Справа № 580/5796/23
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/5796/23 Суддя (судді) першої інстанції: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення виплати суми компенсації у місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості згідно рішень Житомирського окружного адміністративного суду у справах № 240/230/21 від 24.03.2021 та № 240/1232/21 від 31.01.2022 та не здійснення виплати суми компенсації по теперішній час;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати грошового забезпечення за період з 19.04.2015 до 30.05.2023, відповідно до положень статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що на день звільнення з військової служби йому не виплачено у повному обсязі належне грошове забезпечення, а остаточний розрахунок з ним на виконання рішень Житомирського окружного адміністративного суду проведений лише 30.05.2023. Тому, просив стягнути з відповідача компенсацію втрати частини грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2024 р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення виплати ОСОБА_1 суми компенсації у місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості, згідно з рішеннями Житомирського окружного адміністративного суду у справах № 240/230/21 від 24.03.2021 та № 240/1232/21 від 31.01.2022 та не здійснення виплати суми компенсації по теперішній час.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати грошового забезпечення за період з 05.10.2021 до 30.05.2023, відповідно до положень статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права в оскаржуваній частині.

Також, не погоджуючись із рішенням суду в частині задоволення позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2024 відкрито апеляційне провадження за скаргою позивача та призначено до розгляду у порядку письмового провадження на 24.04.2024.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2024 відкрито апеляційне провадження за скаргою відповідача та призначено до розгляду у порядку письмового провадження на 24.04.2024 для спільного розгляду апеляційних скарг позивача та відповідача.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 на посаді командира відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 з 15.10.2010 до 03.04.2019.

В/ч НОМЕР_2 входить до складу в/ч НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 окрема десантно-штурмова бригада).

В/ч НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 окрема десантно-штурмова бригада) нараховує грошове забезпечення військовослужбовцям в/ч НОМЕР_2 та іншим військовим частинам, які входять до складу НОМЕР_3 окремої десантно-штурмової бригади, де є фінансовий відділ, який нараховує грошове забезпечення структурним підрозділам, які є окремими юридичними особами та мають статус військової частини.

Відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03.04.2019 № 86, виключений із списків особового складу військової частин та всіх видів забезпечення з 03.04.2019.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 у справі № 240/230/21 визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 19 березня 2015 року до 3 квітня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби та індексації грошового забезпечення за період з 15 жовтня 2015 року до 3 квітня 2019 року та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 19 березня 2015 року до 03 квітня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби та індексацію грошового забезпечення за період з 15 жовтня 2015 року до 03 квітня 2019 року.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 у справі № 240/230/21 ухвалено апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 - без змін.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 у справі № 240/1232/21 ухвалено визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, передбачену частиною 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в розмірі 50 відсотків його місячного грошового забезпечення за 9 календарних років військової служби.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.08.2022 у справі № 240/1232/21 ухвалено апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 - без змін.

Відповідачем проведено остаточний розрахунок з позивачем, на виконання рішень Житомирського окружного адміністративного суду 30.05.2023 та виплачено 63105,29 грн.

Разом з цим, як зазначив позивач, відповідачем в порушення статті 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", не виплачено на користь позивача компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

10.06.2023 позивачем направлено на адресу відповідача заяву від 10.06.2023 про нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати грошового забезпечення (рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справах № 240/230/21 та № 240/1232/21) за період з 19.03.2015 до 30.05.2023, відповідно до положень статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Відповідачем відповіді на заяву позивача від 10.06.2023 не надано.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимог, виходив з того, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому, виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу. Відтак, Закон № 2050-ІІІ пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати грошового забезпечення саме за період з 19.04.2015 до 30.05.2023, суд виснував, що рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі № 240/230/21 набрало законної сили 05.10.2021, а виплату позивачу заборгованості, на виконання рішення суду, відповідачем здійснено 30.05.2023, з огляду на що та з урахуванням ст. 4 Закону № 2050-ІІІ, в якій зазначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача, є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати грошового забезпечення за період з 05.10.2021 (дати набрання рішення законної сили) до 30.05.2023 (дати фактичної виплати заборгованості на виконання рішення суду).

Позивач не погоджується з вказаними висновками суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог з 19.04.2015 по 04.10.2021, оскільки право на отримання відповідної компенсації пов`язується із затримкою на один і більше календарних місяців виплати доходів, при цьому, право на виплату спірних доходів виникло саме в квітні 2015 року, а не за рішенням суду, яким було лише відновлено порушені права та зобов`язано виплатити належні позивачу суми.

Натомість, відповідач вважає висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк, необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону № 2050, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може або задовольнити гаку заяву та виплатити відповідну компенсацію, або відмовити у її виплаті. Враховуючи те, що позивач не звертався до роботодавця (ВЧ НОМЕР_2 яка є окремою юридичною особою) із заявою про виплату йому компенсації відповідно до Закону № 2050 та Порядку № 159, а відповідач відповідно і не відмовляв у виплаті такої компенсації, тому право позивача на отримання сум компенсації порушено не було.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, питання, пов`язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 (далі - Порядок № 159).

Згідно зі статтями 1 та 2 Закону № 2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Отже, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

При цьому, основною умовою для виплати громадянину компенсації, що передбачена статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Тож, основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159, компенсації, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим, виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому, слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Водночас, положення Закону № 2050-ІІІ пов`язують виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу. Відповідно до приписів ст. 4 Закону № 2050-ІІІ, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Згідно з положеннями п. 3 Порядку № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

На переконання колегії суддів, цілком обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та 2) виплата нарахованих доходів, а виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Як було встановлено судом, виплата коштів в сумі 63105,29 грн на виконання рішень Житомирського окружного адміністративного суду у справах № 240/320/21 та № 240/1232/21 здійснена 30.05.2023, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність права у позивача на одержання компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати складових грошового забезпечення (індексації).

Водночас, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог за період з 19.04.2015 по 04.10.2021, з урахуванням наступного.

Колегія суддів зауважує, що компенсація чистини втраченого доходу виплачується не з моменту постановлення судового рішення, на підставі якого такий дохід фактично виплачено та поновлено права позивача, а саме з часу, коли у особи виникло право на отримання такого доходу, захищеного та підтвердженого рішенням суду.

Аналогічного змісту правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України викладені від 11 липня 2017 року у справі № 2а-1102/09/2670 та Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 826/8319/16.

Зокрема, Верховний Суд, серед іншого, дійшов висновку, що компенсація за порушення строків виплати виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата) особи (працівника) з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апелянта в частині необґрунтованості та безпідставності рішення суду першої інстанції в цій частині, тому воно підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню з 19.04.2015 по 04.10.2021 (висновки суду за період з 05.10.2021 по 30.05.2023 є правильними та підлягають залишенню без змін).

Щодо доводів відповідача про наналежного відповідача у даній справі адже позивач проходив службу саме у ВЧ НОМЕР_2 , а у ВЧ НОМЕР_1 , яка є відповідачем у даній справі та окремою юридичною особою, службу не проходив, колегія суддів враховує вказані доводи, проте вважає, що, у даному випадку, судом першої інстанції було встановлено, що дійсно, ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 на посаді командира відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 з 15.10.2010 до 03.04.2019, однак, В/ч НОМЕР_2 входить до складу в/ч НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 окрема десантно-штурмова бригада), а В/ч НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 окрема десантно-штурмова бригада) нараховує грошове забезпечення військовослужбовцям в/ч НОМЕР_2 та іншим військовим частинам, які входять до складу НОМЕР_3 окремої десантно-штурмової бригади, де є фінансовий відділ, який нараховує грошове забезпечення структурним підрозділам, які є окремими юридичними особами та мають статус військової частини. На підтвердження висновку про те, що саме відповідач має здійснити нарахування та виплату вказаної/спірної компенсації є те, що рішеннях суду в справах № 240/230/21 було зобов`язано саме військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 19 березня 2015 року до 03 квітня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби та індексацію грошового забезпечення за період з 15 жовтня 2015 року до 03 квітня 2019 року; № 240/1232/21 зобов`язано саме військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, передбачену частиною 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в розмірі 50 відсотків його місячного грошового забезпечення за 9 календарних років військової служби. Спірну суму з приводу якої виник спір про компенсацію у даній справі, виплачено саме ВЧ НОМЕР_5 (а.с. 13). При цьому, як було встановлено судом першої інстанції, в матеріалах справи міститься заява позивача від 10.06.2023 про виплату компенсації втрати частини доходів, адресована військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) та доказ її направлення - фіскальний чек АТ "Укрпошта" від 10.06.2023 ПН 55 (трек-номер для відстеження 290).

Тож, доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновки суду першої інстанції в оскаржуваній ним частині та є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог в цій частині.

Натомість, доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, тому, апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Зі змісту ч. ч. 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права.

Судові витрати підлягають розподілу згідно норм ч. 1 ст. 139 КАС України (у частині стягнутій судом першої інстанції без змін, колегією суддів розподіляється частина судового збору, не стягнута судом в оскаржуваному рішенні).

Керуючись ст. ст. 139, 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2024 р. - скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог за період з 19.04.2015 по 04.10.2021 та прийняти нову постанову в цій частині про задоволення позовних вимог.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати грошового забезпечення за період з 19.04.2015 по 04.10.2021, відповідно до положень статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

У іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2024 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко