Справа № 240/25663/22
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2024-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/25663/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Горовенко Анна Василівна

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

24 квітня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Капустинського М.М. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В :

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Позивач звернувся із позовом до Житомирського окружного адміністративного суду в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №12-ДС від 08.03.2022 про звільнення за прогул;

- поновити на посаді ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста командування ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.03.2022 до винесення рішення суду.

ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 22.02.2024 визнано передчасним висновок суду про визнання поважними причин пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду, викладений в ухвалі Житомирського окружного адміністративного суду від 30.11.2022 про відкриття провадження у справі.

Клопотання ІНФОРМАЦІЯ_2 про залишення позову без розгляду задоволено та залишено позов без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції враховано лише свідчення осіб, які є службовцями та перебувають в трудових відносинах зі стороною відповідача про те, що трудову книжку позивачем отримано 13.09.2022.

При цьому зазначає, що копію наказу про звільнення та трудову книжку вона отримала лише 19.09.2022, а тому вважає строк звернення до суду не пропущеним.

ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що позивач офіційно була повідомлена про зміст оскаржуваного наказу 13.09.2022, однак до суду з позовом звернулася лише 17.10.2022, тобто з порушенням строків передбачених ст. 122 КАС України.

V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою суду від 03.04.2024 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду на 23.04.2024 о 09:30.

Враховуючи, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, при цьому в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 30.11.2022 у зв`язку із задоволенням заяви позивача, визнано поважними, вказані ОСОБА_1 підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

27.01.2023 ІНФОРМАЦІЯ_3 надіслав до суду клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

В обґрунтування заявленого клопотання вказав, що починаючи з 01.03.2022 позивач на робочому місці не з`являлася, обов`язків за посадою не виконувала (у тому числі дистанційно). Вказує, що відповідно до запису у Книзі руху трудових книжок і вкладишів, ОСОБА_1 отримала трудову книжку та відповідно отримала наказ про звільнення 13.09.2022.

Зауважує, що твердження позивача щодо ознайомлення з наказом про звільнення - 19.09.2022, не відповідають дійсності.

Таким чином, на думку відповідача, ОСОБА_1 повідомлена про зміст оскаржуваного наказу - 13.09.2022, однак до суду з позовом про скасування зазначеного наказу, звернулася лише 17.10.2022, тобто з порушенням строків звернення до суду, передбачених ст.122 КАС України.

Згідно з ухвалою суду від 01.02.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення її недоліків шляхом подання до суду доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, з урахуванням висновків суду.

На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху позивачем подано до суду заяву від 13.02.2023.

У вказаній заяві позивач заперечила, що трудову книжку отримала 13.09.2022. Окрім того, позивач просила викликати свідків, з метою підтвердження обставин, які викладені у позовній заяві.

Відповідно до ухвали суду від 22.02.2023 продовжено розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В подальшому судом першої інстанції було здійснено виклик свідків та враховано їх пояснення, надані в судовому засіданні.

Також в суді першої інстанції позивач надала пояснення, що лише 9-10 вересня 2022 року приїхала до міста Житомир, при цьому в`їхала до України, перетнула кордон - 01.09.2022. Проте, через несправності з автомобілем, раніше не мала змоги прибути до міста. Зважаючи на те, що понад тиждень перебувала у дорозі та, враховуючи хворобливий стан свого чоловіка, вирішила відпочити за містом, а потім вийти на роботу.

Позивач заперечила, що 13.09.2022 виходила на роботу, а також заперечує отримання нею трудової книжки та оскаржуваного наказу саме 13.09.2022. ОСОБА_1 вказує, що саме в цей день - 13.09.2022, перебувала за містом з ночівлею на риболовлі разом зі своїм чоловіком та спільним другом - ОСОБА_2 .

За словами позивача, вона 19.09.2022 вийшла на роботу та у відділі кадрів дізналась про наявність оскаржуваного наказу про її звільнення з роботи. В подальшому, цього ж дня, у відділі кадрів, отримавши трудову книжку поставила особистий підпис в Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них. Водночас позивач наголошує на тому, що дату отримання трудової книжки власноруч не ставила.

У свою чергу відповідачем надано до суду копію сторінок з Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якому міститься запис за №46, що засвідчує облік трудової книжки головного спеціаліста ОСОБА_1 . Відповідно до змісту вказаного запису у розділі №13 міститься особистий підпис ОСОБА_1 , що засвідчує отримання нею трудової книжки на підставі наказу про звільнення від 01.03.2022. Окрім того, у зазначеному розділі вказано дату отримання - "13.09.2022".

VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частинами третьою, п`ятою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з цим, порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретного органу, особи (або осіб) щодо неї.

День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Тобто законодавець виходить не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 12.02.2020 у справі №320/5468/18.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 17.09.2020 у справі №380/2210/20.

Предметом позову в даній справі є, визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №12-ДС від 08.03.2022 про звільнення ОСОБА_1 за прогул, з встановленням таких способів відновлення прав позивача як, поновлення на посаді та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Матеріалами справи підтверджується, що трудову книжку та оскаржуваний наказ позивач отримала 13.09.2022.

До Житомирського окружного адміністративного суду з даним позовом ОСОБА_1 звернулася 17.10.2022, про що свідчить відтиск штемпелю печатки Житомирського окружного адміністративного суду, тобто з пропуском місячного строку встановленого статтею 122 КАС України.

Позивач вважає, що не пропустила строку звернення до суду, оскільки трудову книжку та оскаржуваний наказ вона отримала 19.09.2022, проте вказані твердження спростовуються матеріалами справи, зокрема записами в Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них. Також її твердження спростовується показами свідків допитаних судом першої інстанції.

Разом з тим колегія суддів зазначає, що згідно матеріалів справи позивача звільнено наказом від 08.03.2022. При цьому позивач як державний службовець зобов`язана була добросовісно виконувати свої службові обов`язки та з`являтися на робоче місце і цікавитися яким чином вирішене питання її відсутності на робочому місці такий тривалий час.

Однак, з дня винесення наказу про звільнення (08.03.2022) по дату отримання позивачем такого наказу (13.09.2022) минуло понад півроку. За цей час позивач не з`являлася на робоче місце та не вжила жодних заходів для отримання оскаржуваного наказу. Позивач не вказує причин такого зволікання, рівно як і не вказує на поважність причин пропуску строку звернення до суду, а вважає його не пропущеним.

Позивачем зазначено лише, що 13.09.2022 вона не виходила на роботу та не отримувала трудової книжки та оскаржуваного наказу саме 13.09.2022, оскільки в цей день - 13.09.2022, перебувала за містом з ночівлею на риболовлі, разом зі своїм чоловіком та спільним другом - ОСОБА_2 .

Щодо таких доводів суд зазначає, що твердження про те, що 13.09.2022 не виходила на роботу спростовуються доказами, які зібрав і перевірив суд першої інстанції, а саме показами свідків, які пояснили, що позивач перебувала 13.09.2022 на робочому місці та свідків, які спростовують твердження позивача про те, що ОСОБА_2 13.09.2022 перебував з нею за містом, а також витребуваними судом документами.

При цьому суд першої інстанції надав правильну оцінку вказаним доказам, в т.ч. правомірно відхилив покази ОСОБА_3 про те, що він 13.09.2022 перебував за містом разом з позивачкою та її чоловіком, оскільки такі спростовуються показами інших свідків та листами ПрАТ "Ліктрави", які підтверджують той факт, що ОСОБА_3 13.09.2022 весь робочий день перебував на робочому місці.

Судом першої інстанції вірно вказано, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права.

Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказам.

Маючи намір добросовісної реалізації належного права на доступ до правосуддя, сторона повинна забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону.

В даному випадку доказів існування поважних причин, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду із даним позовом, позивачем суду не надано.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення позову без розгляду з підстав звернення до суду після спливу строку на звернення з таким позовом та не заявленням клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, передбачених ч.4 ст.328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Капустинський М.М. Сапальова Т.В.