №21 та 01.06.2010 року №3 до житлової справи позивача вносились зміни, а саме: до складу сім?ї спочатку зарахована дружина, а потім - син.
Позивач отримав службове житло у смт.Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області на сім?ю у складі трьох осіб, що підтверджується ордером №1 від 25.02.2013 року.
23.06.2017 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 №128 капітана ОСОБА_1 , начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 , звільнено з військової служби у запас (у зв?язку зі закінченням строку контракту) на підставі наказу командувача Високомобільних десантних військ Збройних Сил України від 14.04.2017 року №16. Виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення з 17.07.2017 року.
Згідно витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №2 від 06.04.2021 знято з квартирного обліку у військовій частині капітана ОСОБА_1 , який перебуває на обліку з 19.07.1999 року зі складом сім`ї три особи у зв`язку зі звільненням з військової служби зі закінченням строку дії контракту.
20.04.2021 згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №185/НОД затверджено рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , яке оформлене протоколом від 06.04.2021 №2, щодо зняття з квартирного обліку у військовій частині капітана ОСОБА_1 , який перебуває на обліку з 19.07.1999 року зі складом сім`ї три особи у зв`язку зі звільненням з військової служби зі закінченням строку дії контракту.
Не погоджуючись зі вказаними протоколом та наказом, позивач звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за захистом свої прав, свобод та інтересів.
Ухвалою від 18.09.2023 по справі № 183/550/22 Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області закрив провадження у цивільній справі з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 08.06.2022 по справі № 362/643/21.
20.09.2023 ОСОБА_1 звернувся з відповідним позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Викладене є підставою для поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.
Частиною 1 ст.46 Конституції Українизакріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких громадянин має змогу побудувати житло, придбати його у власність, або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступною платою відповідно до закону.
Частиною першою ст.12 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - закон №2011-XII) передбачено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР (з 07.05.2022 - Житловий кодекс України) та іншими нормативно-правовими актами.
У рішенні застосовуються норми законодавства, що діяли на час виникнення правовідносин.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.
Отже, зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, і зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Саме ст.20 Закону № 2011-XII є спеціальною нормою матеріального права, яка гарантує військовослужбовцям таке право та визначає умови для реалізації цього права - наявність вислуги на військовій службі 20 років і більше.
Статтею 47 ЖК Української РСР визначено норму житлової площі, яка встановлена в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.
Крім того ст.50 ЖК Української РСР передбачено вимоги, що ставляться до жилих приміщень. Зокрема при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя.
Жиле приміщення надається військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею у цьому населеному пункті, але не більше 13,65 квадратних метра жилої площі на одну особу, при цьому враховується жила площа у квартирі (будинку), яка знаходиться у приватній власності військовослужбовця або членів його сім`ї, якщо ними не використані житлові чеки.
Пунктом 1.5 Розділу І Інструкції № 737 визначено, що військовослужбовці та члени їх сімей визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, на загальних підставах відповідно до вимог чинного законодавства.
Статтею 34 Житлового кодексу Української РСР визначено підстави для визнання громадян потребуючими поліпшення житлових умов. Зокрема потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок п.1 ч.1 ст.34 Кодексу).
Відповідно до ЖК Української РСР, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов та залишили роботу на підприємствах, в установах та організаціях у зв`язку з виходом на пенсію беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов нарівні з працюючими на цих підприємствах, в установах, організаціях громадянами.
Порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, згідно ст.38 ЖК Української РСР встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.
Постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року №470 затверджені Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР (Далі - Правила).
Згідно п.10 Правил, громадяни, які залишили роботу на підприємствах, в установах, організаціях, що здійснюють квартирний облік, у зв`язку з виходом на пенсію, беруться на облік нарівні з робітниками і службовцями даного підприємства, установи, організації.
Крім того, Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року № 1081 (Далі - Порядок № 1081) визначено механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей ( п.1 Порядку, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно п.3 Порядку №1081 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.
Крім того, даний Порядок №1081 передбачає і випадки, коли військовослужбовці знімаються з обліку, а саме у разі: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4) подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством (п. 30 Порядку в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Такий перелік є вичерпним.
Таким чином, системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави до обґрунтованого висновку про те, що основним критерієм для набуття військовослужбовцем права на отримання соціальних гарантій після звільнення з військової служби, у тому числі й на забезпечення житловою площею згідно встановленої норми, є наявність вислуги на військові службі 20 років і більше. Саме тому, військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей, мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення з військової служби в запас чи відставку. Закінчення строку контракту є лише визначеною законом підставою до звільнення, оскільки така підстава як «звільнення з військової служби у зв`язку із набуттям права на пенсію», законом не визначена.
А тому при наданні оцінці наявності підстав для зняття особи з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов при військовій частині та можливості застосування до останнього положень абз. 1 п. 2.16 Інструкції №737, житловим комісіям військових частин слід було виходити із системного аналізу вимог вище вказаного законодавства та зокрема із положень ч.1 ст.12 Закону № 2011-XII в частині наявності у військовослужбовця 20 років і більше вислуги.
Крім того, згідно п. 2.18 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України №737 від 30.11.2011, військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов у випадках, передбачених законодавством, за місцем перебування на квартирному обліку, унаслідок чого зникла потреба в наданні жилого приміщення; отримання за рахунок житлових фондів Міністерства оборони України жилого приміщення для постійного проживання; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік або неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 01 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.17 цього розділу); обрання для постійного місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством.
У вищезазначеному пункті вказаного нормативно-правового акту міститься вичерпний перелік підстав зняття військовослужбовців з квартирного обліку.
В свою чергу, відповідно до абз.1 п.2.16 Інструкції №737 військовослужбовці, які перебувають на обліку, під час звільнення з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання жилого приміщення з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби, а в разі розформування військової частини у військовому комісаріаті і КЕВ (КЕЧ) району, на території обслуговування яких знаходилася розформована військова частина, та користуються правом позачергового одержання жилого приміщення.
Пунктом 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року № 1081, передбачено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.
Згідно п.9 ст.12 Закону № 2011-XII , військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
При цьому, граматичний аналіз вказаних норм свідчить про те, що дія вказаної норми не пов`язується з тим, з якої підстави військовослужбовець звільнений в запас. Підстави звільнення стосуються лише звільнення у відставку, на що вказує вжитий законодавцем сполучник «або», який підкреслює взаємо виключення перелічуваних підстав та вказує на їх роздільність.
Отже, існує вичерпний перелік підстав, при яких військовослужбовці мають право залишатися на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов при звільненні з військової служби. Крім того, згідно з чинним законодавством звільнення з військової служби в запас не є підставою для зняття позивача та членів його сім`ї з квартирного обліку у військовій частині.
Аналогічний правовий висновок викладено у Верховним Судом у постановах: від 25 березня 2019 року у справі №359/2295/17, від 08 квітня 2020 року у справі №683/2197/18, від 20 травня 2019 року у справі №487/6514/17, від 20 січня 2021 року у справі №460/6031/18.
Суд враховує, що позивач проходив військову службу за контрактом та його звільнено в запас за закінченням строку дії такого контракту.
Згідно витягу з наказу (по стройовій частині) від 23.06.2017 року №128 військової частини НОМЕР_1 вислуга років позивача становить 22 календарних роки.
Як підтверджено матеріалами справи та не заперечується відповідачем, позивач отримав приміщення зі статусом "службове" згідно ордеру №1 від 25.02.2013 року.
Саме на одержання цього житла відповідач посилається як на підставу зняття позивача з квартирного обліку.
Докази забезпечення позивача та членів його сім`ї іншим приміщенням для постійного проживання або виплати грошової компенсації за таке приміщення відповідачем не надані.
Разом з тим, суд враховує, що житлове приміщення, отримане позивачем та членами його сім`ї згідно ордеру №1 від 25.02.2013 року, має статус "службового". Про що прямо свідчить позначка на цьому ордері та викладене не спростовується відповідачем.
Нормативно-правовими актами, які визначають правовий статус службового житла, є:
Житловий кодексу УРСР;
Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затверджене постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37.
Законодавство не містить чіткого визначення поняття "службове житлове приміщення". При цьому, із аналізу положень вказаних вище нормативно-правових актів вбачається, що службове житлове приміщення - це таке житлове приміщення, що перебуває у державній, комунальній, а в окремих випадках і в приватній власності (але крім житлових приміщень, що перебувають у приватній власності фізичних осіб), яке у зв`язку з характером трудових відносин призначене для більш близького проживання працівників.
Для того, щоб житлове приміщення набуло статусу службового, відповідний орган місцевого самоврядування на підставі клопотання адміністрації органу, закладу, установи, підприємства повинен прийняти рішення про включення житла до числа службових. У зв`язку з таким рішенням службове житлове приміщення закріплюється як службове за відповідним органом, закладом, установою, підприємством.
Разом з тим, у п.8 порядку №1081 визначено, що житлове приміщення включається до числа службового згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженого з квартирно-експлуатаційним органом.
При цьому житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень. Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу (п.11 порядку №1081).
Станом на час подання пакета документів про виключення з числа службових квартири за Адресою 1 та надання їй статусу квартири для постійного проживання була чинною Інструкція про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям ЗСУ та членам їх сімей житлових приміщень, затверджена наказом Міністерства оборони від 30.11.2011 №737, яка втратила чинність 16.10.2018 та яка визначала механізм і порядок виключення квартир із числа службових у ЗСУ.
Пунктом 2.2 цієї інструкції передбачено, що всі рішення щодо включення (виключення) житлового приміщення до (із) числа службового приймаються Міноборони. У подальшому житлове приміщення включається (виключається) до (із) числа службового за рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженим з начальником відповідних територіальних квартирно-експлуатаційних управлінь.
Згідно з п.3.5 інструкції для включення (виключення) квартир до (із) числа службових на підставі наказу начальника гарнізону про ї визначення кількості службових жилих приміщень та жилих приміщень для постійного проживання в гарнізоні начальником гарнізону за погодженням з КЕВ (КЕЧ) району направляються листи до сільських, селищних, міських, районних у місті (у разі їх створення) рад (відповідних державних адміністрацій) про включення (виключення) квартири до (із) числа службових. До листа щодо виключення квартир із числа службових обов`язково додається відповідний протокол засідання комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗСУ.
Відповідно до абз.16 пп.3.3 цієї інструкції рішення (пропозиції) комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗСУ є остаточними для начальника гарнізону, керівника квартирно-експлуатаційного органу, голови гарнізонної житлової комісії та командира військової частини.
Згідно з абзацами 4, 5 пп.3.5 інструкції для виключення квартири з числа службових військовослужбовець чи особа, звільнена у запас (відставку), подає начальнику КЕВ (КЕЧ) району рапорт (заяву), підписаний (підписану) всіма повнолітніми членами сім`ї.
Обов`язковою умовою для виключення квартир із числа службових є перебування військовослужбовців і осіб, звільнених у запас або відставку, на квартирному обліку в ЗСУ і відповідність займаного житла нормам законодавства, встановленим для даного населеного пункту, що буде підставою для зняття сім`ї військовослужбовця з квартирного обліку.
Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.12.2020 року по справі № 750/8002/19.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
На час розгляду адміністративної справи відповідачем не надано доказів зміни статусу житлового приміщення, одержаного позивачем та членами його сім`ї згідно ордеру №1 від 25.02.2013 року.
Як зазначено у рішенні вище, доказів забезпечення позивача та членів його сім`ї іншим приміщенням для постійного проживання або виплати грошової компенсації за таке приміщення відповідачем не надано.
З урахуванням зазначених норм права та обставин справи, а саме того, що позивач має календарну вислугу на військовій службі понад 22 роки, під час проходження військової служби до звільнення перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 , суд дійшов висновку, що позивач має право на залишення на квартирному обліку у відповідача і після звільнення його з військової служби.
Суд також критично оцінює прийняття відповідачем оспорюваного рішення про зняття позивача зі складом сім`ї з квартирного обліку у військовій частині з квітня 2021 року, тоді як капітана ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас (у зв?язку зі закінченням строку контракту) наказом командира військової частини НОМЕР_1 №128 від 23.06.2017 року.
При звільненні позивача питання забезпечення його та членів його сім`ї іншим приміщенням для постійного проживання або виплати грошової компенсації за таке приміщення не вирішувалось.
Тому рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 06.04.2021 року, оформлене протоколом №2 від 06.04.2021 року, у частині зняття капітана ОСОБА_1 з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (п.1.1) та наказ командира військової частини НОМЕР_1 №185/НОД від 20.04.2021 року в частині зняття з квартирного обліку капітана ОСОБА_1 , зі складом сім`ї три особи в зв`язку зі звільненням з військової служби у запас після закінчення строку контракту (п.1.1) є протиправними та підлягають скасуванню.
При цьому, суд виходить з того, що вимога про визнання рішення субєкта владних повноважень незаконним, неправомірним, тощо, є різними словесними виразами одного і того самого способу захисту порушеного права позивача, а саме: визнання рішення незаконним, в даному випадку суд ототожнює вимогу позивача про визнання рішення протиправним.
Позивач підлягає поновленню зі складом сім`ї у три особи на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання при військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст.90 КАС Українисуд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що такі необхідно задовольнити.
Позивач в даній категорії справ звільнений від сплати судового збору відповідно до закону, тому виходячи з положень ст.139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст.9, 90, 72-78, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними пунктів протоколу та наказу, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати пункт 1.1. протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №2 від 06.04.2021 року щодо зняття капітана ОСОБА_1 зі складом сім`ї 3 (три) особи з квартирного обліку.
Визнати протиправним та скасувати пункт 1.1. наказу командира військової частини НОМЕР_1 №185/НОД від 20.04.2021 року "Про затвердження рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформленого протоколом від 06.04.2021 року №2" щодо зняття капітана ОСОБА_1 зі складом сім`ї 3 (три) особи з квартирного обліку.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 зі складом сім`ї три особи, на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлового приміщення для постійного проживання при військовій частині НОМЕР_1 , в усіх чергах з дат та за відповідними номерами у списках станом на час звільнення з військової служби.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова