Справа № 380/25389/23
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2024-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

26 квітня 2024 року

м. Київ

справа №380/25389/23

адміністративне провадження № К/990/14050/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2024 року

у справі №380/25389/23

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Львівської міської ради

про визнання протиправним та скасування рішення про демонтаж тимчасової споруди,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 (далі - скаржник, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Львівської міської ради, в якій просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 29 вересня 2023 року №1029 "Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 ";

- судові витрати покласти на відповідача.

Одночасно з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, у якій просив зупинити дію рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 29 вересня 2023 року №1029 "Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 ".

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2023 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено повністю.

Зупинено дію рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 29 вересня 2023 №1029 "Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 " до набрання законної сили судовим рішенням у справі №380/25389/23.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2024 року скасовано ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2023 року і ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії рішення про демонтаж тимчасової споруди.

Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 11 квітня 2024 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.

У касаційній скарзі скаржник просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2024 року та залишити в силі ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2023 року.

Колегія суддів перевірила наведені у касаційній скарзі міркування, додані до неї матеріали і дійшла висновку про те, що у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою слід відмовити з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Статтею 151 КАС України визначені види забезпечення позову.

Згідно з частиною першою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Як вбачається з касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 29 вересня 2023 року №1029 "Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 ".

Також, позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення адміністративного позову, відповідно до якої просив суд зупинити дію рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 29 вересня 2023 року №1029 "Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 " до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

В обґрунтування вказаної заяви ОСОБА_1 покликався на те, що тимчасова споруда встановлена ним на законних підставах. Відповідач не має правових підстав для прийняття рішень з приводу майна та інших об`єктів, що знаходяться на території с. Малехів, оскільки Львівська міська територіальна громада не є законним правонаступником Малехівської громади та територія Малехівської громади не входить до території Львівської громади. Вказана обставина беззаперечно свідчить про незаконність оскаржуваного рішення та відсутність у відповідача правових підстав для його прийняття.

Позивач також зазначав, що відповідач не дотримався процедури, визначеної Положенням про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у місті Львові, затвердженим ухвалою Львівської міської ради №4526 від 23 квітня 2015 року.

На думку позивача виконання Комунальним підприємством "Адміністративно-технічне управління" оскаржуваного рішення шляхом демонтажу встановленої тимчасової споруди унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких останній звернувся до суду, оскільки до набрання рішенням суду законної сили у цій справі вказану тимчасову споруду буде демонтовано.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2023 року заяву задоволено повністю.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, Виконавчий комітет Львівської міської ради звернувся до Восьмого апеляційного адміністративного суду зі скаргою, в якій зазначив, що ухвалу суду першої інстанції прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга відповідача була мотивована тим, що будь-які правовстановлюючі документи у позивача на тимчасову споруду, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , є відсутніми; вказана споруда набула статусу самовільно встановленої, через що підлягає демонтажу.

Окрім цього, позивач фактично звів капітальну (а не тимчасову) споруду; будь-які дозволи на початок будівництва є відсутніми; дія виданого паспорту прив`язки тимчасової споруди закінчилася 31 грудня 2021 року; земельна ділянка під вказаною споруду не відведена під комерційну діяльність.

Відповідач вважав, що зі змісту заяви про забезпечення позову, а також доданих документів не встановлено будь-яких об`єктивних обставин, з яких можливо було зробити висновок про те, що до моменту ухвалення рішення в адміністративній справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача і захист цих прав, свобод або інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Викладені позивачем припущення стосовно можливого заподіяння шкоди майновим правам і інтересам позивача не є очевидними та документально підтвердженими.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2024 року скасовано ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2023 року і ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №380/25389/23, суд апеляційної інстанції виходив з того, що сам лише факт прийняття рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №1029 від 29 вересня 2023 року "Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 ", без застосування процедури його реалізації, встановленої вказаним Порядком розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у місті Львові, затвердженим ухвалою Львівської міської ради №4526 від 23 квітня 2015 року, не заподіює негативних наслідків для позивача.

Крім того суд зазначив, що позивачем не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, які б унеможливили захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі. Окрім того, в матеріалах справи є відсутніми докази на підтвердження того, що невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Також позивач не вказав, що відповідачем чи третіми особами здійснюються будь-які фактичні дії, спрямовані на виконання спірного рішення. Необхідність вжиття заходів забезпечення позову фактично обумовлена протиправністю оскаржуваного рішення відповідача. Викладене, в цілому, свідчить про непропорційність та неспівмірність запропонованих позивачем заходів забезпечення позову.

З огляду на викладені обставини Верховний Суду зазначає, що заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17 зазначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Водночас Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 01 червня 2022 року у справі №380/4273/21 сформулював наступну правову позицію щодо застосування статей 150, 151 КАС України:

"Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Сам собою факт прийняття відповідачем рішень, які стосуються прав та інтересів позивача та обмежують його діяльність, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.".

Оскаржуваним рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 29 вересня 2023 року №1029 "Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 " позивачу рекомендовано демонтувати тимчасову споруду за власні кошти та попереджено, що у випадку невиконання такої вимоги, тимчасова споруда буде демонтована Комунальним підприємством "Адміністративно-технічне управління" за участю представника Шевченківської районної адміністрації у примусовому порядку та переміщена на зберігання.

Тобто, Верховний Суд вважає, що оскільки предметом забезпечення позову є саме тимчасова споруда, яка має бути пересувною, а тому у разі поновлення прав позивача у судовому порядку, може бути повернута на попереднє місце розташування.

До того ж, на думку колегії суддів, у касаційній скарзі позивач не наводить доводів на спростування висновків суду про відсутність конкретних обґрунтувань порушення прав позивача із обов`язковим підтвердженням належними і допустимими доказами, а лише наводить доводи про протиправність оскаржуваного рішення відповідача, які можуть бути встановлені лише під час розгляду справи по суті.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо, зокрема, суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

У пункті 2 частини другої цієї статті встановлено, що суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Таким чином, оскаржуване судове рішення є вмотивованим і таким, що ґрунтується на законі, зокрема положеннях статей 150, 151 КАС України. Правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Зазначені в касаційній скарзі міркування та судження не применшують правильності висновків рішення суду апеляційної інстанції.

Посилання позивача на постанови Верховного Суду 23 січня 2020 року у справі №1840/2909/18, від 19 жовтня 2021 року у справі №ЗД/380/67/20, від 25 квітня 2023 року у справі №380/10756/22 є безпідставними, оскільки зазначені рішення постановлені за відмінних правовідносин та за інших фактичних обставин, встановлених судами у кожній із зазначених справ.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.

Аналогічна правова позиція щодо застосування статей 150, 151 КАС України висловлена Верховним Судом в ухвалах від 11 вересня 2023 року у справі №320/15809/23 та від 12 вересня 2023 року у справі №260/1301/23.

Керуючись статтями 169, 248, 328, 333, 355, 359 КАС України, Суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2024 року у справі №380/25389/23 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення про демонтаж тимчасової споруди.

2. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя -доповідач Я.О. Берназюк

Судді С.М. Чиркін

В.М. Шарапа