Справа № 295/550/24
Суддя: Стрілецька О. В.
Дата ухвалення: 2024-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №295/550/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі головуючої судді Стрілецької О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом, поданим представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Кліщею Андрієм Олеговичем, до Департаменту патрульної поліції, рядового Департаменту патрульної поліції інспектор взводу №1 роти №2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Литвиненка Данила Юрійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст позовних вимог

Адвокат Кліща А.О. звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАД №057696 від 20.11.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що відповідно до даної постанови позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху, а саме - керування транспортним засобом з номерним знаком, що не належить цьому засобу, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Адвокат в позові вказує, що 20.11.2023 ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції в м. Запоріжжі, оскільки керував транспортним засобом з номерним знаком, що не належить цьому засобу.

Представник позивача вказує, що позивач Правил дорожнього руху не порушував, безпідставно був зупинений працівниками поліції.

Посилається на те, що ОСОБА_1 є старшим оперуповноважени управління Департаменту військової контррозвідки, 20.11.2023 перебував у службовому відрядженні з проведення протидиверсійних та контррозвідувальних заходів, керував службовим автомобілем марки «Daewoo Nexia» з використанням імітаційного заходу або ж «номерних знаків під прикриттям».

Адвокат зауважує, що інспектор поліції формально підійшов до розгляду справи та не звернув увагу на об`єктивну обстановку, що позивачем надано службове посвідчення, а також що він повідомив, що виконує обов`язки з використанням автомобіля з «номерними знаками прикриття».

Натомість працівники патрульної поліції вели себе грубо по відношенню до військовослужбовця ОСОБА_1 , не врахували пояснення позивача, не вручили йому копії протоколу про адміністративне правопорушення та копії постанови про накладення адміністративного стягнення.

ІІ. Процедура та позиції учасників розгляду справи

Ухвалою суду від 16.01.2024 поновлено позивачу строк для звернення до суду з позовом; відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Сторони не скористались наданим процесуальним правом і не подали заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У встановлений судом строк надійшов відзив на позовну заяву від представника Управління патрульної поліції у Запорізькій області Назаренка М. (а.с.31-32).

У своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що постанова відносно ОСОБА_1 винесена правомірно, оскільки останній 20.11.2023 під час керування автомобілем здійснив порушення вимог п. 12.4, 2.9 «в» Правил дорожнього руху України, що відповідає диспозиції ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

20.11.2023 року під час несення служби інспектор взводу №1 роти №2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Запорізькій області ОСОБА_2 за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС008457) виявив порушення Правил дорожнього руху, а саме: водій транспортного засобу марки «Daewoo Nexia», рухався зі швидкістю 76 км/год, в населенному пункті, чим перевищив максимально допустиму швидкість на 26 км/год, та керував транспортним засобом з номерним знаком, який не належить даному автомобілю, чим порушив п. 12.4, 2.9.»В» ПДР України. Доказом вчинення правопорушення є фотознімки та відеозапис, на якому зафіксований транспортний засіб, яким керував позивач з перевищенням встановленої Правилами дорожнього руху обмеження швидкості руху в населеному пункті. Також у відзиві зазначено, що фотофіксація здійснювалась в межах граничних допустимих показників +-2 км/год. Представник зауважив, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 пройшов повірку та отримав сертифікат відповідності.

Крім цього, вважає, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення винесена на місці вчинення адміністративного правопорушення із дотриманням всіх встановлених чинним законодавством України вимог та без порушення прав та законних інтересів позивача.

Також представник відповідача вказує, що будь-яких порушень під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови інспектором допущено не було.

Представник Управління патрульної поліції у Запорізької області вважає винесену постанову про накладення адміністративного стягнення обґрунтованою, а доводи позивача не підтвердженими належними доказами, тому просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю.

На підтвердження заперечень проти позову відповідач направив до суду також компакт-диск, який містить відеозаписи з портативного відеореєстратора, відеозапис «Відео Трукам», Роздруківку Трукам (а.с. 38).

Ухвалою суду від 28.02.2024 зі Служби безпеки України витребувані додаткові докази.

01.04.2024 на виконання вимог ухвали суду надійшла відповідь (а.с. 45, 46).

Інших заяв по суті спору не надійшло.

ІІІ. Обставини встановлені судом, докази на їх підтвердження, законодавство, що підлягає застосуванню, оцінка та мотиви суду

Судом встановлено, що 20.11.2023 рядовий ДПП інспектор взводу №1 роти №2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Литвиненко Д.Ю.виніс постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №057696, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності та відносно нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190,00 гривень за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, адміністративне стягнення застосоване з урахуванням ч. 2 ст. 36 КУпАП (а.с.22, 32).

Згідно вказаної постанови ОСОБА_1 20.11.2023 о 10:28 год за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, 119-а, керував транспортним засобом марки «Daewoo Nexia», який належить ГУ СБУ у м. Києві, зі швидкістю 76 км/год, в населенному пункті, чим перевищив максимально допустиму швидкість на 26 км/год, та керував транспортним засобом з номерним знаком, який не належить даному автомобілю, чим порушив п. 12.4, 2.9 «в» Правил дорожнього руху.

Зі змісту постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності вбачається, що доказами підтвердження факту вчинення відповідачем адміністративних правопорушень, які покладені в основу рішення патрульного поліцейського, є записи з боді -камери №471860, відеозапис «Відео Трукам».

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

За правилами ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 251 КУпАП вказує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Дослідивши зміст оспорюваної постанови, матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з позовом адвокат Кліща А.О. посилався на відсутність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121-3 КУпАП.

При цьому суд наголошує, що представник позивача не оспорював факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, тобто керування транспортним засобом з перевищенням швидкості.

Відповідно до ч. 1 ст. 121-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування або експлуатацію транспортного засобу з номерним знаком, що не належить цьому засобу.

За правилами ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху, та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху України, ці Правила відповідно доЗакону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

В пункті 1.9 Правил дорожнього руху України зазначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п.п. "б" п. 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).

Підпунктом "в" пункту 2.9 ПДР передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу.

Відповідно до пункту 13 розділу III Порядку використання і зберігання транспортних засобів, затвердженого наказом МВС України № 757 від 07.09.2017, перед виїздом службового транспортного засобу водії отримують у відповідальної за автотранспортну діяльність особи дорожній лист, проходять передрейсові медичний огляд та інструктаж, засвідчують їх проходження власним підписом у дорожньому листі та відповідних облікових журналах, подають закріплений транспортний засіб на огляд технічного стану відповідальною за автотранспортну діяльність особою, яка підтверджує його справність підписом у відповідному розділі дорожнього листа.

Обгрунтовуючи позовні вимоги представник позивача до позовної заяви долучив копії Талона посвідчення про відрядження №100357 та Дорожнього листа транспортного засобу №235.

Зі змісту свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 автомобіль марки «Daewoo Nexia», державний реєстраційний знак НОМЕР_2 , належить ГУ СБУ у м. Києві та Києївській області (а.с.19).

Згідно талону посвідчення про відрядження № НОМЕР_3 , виданого ОСОБА_1 , останнього відряджено до м. Краматорськ Донецької області та Донецької області, Луганської області, м. Харків та Харківської області, м. Дніпро та Дніпропетровської області, м. Запоріжжя та Запорізької області, м. Херсона та Херсонської області, м. Миколаєва та Миколаєвської області в період з 12.09.2023 по 17.01.2024 (а.с. 20).

Відповідно до Дорожнього листа транспортного засобу №235 від 13.09.2023 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надано право на керування транспортним засобом марки «Daewoo Nexia», державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с.27).

Таким чином, на підставі досліджених доказів судом достовірно встановлено, що ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом, мав при собі копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 автомобіль марки «Daewoo Nexia», державний реєстраційний знак НОМЕР_2 , талону посвідчення про відрядження № НОМЕР_3 та Дорожній лист транспортного засобу №235 від 13.09.2023, які надавали йому право на використання зазначеного автомобіля з належними такому транспортному засобу номерними знаками.

Будь-які інші документи у ОСОБА_5 були відсутні.

З дослідженого судом відеозапису, наданого працівниками поліції, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 представився працівникам поліції, а також надав їм посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, повідомивши останніх, що номери на транспортному засобі він використовує «під прикриттям».

Після перевірки документів, працівники УПП у Запорізькій області вказали, що на транспортному засобі, знаходяться номерні знаки, які не відповідають даному автомобілю, на що позивач повідомив, що є співробітником оперативного підрозділу, перебуває у службовому відрядженні з метою проведення оперативно-розшукових заходів, дані номерні знаки можуть використовуватися і використовуються працівниками оперативних підрозділів Служби безпеки України з метою конспірації.

Суд зазначає, що зі змісту відеозапису вбачається, що на прохання працівників патрульної поліції про надання оперативного талону на підтвердження виконання завдання з використанням "номерів під прикриттям", ОСОБА_1 повідомив про його відсутність.

В обгрунтування заявлених вимог представник позивача посилався на те, що відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» ОСОБА_1 мав право використовувати несправжні номерні знаки, так звані «номери прикриття». Крім того, зазначав, що згідно зі Зводом відомостей, що становлять державну таємницю, інформація про використання несправжніх номерних знаків належить до державної таємниці.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, вивчивши письмові докази, надані в обгрунтування заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що він 20.11.2023 мав право на використання імітаційних номерних знаків і що вони використовувались ним у визначеному порядку.

Згідно норм Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» завданням оперативно-розшукової діяльності є пошук і фіксація фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб та груп, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, розвідувально-підривну діяльність спеціальних служб іноземних держав та організацій з метою припинення правопорушень та в інтересах кримінального судочинства, а також отримання інформації в інтересах безпеки громадян, суспільства і держави. Оперативно-розшукова діяльність - це система гласних і негласних пошукових та контррозвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів. Оперативно-розшукова діяльність ґрунтується на принципах верховенства права, законності, дотримання прав і свобод людини (статті 1, 2, 4).

Так, дійсно за правилами п. 17 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативним підрозділам для виконання завдань оперативно-розшукової діяльності за наявності передбачених статтею 6 цього Закону підстав надається право створювати та використовувати заздалегідь ідентифіковані (помічені) або несправжні (імітаційні) засоби згідно з положеннями статті 273 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до норм ст. 273 КПК України за рішенням керівника органу досудового розслідування, прокурора під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій можуть бути використані заздалегідь ідентифіковані (помічені) або несправжні (імітаційні) засоби. З цією метою допускається виготовлення та використання спеціально виготовлених речей і документів, створення та використання спеціально утворених підприємств, установ, організацій. Використання заздалегідь ідентифікованих або несправжніх (імітаційних) засобів з іншою метою забороняється. Виготовлення, утворення несправжніх (імітаційних) засобів для проведення конкретних негласних слідчих дій оформлюється відповідним протоколом.

Отже, виходячи із системного аналізу наведених вище нормативно-правових актів використання будь-яких імітаційних засобів здійснюється у визначеному порядку і спосіб, на підставі рішення керівника відповідного органу і оформлюється відповідним процесуальним документом.

Разом з тим таке рішення не було надано позивачем ні як під час винесення оспорюваної постанови, так і під час судового розгляду.

Не заслуговують на увагу посилання представника позивача на Звід відомостей, що становлять державну таємницю, з огляду на наступне.

Так, згідно з Наказом Центрального управління Служби безпеки України № 383 від 23.12.2020 затверджено Звід відомостей, що становлять державну таємницю, в пункті 1 якого визначено, що цей Звід визначає відомості, що згідно із рішеннями державних експертів з питань таємниць становлять державну таємницю у визначених законодавством сферах.

Відповідно до п. 4.2.4 Зводу, на який посилається позивач, передбачено, що відомості про факт (незалежно від часу) або плани використання службового приміщення (транспортного засобу чи іншого майна) установ, організацій, підприємств, що дають змогу їх ідентифікувати, на конфіденційній основі для виконання завдань оперативно-розшукової, контррозвідувальної чи розвідувальної діяльності, підлягають віднесенню до державної таємниці з отриманням відповідного грифа секретності, але за умови прийняття відповідного рішення держекспертами відповідного суб`єкта режимно-секретної діяльності.

Ухвалою суду від 28.02.2024 витребувано зі Служби безпеки України належним чином завірені копії: свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «Daewoo Nexia», яким 20.11.2023 р. керував ОСОБА_1 ; інформацію, чи виконував ОСОБА_1 20.11.2023 р. оперативне доручення під час керування транспортним засобом «Daewoo Nexia»; інформацію, чи надавались для керування автомобілем марки «Daewoo Nexia», яким 20.11.2023 р. керував ОСОБА_1 , імітаційні номерні знаки прикриття.

На вимогу суду Департамент військової контррозвідки Служби безпеки України листом №17/Г-2345 від 18.03.2024 повідомив, що інформація щодо належності знаків для оперативних транспортних засобів є інформацією з обмеженим доступом та розголошенню не підлягає. Також повідомлено, що з 12.09.2023 по 17.01.2024 співробітник СБ України ОСОБА_1 виконував посадові інструкції на території м. Краматорськ Донецької області та Донецької області, Луганської області, м. Харків та Харківської області, м. Дніпро та Дніпропетровської області, м. Запоріжжя та Запорізької області, м. Херсона та Херсонської області, м. Миколаєва та Миколаєвської області (а.с.45, 46).

Разом з тим, суд акцентує увагу, що в змісті відповіді відсутнє посилання, що позивач в зазначений період, перебуваючи у відрядженні, виконував оперативно-розшукову діяльність і яку саме.

Згідно з нормами ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо він правомірно оприлюднив її раніше. Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше. Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про доступ до публічної інформації» таємна інформація - інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську, розвідувальну таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю. Порядок доступу до таємної інформації регулюється цим Законом та спеціальними законами.

В статті 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація: 1) що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; 2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці. Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф "для службового користування". Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону. Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб`єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі.

Отже, з сукупного аналізу наведених вище норм вбачається, що віднесення інформації до тієї чи іншої категорії інформації з обмеженим доступом здійснюється в передбаченому законом порядку. Крім того, сама по собі належність інформації до інформації з обмеженим доступом не унеможливлює до неї доступ, а доступ до неї надається в порядку, який визначений нормами спеціального законодавства.

Зі змісту відповіді, яка надійшла з Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України за №17/Г-2345 від 18.03.2024 не вбачається за можливе встановити, до якого виду інформації з обмеженим доступом належить інформація про можливість використання імітаційних засобів співробітниками СБУ, а саме номерних знаків, таємна, в такому разі, який гриф таємності їй присвоєний і на підставі якого нормативного документа, або службова і яким пунктом відповідного Переліку вона відноситься до службової тощо.

Згідно з Наказом Центрального управління Служби безпеки України № 400 від 21.08.2012 (з подальшими змінами) затверджено Перелік відомостей, що становлять службову інформацію у Служби безпеки України, зі змісту якого не вбачається, що інформація про використання імітаційний засобів для транспортних засобів належить до службової інформації.

Крім того, суд зауважує, що інформація про використання позивачем імітаційного номерного знаку фактично було поширена, як в самій постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, так і шляхом подання до суду відповідного позову з долученими до нього документами, а відтак відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» така інформація може бути надана.

Також суд звертає увагу, що позивач перебував у відрядженні по 17.01.2024, а відтак на час надання відповіді і розгляду справи в суді відповідно до норм ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше.

За наведених обставин суд вважає, що на вимогу суду не надана достовірна, повна, об`єктивна інформація, яка підтверджує правомірність використання позивачем імітаційних номерних знаків на транспортний засіб 20.11.2023 в м. Запоріжжі під час виконання ним службових обов`язків.

Також суд вважає недоведеними обставини щодо неможливості надання суду достовірних відомостей про використання позивачем в конкртений час, в конкретному місці за відповідних обставин імітаційних номерних знаків, як і не доведено неможливість надання такої інформації на вимогу суду.

Згідно зі ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Докази суду надають учасники справи.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши надані суду докази, суд дійшов висновку, що позивач, всупереч вимогам ст.ст. 77, 78 КАС України, не надав суду належних доказів на підтвердження доводів, викладених ним в позовній заяві. Сам по собі обов`язок відповідача довести правомірність свого рішення не звільняє позивача від обов`язку надати суду докази в обґрунтування власних доводів.

Так, стороною позивача не доведено, що перебуваючи 20.11.2023 в м. Запоріжжі у відрядженні позивач відповідно до положень п. 17 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» та ст. 273 КПК України використував імітаційні номерні знаки, оскільки суду не надано процесуальне рішення керівника, що передбачено положеннями ст. 273 КПК України.

На переконання суду факт передання заздалегідь ідентифікованих (помічених) або несправжніх (імітаційних) засобів для використання їх під час проведення конкретної дії повинен підтверджуватися документально.

Також суд звертає увагу, що відбуваючи у відрядження, позивачу був виданий Дорожній лист транспортного засобу №235 від 13.09.2023, згідно якого надано право на керування транспортним засобом марки «Daewoo Nexia», з належним йому державним номерним знаком НОМЕР_2 , а відтак позивачем не доведено правомірність використання на цьому ж автомобілі іншого номерного знака, що містить в собі склад адміністративного правопорушення.

Крім того, суд звертає увагу, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_6 , був зупинений працівниками патрульної поліції за перевищення водієм швидкісного режиму в межах населеного пункту та на виконання положень ст. 36 КУпАП позивач притягнутий до адміністративної відповідальності в межах санкції ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, стягнення за якою є більш суворим.

Постанову винесену в частині порушення ОСОБА_1 пункту 12.4 Правил дорожнього руху України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, позивач не оскаржує, а тому суд не надає оцінку доказам вчинення вказаного правопорушення в цій частині.

Не знайшли свого підтвердження доводи, що відповідачем була не дотримана процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення, що відповідач не вручив ОСОБА_6 копію протоколу про адміністративне правопорушення та копії постанови про накладення адміністративного стягнення.

Частинами 2, 4 статті 258 КУпАП встановлено, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд, яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, протокол не складається. У випадках, передбачених ч.ч.1, 2 цієї статті, уповноваженими органами на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 КУпАП.

Пунктом 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 визначено, що в разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Отже, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення та без складання протоколу. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП.

Подібний за змістом правовий висновок викладений в Постанові Верховного Суду від 14.03.2018 року у справі № 760/2846/17, який відповідно до положень ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає до застосування судом.

Суд звертає увагу представника позивача, що постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень, передбачених, серед іншого, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, без складання протоколу, а тому посилання адвоката на не вручення позивачу протоколу про адміністративне правопорушення є безпідставним.

Не заслуговують на увагу і доводи представника позивача щодо невручення правопорушнику копії постанови про накладення адміністративного стягнення. Зі змісту оглянутого відеозапису з бодікамери патрульного поліцейського ІD- реєстр №471860, відеозапис №0165869, долученого представником відповідача до відзиву на позовну заяву, вбачається, що патрульний поліцейський після винесення постанови намагався вручити її ОСОБА_6 , натомість останній відмовився її отримати і просив направити її за місцем свого проживання.

Беручи до уваги встановлені під час розгляду адміністративного позову фактичні обставини, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є безпідставними, ОСОБА_6 скоїв адміністративне правопорушення, за вчинення якого на позивача правомірно накладено адміністративне стягнення, яке цілком відповідає ступеню стяжкості скоєного; судом не встановлено, що рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності прийнято з порушенням норм чинного законодавства або з істотним порушенням прав позивача, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд дійшов висновку, що постанова в справі про адміністративне правопорушення серії БАД №057696 від 20.11.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, складена рядовим Департаменту патрульної поліції інспектор взводу №1 роти №2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Литвиненком Д.Ю. відповідно до вимог чинного законодавства, є правомірною, підстави для її скасування відсутні.

Отже, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України суд залишає постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності без змін, а позовну заяву без задоволення.

Керуючись ст. ст. 7, 122, 251, 283 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 42, 43, 74, 77, 99, 139, 242-246, 286, КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БАД №057696 від 20.11.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, складену рядовим Департаменту патрульної поліції інспектор взводу №1 роти №2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Литвиненком Данилом Андрійовичем, залишити без змін.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення, оскільки розгляд справи проведено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4

Представник позивача: адвокат Кліща Андрій Олегович, робоча адреса м. Київ, пров. Мічуріна, 3/2А, оф.13.

Відповідачі: Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: м. Київ, вул. Ф. Ернста, 3;

рядовий Департаменту патрульної поліції інспекторт взводу №1 роти №2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Запорізькій області, місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 96.

Суддя О.В. Стрілецька