Справа № 754/1360/24
Суддя: Саламон О. Б.
Дата ухвалення: 2024-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/57/24
Справа №754/1360/24
РІШЕННЯ

Іменем України

23 квітня 2024 року Деснянський районний суд м. Києва в складі :

судді Саламон О.Б.

з участю секретаря судового засідання Рябенка В.В.

представників позивача, відповідача Лободи І.В., Пєлєшенко Д.Р.

третьої особи Мєзенцева В.І.

розглянувши за правилами спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції, третя особа - поліцейський Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції Мезенцев Віталій Ігорович, про визнання дій неправомірними та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 через представника - адвоката Лободу І.В. звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції та просить суд:

- визнати дії поліцейського взводу 2 роти 5 батальйону 1 полк 1 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Мезенцева Віталія Ігоровича неправомірними;

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 506319 від 02.01.2024;

- провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрити;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 605,60 грн.

Вимоги позову мотивовані тим, що позивач 02.01.2024, керуючи ТЗ HONDA CR-V, держномер НОМЕР_1 , рухався по площі Вокзальна в м. Києві з метою паркування аби потрапити на залізничний вокзал. Проїхавши майже всю територію площі, місць для паркування не було, а тому в дії знаку, що забороняє стоянку та зупинку, позивач пригальмував (не зупинився) аби зорієнтуватися на місці щодо місць відведених для паркування з відповідним знаком (це не була зупинка з метою висадки пасажирів, оскільки технічно не було такої можливості через наявність інших учасників руху, що рухалися позаду). В момент гальмування біля автомобіля позивач побачив чоловіка, по форменному одягу (в темний час доби) схожого на паркувальника, який виставивши ногу почав зупиняти автомобіль та щось викрикувати. Позивач відкрив скло автомобіля з боку водія та зрозумів, що це поліцейський (але без спеціального жетону на форменному одязі) та в подальшу із рапорту, що надійшов на запит адвоката стало відомо його прізвище - ОСОБА_3 . Фактично саме він розпочав незаконні дії по відношенню до позивача та за наявності повноважень мав би проводити розгляд справи про адміністративне правопорушення, якщо таке було. Проте, як вбачається з оскаржуваної постанови справу розглянуто поліцейським Мезенцевим В.І. , якого не було на місці події спочатку. За таких обставин позивач з`їхав лівіше, щоб не заважати іншим учасникам руху з метою вияснити причину такої зухвалої поведінки та зупинки його транспортного засобу. Поліцейський, як з`ясувалося пізніше, ОСОБА_3 не повідомив свого прізвища, посади, не пред`явив службового посвідчення та був відсутній службовий жетон. Позивач вийшов з автомобіля та розпочалося спілкування, під час якого ОСОБА_3 вимагав пред`явити документи, а позивач неодноразово озвучив своє прохання пред`явити документи, що підтверджують повноваження поліцейського. Через деякий час підійшов інший поліцейський Мезенцев В.І. , який не був свідком події, не бачив як все відбувалося і запитав, що сталося. На прохання позивача допомогти розібратися в ситуації, що склалася, повідомити йому ПІБ його напарника та надати для ознайомлення службове посвідчення та службовий жетон, останній почав підвищувати тон, викрикувати ст. Закону України «Про Національну поліцію», при цьому не роз`яснюючи їх змісту та кричати про те, що будуть застосовані фізична сила та спеціальні засоби. При цьому визнав, що не був свідком будь-якого правопорушення скоєного позивачем, оскільки складав матеріали про інше адміністративне правопорушення. Позивач в присутності поліцейських здійснив повідомлення «гарячу лінію» НПУ, на спецлінію «102» щодо незаконних дій поліцейських. Щодо повідомлення про застосування фізичної сили позивач повідомив, що слід дочекатися працівників поліції, які були викликані ним. Він та свідки події залишаються на місці, нічого не порушують, тому підстав для застосування фізичної сили немає. Проте, поліцейські Мезенцев В. та ОСОБА_3 почали штовхати позивача між автомобілями, біля яких відбувалося спілкування, після чого розпилили в обличчя та в ротову порожнину сльозоточивий газ (газ також потрапив в очі доньці позивача, яка була поряд, плакала та просила про допомогу), потім накинулися та повалили позивача на землю, зіштовхнувши на проїзну частину дороги, де в цей час рухався автомобіль, фактично під колесами якого він опинився вдарившись об бампер автомобіля. Обидва поліцейських «сіли» на позивача, при цьому руками здавлювали його тіло. Очевидцями події, крім інших, була сім`я позивача (дружина та двоє доньок, одна з яких малолітня), які плакали та просили про допомогу. Очевидці події (перехожі) просили поліцейських припинити беззаконня та викликали швидку допомогу. Лише після того як підійшли троє військових і попросили залишити в спокої позивача, поліцейські припинили фізичну силу. Коли позивач підвівся за допомогою рідних, ОСОБА_3 почав обшукувати позивача, не пояснюючи підстав таких дій. Згідно інформації КНП «Центр ЕМД та МК» 02.01.2024 позивач був оглянутий та надано першу медичну допомогу. По приїзду СОГ позивача та сім`ю ще 5 годин не відпускали, поки не відібрали пояснення щодо неправомірних дій поліцейських та провели безпідставний огляд автомобіля позивача. Наслідком викладеного є постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАД №506319 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та протокол про адміністравтине правопорушення ГП №537927 за ст. 185 КУпАП, а саме не надав документи для встановлення особи та не припинив попереднє правопорушення (зазначений протокол також складався без повідомлення позивача та його участі). Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, винесена з порушенням закону та підлягає скасуванню. Крім того, внаслідок протиправних дій відповідача, позивач поніс витрати на правову допомогу адвоката.

Представник відповідача - Пєлєшенко Д.Р. скористалась правом подачі відзиву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки твердження позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом. Оскільки, відповідно до винесеної постанови, 02.01.2024 о 17 год.00 хв. за адресою: м. Київ, площа Вокзальна, 1, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «HONDA CR-V», д.н.з НОМЕР_1 , здійснив зупинку в зоні дії забороненого знаку 3.34 «Зупинку заборонено», порушивши при цьому п.8.4 (в) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, чим скоїв правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. До винесеної постанови серії БАД № 506319 від 02.01.2024 долучається відео з нагрудної камери поліцейського № 477837. Зазначено, що 02.01.2024 екіпаж пішого наряду в складі: ОСОБА_3 , Мезенцева Віталія несли службу на центральному залізничному вокзалі м. Києва. До відзиву долучено відеозапис з місця події, з якого вбачається, що подалі від поліцейського Мезенцева В. знаходиться його напарник ОСОБА_3 , який веде діалог з декількома особами. Надалі, поліцейський Мезенцев В. підійшов до напарника, двічі представився, та запитав «що сталось»? Жодного реагування на його запитання не відбулось. Окрім цього, сторона відповідача зазначає, що з долученого відео спростовується теза позовних матеріалів, що під час зупинки автомобіля позивача він побачив чоловіка як «паркувальника», адже поліцейський ОСОБА_3 був одягнутий по однострою, а також був одягнутий у світловідблискуючу жилетку з обох боків написами «поліція». Оскільки правопорушення ОСОБА_2 не було усунено, авто так і було припарковане в зоні дії забороненого дорожнього знаку, поліцейський Мезенцев В. згідно зі ст.ст. 32,35 Закону України «Про Національну поліцію» висунув вимогу до водія пред`явити документи, передбачені п.2.1 ПДР. Втім останній зазначив, що з ним не спілкуватись не буде. Поліцейський Мезенцев В. пояснив, що він безпосередньо авто не зупиняв, однак вказаний транспортний засіб припаркований в зоні дії забороненого знаку і наразі вчиняється правопорушення, та вимога про пред`явлення документів водія є законною, жодних документів не було пред`явлено. Осіб було попереджено про обмеження згідно ст. 36 Закону України «Про національну поліцію». Особу-водія ОСОБА_2 було попереджено про застосування фізичної сили у зв`язку з адміністративним затриманням. Відтак, дії поліцейського щодо затримання особи були правомірними та здійсненими згідно норм чинного законодавства. Сторона відповідача вказує, що оскаржувана постанова винесена правомірно, у межах повноважень поліцейського, із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням усіх обставин справи, а отже, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 29 січня 2024 року постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 13 лютого 2024 року за клопотанням відповідача постановлено здійснювати розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, при цьому позивач пояснив, що оскаржувана постанова є незаконною, винесена з порушенням закону та підлягає скасуванню. Зазначає, що Правил дорожнього руху він не порушував, при цьому відповідач доказів порушення ним правил дорожнього руху не надав. Зазначає про те, що привіз дітей на вокзал. Оскільки в зазначеному місці буває вкрай рідко, то почав дивитись де можна стати, при цьому "пригальмував вимушено", а не "зупинився". Стверджує, що факту порушення ним ПДР не було, оскільки свідомого перетинання розмітки і зупинки в дії забороненого знаку не було.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції Пєлєшенко Д.Р. та третя особа - поліцейський Мезенцев В.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважають вимоги не обгрунтовані, просили в задоволені позову відмовити в повному обсязі на підставі викладеного у відзиві, оскільки постанова складена у відповідності до норм чиного законодавства. Зазначають про те, що ОСОБА_3 і Мезенцев В. прибули на патрулювання на залізничний вокзал, при цьому була домовленість, що один з них контролює безпеку, а інший - виносить рішення. Підтвердив, що в момент початку вчинення правопорушення складав постанову щодо іншої особи, тому не зупиняв позивача. Оскільки позивач не хотів виконувати законні вимоги та продовжував уникати припинити правопорушення, в подальшому було застосовано фізичну силу.

Дослідивши надані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст.55 Конституції України та статтею 6 КАС України.

Статтею 7 КУпАП гарантовано, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП)

Згідно з п. 8 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно зі ст. 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 122 КУпАП розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених ч.ч. 1 та 2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Статею 268 КУпАП визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, у зазначеній нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова була складена у відсутність позивача, без його повідомлення, а саме:

- у п. 8 постанови «права за ст. 286 КУпАП та строк оскарження за ст. 289 КУпАП позивачу роз`яснено» в графі «підпис особи, притягнутої до адміністративної відповідальності» зазначається «не отримав»;

- п. 9 постанови зазначається, що позивач постанову не отримав.

Зазначене підтверджує відсутність позивача при розгляді справи про адмінправопорушення; у

Ч. 1 ст.122 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення правил зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів.

Як передбачено пунктами 15.1., 15.2. ПДР зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

Відповідно до положень розділу 33 ПДР «Дорожні знаки» в зоні дії дорожнього знаку 3.34. «Зупинку заборонено» забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

За змістом п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 279 КУпАП розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Зокрема, посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

З долученого відповідачем відеозапису вбачається, що оскаржувана постанова була складена іншою особою, а саме поліцейським Мезенцевим В.І. , який не був очевидцем події, без участі позивача та без його повідомлення.

Крім того, ст. 283 КУпАП передбачає зазначення посади особи, яка склала постанову.

Як вбачається із змісту постанови така посада не зазначена, а вказується лише статус особи «поліцейський», що підтверджує неправомірність постанови та не може вважатися такою, що відповідає вимогам чинного законодавства у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Як вбачається із змісту постанови, реквізити відсутні.

Відповідно до ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено; у разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 285 КУпАП у випадках, передбачених ст. 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Судом встановлено, що 02 січня 2024 року постановою по справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 506319 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 340 грн.

Штраф в подальшому подвоївся відповідно до чинного законодавства.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 02 січня 2024 року о 17 год.00 хв. за адресою: м. Київ, площа Вокзальна, 1, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «HONDA CR-V», д.н.з НОМЕР_1 здійснив зупинку в зоні дії забороненого знаку 3.34 «Зупинку заборонено», порушивши при цьому п. 8.4 (в) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, чим скоїв правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Цього ж дня, 02 січня 2024 року було складено протокол щодо притягнення позивача до адміністративної вілповідальності за ст. 185 КУпАП (непокора працівникам поліції).

Про що позивачу також не було відомо.

Зокрема, стороною позивача долучено до матеріалів справи постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 04 брезня 2024 року. якою адмінматеріали про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП повернуто до Управління патрульної поліції в м. Києві для дооформлення, при цьому в постанові зазначено, що формалістичний підхід до складеного протоколу не може бути виправлений будь-якими обставинами.

До суду стороною позивача долучено копію листа СУ ГУНП в м. Києві від 24 січня 2024 року як письмовий доказ (отримано на запит адвоката після звернення до суду з позовом) щодо звернення позивача до служби "102" по факту нанесення тілесних ушкоджень працівниками поліції та направлення матеріалів до ТУ ДБР для прийняття рішення.

Позивачем до матеріалів справи надано копію листа від 09 січня 2024 року, де Управління повідомило, що відносно ОСОБА_2 в базі адміністративні матеріали відсутні, а листом від 10 січня 2024 року, з посиланням на некоректну роботу інтернету, повідомлено про винесення інспектором Мезенцевим В.І. 02 січня 2024 року відносно позивача постанови БАД № 50631 за порушення вимог дорожніх знаків та за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі працівника поліції, в результаті чого було складено протокол ГП № 537927.

До винесеної постанови серії БАД № 506319 від 02 січня 2024 року долучено відео з нагрудної камери поліцейського № 477837, у відповідності до якого відео було надано з нагрудної камери Мезенцева В.І. , який був відсутній при зупинці позивача, оскільки розглядав інший адміністративний матеріал. Початок події фіксувався (чи мав фіксуватися) іншим поліцейським Ісаєвим, однак відео в матеріалах справи відсутнє. Відповідачем зазначено, що нагрудна камера зникла, з приводу чого проводиться службове розслідування.

Тобто, початок події, момент фіксації (коли приїхав і зупинився в недозволеному місці), місце вчинення адміністративного правопорушення, обставини затримання, зупинка автомобіля в забороненому місці - відсутні.

Судом встановлено, що обставини зазначені в постанові не відповідають дійсності та не узгоджуються з викладеним вище.

Виходячи із змісту постанови слідує, що остання винесена у відсутність позивача.

За приписами ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч.1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно зі ст. 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, такі як зупинення транспортного засобу; обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю. Проте, такі заходи застосовуються у законний спосіб.

Статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію» визначені підстави для зупинки ТЗ - якщо водій порушив ПДР, з обставин викладених вище такі порушення ПДР не були зафіксовані.

Водій мaє прaво знaти про особу, що його зупинилa.

Водій мaє прaво впевнитися в нaявності посвідчення у співробітникa Національної поліції України, при чому мaти реaльну здaтність і прaво переписaти aбо іншим чином зaфіксувaти дaні з посвідчення (стaття 18 Зaкону Укрaїни «Про Національну поліцію»).

Водій мaє прaво знaти і йому повинні чітко роз`яснити причину зупинки - співробітник Національної поліції України зобов`язaний нaзвaти причину зупинки трaнспортного зaсобу (стаття 16 Зaкону Укрaїни «Про дорожній рух») і суть скоєного прaвопорушення, якщо таке мaло місце (ст.35 Закону України "Про Національну поліцію").

Лише при законній зупинці автотраспорту водій забов`язаний пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у його документах.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, для притягнення особи до адміністративної відповідальності повинен бути наявним склад адміністративного правопорушення, тобто дія особи повинна бути протиправною, винною і відповідальність за правопорушення повинна бути передбачена КУпАП.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23.12.2005, з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими статтями 283, 284 КУпАП, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Поліцейський не відібрав пояснення у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не відібрані пояснення у свідків події (а такі були). До постанови про адміністративне правопорушення не додано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення за тих обставин, про які йшлося вище. А тому не доведена суб`єктивна та об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідачем не надано суду будь-яких належних доказів на підтвердження правомірності винесення постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Ствердження позивача про те, що він не порушував правил дорожнього руху, про що ним було зазначено на момент складання постанови про адміністративне правопорушення, відповідачем не спростовані, оскільки відсутні будь-які докази на підтвердження вчинення позивачем правопорушення.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23- рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Позивачем заперечується факт порушення ним Правил дорожнього руху України, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 15.03.2019 у справі № 686/11314/17, працівник поліції має належним чином задокументувати та довести належними і допустимими доказами факт порушення водієм ПДР, яке пред`являлось водію перед прийняттям оскаржуваної постанови.

За таких обставин, суд вважає, що достовірність змісту оскаржуваної постанови, а відповідно питання наявності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП є недоведеними.

Наданий відповідачем відеозапис з нагрудних камер поліцейських, який переглянутий в судовому засіданні, не містить підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а лише відображає спілкування позивача з інспектором патрульної поліції під час винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Статтями 245-246 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В порушення законодавчих положень відповідачем не з`ясовано всіх обставин справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 280 КУпАП.

Так, Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише утому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. На підтвердження порушення позивачем Правил Дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати зокрема відеозапис події, фотокартки. Сам по собі опис подій адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушеня.

Аналогічна позиція викладена в рішенні Верховного суду по справі № 357/10134/17 від 23 жовтня 2019 року. І з надісланого відеозапису вбачається, що початок знімання водія вже розпочалось коли автомобіль позивача вже стояв і не рухався. В свою чергу, відсутній відеозапис де автомобіль рухається і перебуває в забороненому місці, як його зупиняють працівники поліції.

Однак, на відеозапису чи інших доказах відсутня інформація, що позивач порушив вимоги ПДР визначені знаком 3.34 «Зупинку заборонено». Жодних інших доказів, які б підтверджували факт порушення позивачем ПДР ані постанова, ані відзив на позовну заяву не містить.

При цьому, оскаржувана постанова не містить жодних належних та допустимих доказів, якими підтверджується вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Зокрема, оскаржувана постанова не містить показання технічних приладів та засобів, посилання на офіційні документи, тощо, на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. В свою чергу, доводи працівників поліції про те, що вони начебто бачили момент вчинення правопорушення є абсурдними і не можуть визнаватись належним доказом, та і взагалі не є доказом у розумінні діючого законодавства.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 506319 від 02.01.2024 підлягає скасуванню з закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Позивач також просить суд визнати дії поліцейського взводу 2 роти 5 батальйону 1 полк 1 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Мезенцева В.І. неправомірними при винесенні постанови.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Позовна вимога про визнання протиправними дій інспектора охоплюється вимогою про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у цій справі.

Дії особи, яка винесла оскаржувану постанову, щодо розгляду справи відносяться до процесу провадження у справі про адміністративне правопорушення і є процесуальною діяльністю відповідної посадової особи, тобто, є активною діяльністю відповідної службової особи у процесі провадження у справі про адміністративне правопорушення. Такі дії були вчинені відповідно до норм чинного законодавства, в межах повноважень, на виконання цих повноважень та у визначений законом спосіб, а вже можливі протиправні наслідки таких дій є предметом оскарження та підлягають судовій перевірці та захисту.

Посилання, у цьому випадку, на норми ст. 245 КАС України, є неправильним, оскільки дії суду в такій категорії справи визначено спеціальними нормами КАС України - ч. 3 ст. 286 КАС України.

За таких обставин, вимога про визнання дій інспектора неправомірними задоволенню не підлягає.

Водночас, ч.3 ст. 286 КАС не передбачено необхідності визнання неправомірними дій посадової особи щодо притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки неправомірність таких дій є елементом оцінки фактичних підстав позову.

Враховуючи викладене та те, що суб`єктом владних повноважень, дії якого оскаржуються позивачем, суду не надано будь-яких доказів правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позову, скасуванні постанови та закриття провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, в адміністративному позові представником позивача адвокатом Лободою І.В. зазначені відомості про попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які позивач очікує понести складає 10 000,00 грн., відповідно позивач може скористатися правом, наданим ч. 7 ст. 139 КАС України, подати докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст. 139 КАС України стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 605,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 21, 72-78, 90, 121, 123, 132, 134, 139, 205, 241-246, 250, 251, 286 КАС України, ст.ст. 122, 256, 261, 268, 276, 288, 289, 293 КУпАП, суд ,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції, третя особа - поліцейський Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції Мезенцев Віталій Ігорович, про визнання дій неправомірними та скасування постанови - задовольнити частково.

Постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії БАД № 506319 від 02 січня 2024 року, винесену поліцейським взводу 2 роти 5 батальйону 1 полк 1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Мезенцевим В.І. про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП - скасувати. Провадження по справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції (, м. Київ, вул. Ф. Ернста, 3) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 /) витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 грн.

У задоволенні інших вимог позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 10 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 26.04.2024.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва О.Б. Саламон