Справа № 674/303/24
Суддя: Мойсюк М.І
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 674/303/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сосна О.М.

Суддя-доповідач - Мойсюк М.І

25 квітня 2024 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мойсюка М.І

суддів: Сторчака В. Ю. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 15 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови.

Обґрунтовуючи поданий позов позивач зазначив, що 14 лютого 2024 року начальник Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті Гречаник О. В. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення № 005976, якою його притягнув до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.132-1 КУпАП. Позивач вважає, що адміністративне стягнення накладене з пропуском строку.

Вважаючи оскаржувану постанову протиправною, позивач просив про задоволення прозову.

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 15 березня 2024 року позов задоволено, скасовано постанову №005976 від 14.02.2024 року начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті Гречаника Олександра Володимировича про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.132-1 КУпАП, а провадження у справі закрито.

Стягнуто на користь позивача судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідач оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції неповно з`ясував усі обставини по справі, вважає, що позивач, як особа за якою зареєстрований транспортний засіб є суб`єктом адміністративного правопорушення, його вина доведена належними та допустимими доказами.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і зазначене вбачається з матеріалів справи, що згідно з постановою №005976 від 14.02.2024 року, яка винесена начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Гречаником О.В., водій ОСОБА_2 14.08.2023 о 15:30 год. на а/д 0-231702 с. Розсоша, Хмельницького району, здійснив вантажоперевезення на транспортному засобі VOLVO номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , від проходження габаритно-вагового контролю відмовився. Відтак, керуючись ст.229 КУпАП позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.3 ст.132-1 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф в розмірі 51 000 гривень.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 власником автомобіля VOLVO номерний знак НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 .

16.06.2023 ОСОБА_2 уклав договір перевезення вантажів №26 з ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Агропромтехніка», с. Розсоша, Хмельницький район та на підставі товарно-транспортної накладної здійснював перевезення вантажу.

Задовольняючи позов суд першої інстанції встановив і правильно виходив з того, що відповідачем порушено вимоги ч.1 ст.38 КУпАП щодо строків накладення адміністративного стягнення, що є достатньою та окремою правовою підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Переглядаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши дотримання судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, встановлення фактичних обставин у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 7 КУпАП закріплено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статі 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами частин першої і другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення згідно з оскаржуваною постановою стало те, що 14.08.2023 року водій ОСОБА_2 відмовився від проходження габаритно-вагового контролю транспортного засобу VOLVO номерний знак НОМЕР_1 .

Частиною третьою статті 132-1 КУпАП передбачено накладення штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за відмову від проходження габаритно-вагового контролю.

Разом з тим, частиною першою статті 38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Тобто, за приписами ст. 38 КУпАП початком перебігу строку для накладення адміністративного стягнення є наступний день після вчинення адміністративного правопорушення. Вказана стаття не передбачає інших умов перебігу цього строку.

Згідно із оскаржуваною постановою № 005976 від 14 лютого 2024 року порушення виявлено та вчинене 14 серпня 2023 року, однак постанову про накладення адміністративного стягнення винесено 14.02.2024.

Враховуючи, що адміністративне стягнення на особу може бути накладено не пізніш, як через два місяці з дня вчинення правопорушення, застосування його 14.02.2024 відбулося поза межами строків, встановлених статтею 38 КУпАП.

Частиною 7 статті 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю з підстав закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Отже, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення можливе за наявності такої умови як факт закінчення встановленого законом двомісячного строку притягнення особи до відповідальності, перебіг якого розпочинається з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення.

Тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки оскаржувана позивачем постанова підлягає скасуванню за закінченням встановленого законом двомісячного строку для притягнення до адміністративної відповідальності, а провадження у цій справі - закриттю.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції встановив дійсні обставини справи, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 15 березня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Мойсюк М.І

Судді Сторчак В. Ю. Граб Л.С.