Справа № 320/16078/23
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 квітня 2024 року

м. Київ

справа №320/16078/23

адміністративне провадження №Зі/990/38/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Соколова В.М., Загороднюка А.Г., Єресько Л.О. у справі №320/16078/23 за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області, Державної міграційної служби України про визнання протиправними та скасування повідомлення та стягнення шкоди,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області, Державної міграційної служби України з вимогами визнати протиправними та скасувати повідомлення територіального органу ДМС від 01 березня 2023 року №7 та рішення ДМСУ від 16 січня 2023 року №01-23; стягнути солідарно з відповідачів 3 000 000 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року, позовну заяву повернуто позивачеві на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України, у зв`язку із невиконанням позивачем вимог ухвали суду про залишення позову без руху.

18 грудня 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на вказані судові рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 15 січня 2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року у справі №320/16078/23

Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 15 січня 2024 року у справі №320/16078/23.

Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2024 року повернуто без розгляду заяву ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 05 лютого 2024 року у справі №320/16078/23.

Ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2024 року заяву ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 15 січня 2024 року визнано зловживанням процесуальними правами та повернуто її заявнику без розгляду.

18 квітня 2024 року до Суду від ОСОБА_1 надійшла «Скарга (на підставі частини п`ятої статті 254 КАСУ)», у якій заявник просить визнати ухвали від 05 лютого 2024 року, від 19 березня 2024 року нечинними, а ухвалу від 04 квітня 2024 року - скасувати; роз`яснити ухвалу від 15 січня 2024 року.

Також заявником подано заяву про відвід суддям Соколову В.М. , Загороднюку А.Г. та Єресько Л.О .

Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2024 року заяву про відвід визнано необґрунтованою та передано її на розгляд судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу №320/16078/23.

За результатами автоматизованого розподілу від 24 квітня 2024 року заяву про відвід передано на розгляд судді Радишевській О.Р.

На обґрунтування заяви про відвід заявник зазначає, що указані судді мають пряму (суддя-доповідач) або непряму (інші судді зі складу колегії суддів) зацікавленість в результатах розгляду справи (пункт 2 частини першої статті 36 КАС України); та через наявність інших обставин, що викликають сумнів у їхній неупередженості та об`єктивності (пункт 4 частини першої статті 36 КАС України). Заявник також зазначає, що під час розгляду його скарги та заяв було порушення встановленого у статті 31 КАС України порядку визначення складу суду.

Заявник уважає, що особиста зацікавленість суддів Соколова В.М., Загороднюка А.Г., Єресько Л.О. є очевидною з таких підстав:

- ухвали від 15 січня 2024 року та від 05 лютого 2024 року є незаконними та самі по собі можуть бути підставою для притягнення суддів, що її постановили, до дисциплінарної відповідальності;

- указана колегія суддів, виявивши при ознайомленні із заявою від 26 лютого 2024 року, що нею було постановлено незаконні ухвали за наслідками розгляду касаційної скарги від 14 грудня 2024 року та заяви від 19 січня 2024 року (які свого часу колегією суддів навіть не були прочитані), знову незаконно прийняли рішення про повернути заяву від 26 лютого 2024 року без розгляду;

- розуміючи, що ухвала від 19 березня 2024 року також є незаконною і може бути підставою для притягнення суддів, що її постановили, до дисциплінарної відповідальності, не бажаючи визнавати свої помилки, указана колегія суддів 04 квітня 2024 року знову постановила незаконну ухвалу, яка також є підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності. При цьому виклала її зміст таким чином, щоб залякати заявника;

- ухвали від 19 березня 2024 року та від 04 квітня 2024 року є демонстрацією свідомого нехтування указаною колегією суддів принципами верховенства права, Конституції, Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, Закону України «Про судоустрій і статус суддів»;

- в ухвалах від 19 березня 2024 року та від 04 квітня 2024 року указаною колегією суддів заявнику було «приписано» вимоги, про які він не заявляв. Так, у вказаних заявах Верховний Суд зазначив, що заявник просив роз`яснити ухвалу від 05 квітня 2024 року, хоча заявник звертався за роз`ясненням ухвали від 15 січня 2024 року про відмову у відкритті касаційного провадження. Цим самим, на думку заявника, указана колегія намагалася створити неадекватне враження про заявника як банального сутяжника.

Щодо порушень при визначенні складу суду, то заявник зазначає, що ухвали від 15 січня 2024 року, 05 лютого 2024 року, 19 березня 2024 року прийняті з порушеннями строку. На думку заявника, після закінчення процесуальних строків, передбачених КАС України, у суддів припиняються повноваження.

Вирішуючи заяву про відвід, Суд виходить з такого.

Відповідно до пунктів 2 і 4 частини першої статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Частиною четвертою статті 36 КАС України встановлено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суд зазначає, що відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування відповідних обставин, непідтверджених належними і допустимими доказами.

Проаналізувавши аргументи, якими обґрунтовано відвід колегії суддів, Суд уважає, що доводи заявника по суті полягають у незгоді з процесуальним рішенням колегії суддів про відмову у відкритті касаційного провадження та про відмову у роз`ясненні указаного судового рішення.

Так, суть аргументів заявника зводиться до того, що суд першої інстанції протиправно повернув його позов у зв`язку з тим, що додатки до нього не були засвідчені відповідно до вимог ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів», який, на думку заявника, не підлягає застосуванню до фізичних осіб, що прямо випливає з пункту 1.1. цього стандарту, і не може бути у повній міри виконаний фізичною особою, адже розроблений він для юридичних осіб. Позивач також доводить, що документи, приєднані до позовної заяви, були завірені у спосіб, що максимально наближений до вказаного стандарту, водночас окружний адміністративний суд, повертаючи його позов, не вказав конкретних недоліків при засвідченні документів.

У свою чергу Верховний Суд у складі колегії суддів Соколова В.М., Загороднюка А.Г., Єресько Л.О. ухвалою від 15 січня 2024 року фактично відмовив у задоволенні касаційної скарги, «декларативно оголосивши» рішення суду першої інстанції та рішення суду апеляційної інстанції законними. Заявник стверджує, що Верховний Суд у складі вказаної колегії так і не зазначив закон, який би зобов`язував фізичних осіб при зверненні до суду завіряти копії документів відповідно до ДСТУ 4163:2020. Як зазначає скаржник, в ухвалах про відмову у роз`ясненні судового рішення Верховний Суд продовжив підтримувати цю саму протиправну позицію і не спромігся назвати закон, який би покладав на нього як позивача обов`язок застосовувати ДСТУ 4163:2020 при зверненні до суду.

Такі аргументи заявника є по суті виявом незгоди із мотивацією судового рішення, проте незгода заявника із судовими рішеннями у справі №320/16078/23 не свідчить про упередженість та/або необ`єктивність суддів Соколова В.М., Загороднюка А.Г., Єресько Л.О. під час розгляду цієї справи і за наведеними правилами процесуального закону не є підставою для відводу суддів.

Що ж до аргументів заявника про порушення статті 31 КАС України, якою врегульований порядок визначення складу суду, Суд зазначає, що за правилами указаної статті закінчення строку, установленого КАС України для вчинення певної процесуальної дії, не є підставою для припинення чи втрати відповідним складом суду «повноважень» та не є підставою для передачі скарги, заяви/клопотання в порядку автоматизованого розподілу іншому складу суду.

Зауваження заявника, що його заяви про роз`яснення ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження були передані на розгляд тієї самої колегії суддів, що і постановила цю ухвалу, є безпідставними.

Відповідно до вимог частини першої статті 254 КАС України судове рішення роз`яснюється за заявою учасника справи судом, який ухвалив це рішення.

Частиною 13 статті 31 КАС України передбачено, що справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим самим суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 82.5 розділу 4 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що затверджене рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, передача судової справи (провадження) раніше визначеному судді, судді-доповідачу проводиться без застосування автоматизованого розподілу щодо заяви або клопотання, що надійшли для вирішення питання про прийняття додаткового судового рішення, виправлення описок та помилок, роз`яснення судового рішення, повернення судового збору.

Таким чином, чинним процесуальним законодавством не передбачено автоматизованого розподілу заяв про роз`яснення судових рішень. Такі заяви передаються раніше визначеному судді, судді-доповідачу і розглядаються у тому ж складі суду.

Отже, Суд не встановив обґрунтованих підстав для задоволення заяви про відвід.

Керуючись статтями 36, 40 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду Соколова В.М., Загороднюка А.Г., Єресько Л.О. у справі №320/16078/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскарженою.

Суддя: О.Р. Радишевська