Справа № 807/2322/15
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні клопотання

25 квітня 2024 рокум. Ужгород№ 807/2322/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Ващиліна Р.О., суддів Дору Ю.Ю., Плеханової З.Б., розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої посадовою особою суб`єкта владних повноважень - відповідача в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіальної державної інспекції з питань праці у Закарпатській області, Управління Держпраці у Закарпатській області, Державної інспекції України з питань праці, Державної служби України з питань праці про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіальної державної інспекції з питань праці у Закарпатській області, Управління Держпраці у Закарпатській області, Державної інспекції України з питань праці, Державної служби України з питань праці, в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати наказ Державної інспекції України з питань праці від 28.10.2015 №262-К "Про звільнення ОСОБА_1 "; 2) поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника Управління Держпраці у Закарпатській області та зобов`язати відповідача внести до його трудової книжки запис, що відповідає прийнятому судом рішенню; 3) стягнути з Територіальної державної інспекції з питань праці у Закарпатській області, Державної інспекції України з питань праці або їх правонаступників на користь ОСОБА_1 середній заробіток з врахуванням індексації нарахованої суми за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.10.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіальної державної інспекції з питань праці у Закарпатській області, Управління Держпраці у Закарпатській області, Державної інспекції України з питань праці, Державної служби України з питань праці про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, визнання протиправними дій та бездіяльності задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної інспекції України з питань праці від 28.10.2015 року за №262-К «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника Управління Держпраці у Закарпатській області з 30 жовтня 2015 року. Стягнуто з Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 287813,96 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року у справі №807/2322/15 змінено в частині мотивів. Скасовано рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року у справі №807/2322/15 в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника Управління Держпраці у Закарпатській області та ухвалено в цій частині нове рішення. Поновлено ОСОБА_1 на роботі, на посаді начальника Територіальної державної інспекції з питань праці у Закарпатській області з 30 жовтня 2015 року та зобов`язано Управління Держпраці у Закарпатській області вжити заходів щодо призначення (переведення) ОСОБА_1 на рівнозначну посаду. В решті рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 807/2322/15 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 23.09.2021 касаційні скарги ОСОБА_1 , Державної служби України з питань праці, Управління Держпраці у Закарпатській області задоволено частково. Скасовано рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, на посаді начальника Управління Держпраці у Закарпатській області з 30 жовтня 2015 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, на посаді начальника Територіальної державної інспекції з питань праці у Закарпатській області з 30 жовтня 2015 року та зобов`язання Управління Держпраці у Закарпатській області вжити заходів щодо призначення (переведення) ОСОБА_1 на рівнозначну посаду. В цій частині ухвалено нове рішення, яким поновлено ОСОБА_1 в Управлінні Держпраці у Закарпатській області на посаді рівнозначній тій, з якої ОСОБА_1 звільнено на підставі наказу Державної інспекції України з питань праці від 28 жовтня 2015 року №262-К.

16 квітня 2024 року ОСОБА_1 подав до Закарпатського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" заяву в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій просив визнати протиправною бездіяльність Державної служби України з питань праці щодо недопуску ОСОБА_1 до виконання трудової функції начальника Управління Держпраці у Закарпатській області та ухвалити по даному факту передбачене законом рішення.

Подану заяву аргументує тим, що 02 квітня 2024 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було закінчено виконавче провадження за виконавчим листом Закарпатського окружного адміністративного суду №807/2322/15/2021 з мотивів виконання рішення суду боржником. На підтвердження вказаного Державна служба України з питань праці надала наказ від 28.03.2024, яким ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Управління Держпраці у Закарпатській області. Поряд з цим, територіальний підрозділ органу Держпраці України активно створює перепони для не допуску його до роботи шляхом не виділення йому робочого місця та не визначення його посадових обов`язків. Більше того, з 09 квітня 2024 року Голова комісії з ліквідації Управління Держпраці у Закарпатській області видав наказ, відповідно до якого позивача було визнано таким, що перебуває у простої.

Нормами ч. 5 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України далі - КАС України) передбачено, що у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

Колегія суддів не вбачає підстав для призначення судового засідання з розгляду поданої ОСОБА_1 заяви, а тому вважає за необхідне здійснити її розгляд в порядку письмового провадження.

Розглянувши подану ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) заяву, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Отже, Конституцією України проголошено принцип обов`язковості судового рішення, що є однією із складових принципу верховенства права.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Вказана процесуальна норма кореспондується також з норми статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 1402-VIII 02.06.2016.

За приписами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Нормами ст. 383 КАС України передбачений особливий порядок захисту прав позивачів від неналежного виконання суб`єктом владних повноважень рішення суду.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з ч. 3 ст. 383 КАС України на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

З системного аналізу вказаних норм слідує, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований, у тому числі, й приписами ст. 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст. 383 КАС України можливе у разі встановлення факту невиконання або неналежного виконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.

Колегією суддів встановлено, що 28 березня 2024 року на виконання постанови Верховного Суду від 23.09.2021 в адміністративній справі №807/2322/15 голова Державної служби України з питань праці видав наказ №12-кт, яким поновив ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Держпраці у Закарпатській області.

З проведеного порівняльного аналізу змісту зазначеного вище наказу та резолютивної частини постанови Верховного Суду від 23.09.2021 колегія суддів встановила, що ОСОБА_1 був поновлений саме на посаді, з якої його було звільнено на підставі наказу Державної інспекції України з питань праці від 28 жовтня 2015 року №262-К (з урахуванням правонаступництва ліквідованого суб`єкта публічного права).

02 квітня 2024 року у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі постанови Верховного Суду від 23.09.2021 №807/2322/15 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України закінчено виконавче провадження №74490913 з примусового виконання виконавчого листа №807/2322/15/2021 від 12.03.2024.

Вказана обставина визнається позивачем, про що ним особисто зазначено в тексті поданої до суду 16 квітня 2024 року заяви.

Отже, органом Державної виконавчої служби України, до обов`язків якої віднесено забезпечення виконання судових рішень, встановлено факт повного виконання постанови Верховного Суду від 23.09.2021 №807/2322/15.

Постанову державного виконавця від 02.04.2024 про закінчення виконавчого провадження ОСОБА_1 не оскаржує, що свідчить про його згоду з вказаним рішення.

04 квітня 2024 року ОСОБА_1 , в якості начальника Управління Держпраці у Закарпатській області, видав наказ №01/2024, згідно з яким приступив до виконання обов`язків начальника Управління Держпраці у Закарпатській області з 04 квітня 2024 року.

В обґрунтування поданого клопотання ОСОБА_1 заявляє, що постанова Верховного Суду від 23.09.2021 №807/2322/15 в повній мірі виконана не була, оскільки Голова комісії з припинення Управління Держпраці у Закарпатській області (далі - Голова комісії) створює перепони для не допуску його до роботи шляхом не виділення йому робочого місця та не визначення його посадових обов`язків. Окрім того, позивач стверджує, що Головою комісії було видано наказ про оголошення простою начальнику Управління Держпраці у Закарпатській області, що також свідчить про неналежне виконання судового рішення.

Поряд з цим колегія суддів не вважає наведені ОСОБА_1 доводи належними на підтвердження факту невиконання постанови Верховного Суду від 23.09.2021 №807/2322/15 з огляду на наступне.

Пп. 10 п. 11 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96, голова Держпраці призначає на посаду за погодженням з Першим віце-прем`єр-міністром України - Міністром економіки та головами відповідних місцевих держадміністрацій та звільняє з посади керівників територіальних органів Держпраці.

Отже, суб`єктом призначення начальника Управління Держпраці у Закарпатській області є голова Державної служби України з питань праці. Вказана посадова особа згідно з законодавчими нормами повинна вирішувати питання щодо працевлаштування (в даному випадку поновлення на роботі) керівника територіальних органів Держпраці, що й було реалізовано наказом №12-кт від 28.03.2024.

Керівник органу державної влади очолює такий орган, здійснює керівництво його діяльністю з огляду на наявні в нього державно-владні повноваження виконавчого та розпорядчого характеру, серед яких вирішення кадрових питань.

Відповідно до п. 11 Положення про управління Держпраці у Закарпатській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 03.08.2018 №84 (арк. спр. 208 - 214, т. 4), начальник Управління Держпраці очолює Управління Держпраці, здійснює керівництво його діяльністю, здійснює добір кадрів в Управлінні Держпраці та здійснює інші повноваження відповідно до законодавства.

Отже, вирішення кадрованих питань, в тому числі виділення робочого місця, в Управлінні Держпраці у Закарпатській області віднесено саме до компетенції начальника Управління - в даному випадку ОСОБА_1 . В свою чергу питання визначення посадових обов`язків начальника Управління Держпраці у Закарпатській області регламентується Положенням про управління та відповідними законодавчими нормами.

Колегія суддів звертає увагу на неузгодженість тверджень ОСОБА_1 з вчиненими ним активними діями шляхом прийняття розпорядчих рішень щодо початку виконання обов`язків начальника, що свідчить про усвідомлення позивачем наявних в нього владно-управлінських повноважень.

Колегія суддів також вважає за необхідне зауважити, що у разі вчинення певними особами перешкод у виконанні ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків на посаді, на яку його було поновлено на виконання судового рішення, він вправі застосувати наявний механізм правового захисту гарантованого ст. 43 Конституції України права на працю шляхом звернення до відповідних правоохоронних органів.

Поряд з цим, на думку колегії суддів, звернення до суду в межах справи про поновлення на роботі з поданим в порядку ст. 383 КАС України клопотанням не є в даному випадку належним та ефективним способом захисту трудових прав позивача.

Жодних належним та достатніх доказів вчинення суб`єктом призначення - головою Державної служби України з питань праці перешкод у його трудовій діяльності ОСОБА_1 до суду не надав. В свою чергу прийняття Головою комісії наказу від 09.04.2024 №2-к, яким ОСОБА_1 оголошено простій з 09 квітня 2024 року доказом вчинення перешкод у допуску до роботи не вважається, оскільки позивач особисто визнає, що вказана посадова особа не наділена повноваженнями щодо вирішення питання з приводу його трудової діяльності.

При цьому колегія суддів відхиляє наведені ОСОБА_1 доводи в обґрунтування протиправності наказу Голови комісії від 09.04.2024 №2-к, оскільки останній не був предметом оскарження в даній адміністративній справі та не був підставою для звільнення ОСОБА_1 в 2015 році, а саме поняття "простій" згідно з трудовим законодавством не є тотожнім недопущенню працівника до виконання його обов`язків за посадою. Тому у разі незгоди з правомірністю його винесення ОСОБА_1 вправі оскаржити такий шляхом звернення до суду в загальному порядку.

Відповідно до ч. 6 ст. 383 КАС України, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

За результатами розгляду поданої ОСОБА_1 заяви колегією суддів не було встановлено протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - Державної служби України з питань праці на виконання постанови Верховного Суду від 23.09.2021 №807/2322/15, а тому вважає за необхідне у задоволенні заяви відмовити.

Керуючись ст. ст. 248, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої посадовою особою суб`єкта владних повноважень - відповідача в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіальної державної інспекції з питань праці у Закарпатській області, Управління Держпраці у Закарпатській області, Державної інспекції України з питань праці, Державної служби України з питань праці про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України.

Головуючий суддя Судді Р.О. Ващилін Ю.Ю. Дору З.Б. Плеханова