Справа № 520/7200/24
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2024-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

26 квітня 2024 року № 520/7200/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Білової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати Рішення Відділу перерахунку пенсій № 2 Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві о/р 13 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 » від 01 січня 2024 року, яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відмовлено в перерахунку пенсії з врахуванням його стажу до 01 січня 2004 року;

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , невизнаний стаж роботи за періоди його роботи з 02 квітня 1990 року по 13 січня 1992 року у Проектно-виробничому кооперативі «Вертикаль» на посаді конструктора, з 25 лютого 1992 року по 10 лютого 1993 року на посаді заступника директора Малого підприємства «Рубін» та з 17 березня 1993 року по 30 січня 1997 року на посаді заступника директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіапросервіс ЛТД».

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з урахуванням стажу його роботи з 02 квітня 1990 року по 13 січня 1992 року у Проектно-виробничому кооперативі «Вертикаль» на посаді конструктора, з 25 лютого 1992 року по 10 лютого 1993 року на посаді заступника директора Малого підприємства «Рубін» та з 17 березня 1993 року по 30 січня 1997 року роботу на посаді заступника директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіапросервіс ЛТД».

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що певні недоліки заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для відмови зарахувати зазначені у ній періоди роботи до страхового стажу позивача.

Ухвалою суду від 27.03.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі, надано відповідачу строк на подання відзиву протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали. Витребувано у ГУ ПФУ в Харківській області протокол первинного призначення позивачу пенсії за віком та розрахунок стажу позивача на момент такого призначення.

Вказану ухвалу відповідачем отримано 28.03.2024 через кабінет Електронного суду, що підтверджується довідкою, сформованою в автоматичному режимі.

28.03.2024 ГУ ПФУ в Харківській області надано до суду докази, витребувані судом.

Відповідач не погодився з позовними вимогами та направив до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що станом на 29 липня 2022 року Позивач досяг пенсійного віку. Із змісту Трудової книжки серія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 від 30 листопада 1979 року, яка видана відділом кадрів Автоколона № 1559 «Півносетинпобутодяг» (на російській «Севосетинбытодежда»), вбачається, що його страховий стаж на той момент складав 40 років 10 місяців і 3 дні. Однак під час призначення пенсії відділом Пенсійного фонду України до страхового стажу ОСОБА_1 не були враховані такі періоди: - з 27 жовтня 1980 року по 23 листопада 1982 року період проходження ОСОБА_1 військової служби в лавах Збройних сил СРСР; - з 02 квітня 1990 року по 13 січня 1992 року період роботи у Проектно-виробничому кооперативі «Вертикаль» на посаді конструктора; - з 25 лютого 1992 року по 10 лютого 1993 року період роботи на посаді заступника директора Малого підприємства «Рубін»; - з 17 березня 1993 року по 30 січня 1997 року період роботи заступником директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіапросервіс ЛТД». Таким чином, Пенсійним фондом України до страхового стажу ОСОБА_1 не було враховано 6 років 7 місяців і 18 днів стажу, що значно вплинуло на розмір його пенсії. При цьому позивачу не було надано ніяких пояснень, у зв`язку з чим вищевказані періоди роботи не враховані, які заходи, виходячи з положень ч. 2 та ч. 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", вживалися посадовими особами для перевірки інформації щодо періодів роботи, які вказані у Трудовій книжці НОМЕР_2 позивача, і чи зверталися вони до відповідних підприємств, установ, організацій, осіб або ж до самого ОСОБА_1 для надання відповідних документів, які підтверджують достовірність поданих відомостей про особу позивача, періоди його роботи, умови його праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідач не погодився з заявленими позовними вимогами та направив до суду відзив на адміністративний позов, в якому в обґрунтування заперечень зазначив, що в записі № 26 в трудовій книжці гр. ОСОБА_1 в даті прийняття з 02.04.1990 р. (нак.№ 7 К від 03.04.1990) є виправлення, в записах №: 28-29, № 30, № 32 (робота в проектно-виробничому кооперативі «Вертикаль», малому підприємстві «Рубін» та ТОВ «Авіапросервіс ЛТД») відсутні номери наказів та дати. Згідно наданої довідки № 17-11/2 від 17.11.2023, виданої ТОВ «Архіваріус», необхідні документи для підтвердження стажу роботи в вищезазначених організаціях гр. ОСОБА_1 на зберігання не надходили. Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю законних підстав.

Згідно з положеннями ч.4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Станом на 29 липня 2022 року ОСОБА_1 досяг пенсійного віку, у зв`язку з чим звернувся до пенсійного органу за призначенням пенсії за віком.

Як вбачається з протоколу призначення пенсії від 01.11.2022, ГУ ПФУ в Харківській області призначено позивачу пенсію за віком з 30.07.2022.

З розрахунку страхового стажу судом встановлено, що страховий стаж позивача зараховано тривалістю 29 років 11 місяців та 3 дні.

Під час призначення пенсії до страхового стажу ОСОБА_1 не були враховані всі періоди трудової діяльності, щодо яких наявні відомості у трудовій книжці, зокрема:

- з 27 жовтня 1980 року по 23 листопада 1982 року - період проходження ОСОБА_1 військової служби в лавах Збройних сил СРСР;

- з 02 квітня 1990 року по 13 січня 1992 року період роботи у Проектно- виробничому кооперативі «Вертикаль» на посаді конструктора;

- з 25 лютого 1992 року по 10 лютого 1993 року період роботи на посаді заступника директора Малого підприємства «Рубін»;

- з 17 березня 1993 року по 30 січня 1997 року період роботи заступником директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіапросервіс ЛТД».

При цьому, як зазначає позивач, йому не було повідомлено, у зв`язку з чим вищевказані періоди роботи не враховані, які заходи, виходячи з положень ч. 2 та ч. 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", вживалися посадовими особами для перевірки інформації щодо періодів роботи, які вказані Трудовій книжці НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 від 30 листопада 1979 року, і чи зверталися вони до відповідних підприємств, установ, організацій, осіб або ж до самого ОСОБА_1 для надання відповідних документів, які підтверджують достовірність поданих відомостей про особу позивача, періоди його роботи, умови його праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Вказані обставини відповідачем не спростовані.

Позивач після призначення пенсії звернувся за отриманням довідок для підтвердження наявного в нього страхового стажу, періоду його військової служби та навчання у вищому навчальному закладі.

Після отримання відповідей директора КП «Міський архів» вих. № П-85/23 від 12 вересня 2023 року, директора Державного архіву Харківської області вих. 01-43/2277 від 14 вересня 2023 року, директора ТОВ «АРХІВАРІУС» вих. № 17-11/2 від 17 листопада 2023 року, директора НВСЦ «Харківський народний архів» вих. № 06-15/78 від 05 грудня 2023 року, директора ПП «Міжрегіональний комерційний архів» вих. № 06-21/12 від 21 грудня 2023 року, позивач через особистий кабінет у Веб-порталі Пенсійного фонду України подав заяву про перерахунок раніше призначеної йому пенсії за віком з врахуванням всього наявного в нього стажу до 01 січня 2004 року, до якої додав скан-копії вищевказаних відповідей.

З 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення і перерахунок пенсій, який передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсій бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер. Можливість застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 за № 339/35961.

Як вбачається з матеріалів справи, за принципом екстериторіальності заяву позивача було передано на розгляд до ГУ ПФУ в м. Києві.

Рішення Відділу перерахунку пенсій № 2 Головного управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 » від 01 січня 2024 року позивачу відмовлено в перерахунку пенсії згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку відсутністю законних підстав.

В обґрунтування вказаного рішення відповідачем зазначено, що в записі № 26 в трудовій книжці ОСОБА_1 в даті прийняття з 02.04.1990 р. (нак. №7 К від 03.04.1990) наявне виправлення, в записах № 28-29, № 30, № 32 (робота в проектно-виробничому кооперативі «Вертикаль», малому підприємстві «Рубін» та ТОВ «Авіапросервіс ЛТД») відсутні номери наказів та їх дати. Згідно наданої довідки № 17-11/2 від 17.11.2023, виданої ТОВ «Архіваріус», необхідні документи для підтвердження стажу роботи в вищезазначених організаціях ОСОБА_1 на зберігання не надходили. Враховуючи зазначене, гр. ОСОБА_2 відмовлено в перерахунку пенсії згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю законних підстав.

Надаючи оцінку обґрунтованості прийнятого рішення, суд виходить з такого.

З матеріалів справи встановлено, що Трудова книжка НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 від 30 листопада 1979 року видана відділом кадрів Автоколона № 1559 «Півносетинпобутодяг».

З 02 квітня 1990 року по 13 січня 1992 року ОСОБА_1 працював у Проектно-виробничому кооперативі «Вертикаль» на посаді конструктора на підставі Наказу № 7 к від 03 квітня 1990 року та Наказу № 1к від 10 січня 1992 року відповідно (записи № 26-27).

В записі № 26 Трудової книжки НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 від 30 листопада 1979 року головою ПВК «Вертикаль» здійснено виправлення в даті прийняття на роботу з 16 квітня 1990 року на 02 квітня 1990 року, зазначено «виправленому вірити».

В період з 25 лютого 1992 року по 10 лютого 1993 року озивач працював на посаді заступника директора Малого підприємства «Рубін», яке розташовувалося на території Червонозаводського району м. Харкова (записи № 28-29).

З 17 березня 1993 року по 30 січня 1997 року ОСОБА_1 працював заступником директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіапросервіс ЛТД», звільнений Наказом № 3 к від 28 січня 1997 року (записи № 32-33).

Згідно з відповідями директора КП «Міський архів» вих. № П-85/23 від 12 вересня 2023 року, директора Державного архіву Харківської області вих. 01-43/2277 від 14 вересня 2023 року, директора ТОВ «АРХІВАРІУС» вих. № 17-11/2 від 17 листопада 2023 року, директора НВСЦ «Харківський народний архів» вих. № 06-15/78 від 05 грудня 2023 року, директора ПП «Міжрегіональний комерційний архів» вих. № 06-21/12 від 21 грудня 2023 року, документи Проектно-виробничого кооперативу «Вертикаль», Малого підприємства «Рубін», Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіапросервіс ЛТД» за період з 01 січня 1990 року по 31 грудня 1997 року у вказаних архівних установах відсутні.

Із доступної в мережі «Інтернет» інформації, зокрема з сайтів «YouControl» та «Opendatabot» вбачається, що вищевказані підприємства та установи є припиненими або їх свідоцтва про державну реєстрацію анульовані.

Не погоджуючись з отриманою відмовою, в частині незарахування стажу за періоди роботи з 02 квітня 1990 року по 13 січня 1992 року у Проектно-виробничому кооперативі «Вертикаль» на посаді конструктора, з 25 лютого 1992 року по 10 лютого 1993 року на посаді заступника директора Малого підприємства «Рубін» та з 17 березня 1993 року по 30 січня 1997 року на посаді заступника директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіапросервіс ЛТД», позивач звернувся до суду.

Незарахування періоду роботи з 11.02.1993 по 15.03.1993 позивачем не оскаржується, а відтак судом не досліджується та не оцінюється.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1,2, 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України також визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 4 червня 1998 р. № 794 «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування» (далі - Постанова № 794), доручено Пенсійному фонду разом із Міністерством праці та соціальної політики, Міністерством фінансів та Державною податковою адміністрацією забезпечити з 1 жовтня 1998 р. впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Система персоніфікованого обліку була впроваджена з 01 липня 2000 року.

Відповідно до п. 3 Постанови № 794, установлено, що починаючи з 1 липня 2002 р. обчислення пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" здійснюється із заробітку особи за період роботи після 1 липня 2000 р. за даними системи персоніфікованого обліку.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж до 01.07.2000, є трудова книжка.

За приписами наведених норм, уточнюючі довідки для підтвердження стажу необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 21.02.2020 р. у справі № 307/3091/16-а.

На час заповнення трудової книжки позивача за період 02.04.1992-29.07.1993 діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція № 162).

Відповідно до п.п. 2.5-2.9 вказаної Інструкції в разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу.

У разі потреби адміністрація підприємства видає робітникам та службовцям на їхнє прохання завірені виписки відомостей про роботу з трудових книжок.

Якщо підприємство, яке внесло неправильний або неточний запис, ліквідоване, виправлення вносяться правонаступником, а за його відсутності - організацією, що вище стоїть, якій було підпорядковане ліквідоване підприємство.

Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші повинні повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження чи невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу провадиться на підставі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.

Свідчення не можуть бути підставою для виправлення внесених раніше записів.

У розділах "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

При необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після вказівки відповідного порядкового номера, дати внесення запису у графі 3 пишеться: "Запис за N таким-то недійсний. Прийнятий за такою професією (посадою)" і в графі 4 повторюється дата і номер наказу (розпорядження) адміністрації, запис з якого неправильно внесено до трудової книжки.

Як вбачається з трудової книжки позивача, у записі № 26 про прийняття на роботу до Проектно-виробничого кооперативу «ВЕРТИКАЛЬ» зроблено виправлення шляхом закреслення числа « 16» та зазначення зверху числа « 02». Над виправленням зазначено «испр. верить».

Жодних даних щодо того, ким саме та коли внесено ці виправлення, підпису посадової особи, печатки підприємства, тощо вказане виправлення не містить, з огляду на що не можливо встановити, що таке виправлення зроблене роботодавцем, а відтак відсутні підстави вважати, що факт неправильності зазначення дати та здійснення виправлення у спосіб, який не відповідає вимогам чинного на той час законодавства, здійснений роботодавцем через неправильне заповнення трудової книжки.

Доказів прийняття на роботу позивача до Проектно-виробничого кооперативу «ВЕРТИКАЛЬ» саме 02.04.1990 до матеріалів справи не надано, відтак зібраними у справі доказами не підтверджено факту прийняття позивача на роботу до Проектно-виробничого кооперативу «ВЕРТИКАЛЬ» саме 02.04.1990.

Водночас, запис про прийняття позивача на роботу 16.04.1990 був внесений роботодавцем та засвідчений печаткою підприємства, підтверджується копією трудової книжки позивача.

Незарахування вказаного періоду роботи з 16.04.1990 в повному обсязі відповідачем є необґрунтованим, оскільки з огляду на наявні виправлення спірною в даному випадку є саме дата, з якої позивача прийнято на роботу, а не сам факт роботи позивача протягом усього періоду на вказаному підприємстві, оскільки факт роботи позивача в Проектно-виробничому кооперативі «ВЕРТИКАЛЬ» підтверджується записами в трудовій книжці, які за виключенням виправлення в даті прийняття відповідають вимогам нормативно-правових актів, чинних на момент внесення.

Записів про недійсність вказаного запису у встановленому законом порядку до трудової книжки не внесено, а відтак відсутні підстави вважати, що такий запис є недійсним.

Отже, наявні підстави для зарахування періоду роботи позивача до страхового стажу у Проектно-виробничому кооперативі «ВЕРТИКАЛЬ» з 16.04.1990 по 13.01.1992.

Суд також зазначає, що відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 18 вказаної постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Отже, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Відповідно до наведених норм чинного законодавства, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Подання додаткових документів, окрім трудової книжки відповідно до Порядку № 637, передбачено виключно для випадків, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови позивачу в зарахування періоду роботи з 25.02.1992 по 10.02.1993, 17.03.1993 по 30.01.1997 стало твердження відповідача, що записи № 28,29, 32 заповнено з порушенням вимог Інструкції ведення трудових книжок, а саме: не зазначено відомості про накази про прийняття на роботу та звільнення з роботи.

Судом встановлено, що трудова книжка позивача містить відповідні записи про прийняття та звільнення з роботи в Приватному малому підприємстві «РУБІН», та про прийняття та звільнення з роботи в ТОВ «Авіапросервіс ЛТД», проте у вказаних записах графа 4 «на підставі чого внесено запис» не заповнена.

Суд зазначає, що вказані записи в трудовій книжці позивача містять назву підприємства, засвідчені печаткою підприємства та підписами відповідальних осіб.

Щодо відсутності у трудовій книжці реквізитів наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи суд зазначає наступне.

Верховним Судом в Постанові від 12.09.2022 у справі 569/16691/16-а з приводу відсутності записів про наказ у трудовій книжці було зроблено наступний висновок:

« 25. Запис періоду роботи позивача з 20.10.1989 по 10.06.1990 в Кооперативі "Аврора" дійсно містить виправлення в посиланнях на наказ № 5 із незрозумілою датою, в записі з 11.06.1990 по 07.02.1991 в Кооперативі "Маяк" відсутній запис наказу про звільнення, запис періоду роботи з 20.02.1991 по 15.01.1994 на Малому підприємстві "Універсал" містить дописки різним чорнилом, зокрема в наказі № 4.

26. Згідно статті 62 Закону № 1788-XII та підпункту 4 пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

27. Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

28. Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити стаж позивача.

29. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.

30. Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

31. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09.08.2019 у справі № 654/890/17.»

Суд зазначає, що невнесення відомостей про накази в графу 4 у записах 28,29, 32 трудової книжки позивача сталися з вини роботодавця, внесення вказаних записів перебувало поза межами волевиявлення позивача, а відтак, з урахуванням дотримання інших вимог законодавства щодо заповнення трудової книжки, суд вважає, що вказаний період мав бути зарахований відповідачем до стажу роботи позивача.

Крім того, запис про період роботи в ТОВ «Авіапросервіс ЛТД» містить повні дані щодо запису про звільнення з вказаного підприємства (запис № 33), в тому числі дату та номер наказу про звільнення.

Подання додаткових документів, окрім трудової книжки відповідно до Порядку № 637 передбачено виключно для випадків, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем вчинялись активні дії з метою отримання документів на підтвердження спірних періодів стажу.

Одночасно, відповідно до ч. 2, 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів інформування позивача про необхідність подання додаткових доказів на підтвердження наявного спірного страхового стажу.

Відповідачем також не доведено використання наданих законом повноважень, передбачених ч. 3 ст. 44 Закону № 1058, та вчинення дій, спрямованих на отримання відповідних документів від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також перевірки обґрунтованості їх видачі та достовірності поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для вирішення питання про зарахування спірних періодів роботи до стажу позивача під час розгляду звернення позивача за перерахунком.

Отже, підхід відповідача до розгляду заяви ОСОБА_1 є свідченням надмірного формалізму, який, враховуючи значення вказаного питання для заявника, розцінюється судом як прояв недобросовісності, нерозумності та непропорційності.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що спірне рішення ГУ ПФУ в м. Києві не відповідає вимогам обґрунтованості, добросовісності, розумності та пропорційності, з огляду на що є протиправним та підлягає скасуванню.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі" ("Kudla v. Poland", заява № 30210/96, § 158), 16.08.2013 у справі "Гарнага проти України" ("Garnaga v. Ukraine", заява № 20390/07, § 29).

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. ЄСПЛ у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" ("Chahal v. the United Kingdom", заява № 22414/93, § 145) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

В даному випадку, коли ГУ ПФУ в м. Києві було відмовлено позивачу в зарахуванні періодів роботи з 16 квітня 1990 року по 13 січня 1992 року у Проектно-виробничому кооперативі «Вертикаль» на посаді конструктора, з 25 лютого 1992 року по 10 лютого 1993 року на посаді заступника директора Малого підприємства «Рубін» та з 17 березня 1993 року по 30 січня 1997 року на посаді заступника директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіапросервіс ЛТД», враховуючи підстави такої відмови та обставини справи, встановленого судом порушення прав позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, з урахуванням дати початку роботи в Проектно-виробничому кооперативі «Вертикаль» з 16 квітня 1990 року, а не з 02.04.1990, як про це просить позивач.

При цьому обраний позивачем та задоволений судом спосіб захисту прав в частині зобов`язання провести позивачу перерахунок пенсії з зарахуванням до стажу визначених судом періодів суд не вважає втручанням у дискреційні повноваження відповідача, з огляду на таке.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Постановою Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №806/1316/18 також визначено, що дискреційними є повноваженнями суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

З викладеного вбачається, що «власний розсуд» органів державної влади та місцевого самоврядування або осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування це вибір між двома або більше альтернативами рішеннями, коли кожне відповідне рішення є законним, або юридично допустимим (правомірним). З цього випливає, що у разі якщо відсутня законна альтернатива прийняття правомірного рішення, не може йтися про прийняття рішення органом державної влади та місцевого самоврядування або особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування «на власний розсуд».

В даному випадку відповідач не мав можливості прийняти будь-яке інше законне альтернативне рішення, яке було б відмінним від рішення про перерахунок позивачу пенсії з зарахуванням до стажу періодів роботи з 16 квітня 1990 року по 13 січня 1992 року у Проектно-виробничому кооперативі «Вертикаль» на посаді конструктора, з 25 лютого 1992 року по 10 лютого 1993 року на посаді заступника директора Малого підприємства «Рубін» та з 17 березня 1993 року по 30 січня 1997 року на посаді заступника директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіапросервіс ЛТД», у зв`язку з відсутністю будь-яких законних підстав для прийняття такого іншого рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 245 КАС України, у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону №1058 перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:

у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подано заяву про перерахунок пенсії 28.12.2023. Відтак перерахунок пенсії належить здійснити з 01.01.2024.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ч. 3 ст. 139 КАС України шляхом стягнення з ГУ ПФУ в м. Києві 2/3 сплаченого позивачем судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 241-247, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Відділу перерахунку пенсій № 2 Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 » від 01 січня 2024 року, яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відмовлено в перерахунку пенсії з врахуванням його стажу до 01 січня 2004 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01.01.2024 перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , із зарахуванням до страхового стажу позивача стажу його роботи з 16 квітня 1990 року по 13 січня 1992 року у Проектно-виробничому кооперативі «Вертикаль» на посаді конструктора, з 25 лютого 1992 року по 10 лютого 1993 року на посаді заступника директора Малого підприємства «Рубін», з 17 березня 1993 року по 30 січня 1997 року роботу на посаді заступника директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіапросервіс ЛТД».

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ) суму сплаченого судового збору в розмірі 645,97 грн (шістсот сорок п`ять гривень 97 копійок).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено 26.04.2024.

Суддя Білова О.В.