Справа № 396/576/24
Суддя: Цесельська О. С.
Дата ухвалення: 2024-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 396/576/24
Провадження № 2-а/396/9/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2024 року м. Новоукраїнка

Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді Цесельської О.С., за участю секретаря судового засідання Новікової Я.О., представника позивача - адвоката Вишні Г.В., представника відповідача - Крецула О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні під час судового розгляду в залі суду м. Новоукраїнка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. В обґрунтування позову посилається на те, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 041/2024 від 22.03.2024 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн за ч.2 ст.210-1 КУпАП за те, що ОСОБА_1 , являючись військовозобов`язаним, належним чином повідомленим про необхідність явки на 09:00 годину 01.03.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Порушуючи вимоги ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час дії правового стану в державі «військовий час», в зазначений час та дату до ІНФОРМАЦІЯ_1 не прибув, причин своєї неявки не повідомив.

Позивач вказує, що особисто він повістку про явку до ТЦК та СП не отримував і не розписувався про її отримання. Також вказує, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП, яка передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, але матеріали адміністративної справи не містять інформації про притягнення протягом року за ч.1 ст.210-1 КУпАП. Також зазначив про порушення його права на захист. На підставі викладеного позивач просить суд скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн. за ч.2 ст.210-1 КУпАП.

Ухвалою від 01.04.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Учасникам справи надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі, а відповідачу запропоновано надати суду відзив на позовну заяву.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що 29.02.2024 року в м. Новоукраїнка працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час оповіщення 29.02.2024 року ОСОБА_1 , належним чином оповіщений про необхідність явки 01.03.2024 року для проходження медичного огляду та оновленню облікових даних, від отримання повістки відмовився, про що було складено акт відмови. Протокол про адміністративне правопорушення та оскаржувана постанова складалися у присутності ОСОБА_1 . Реалізуючи процесуально-правову компетенцію РТЦК у відповідності до ч.2 ст.38 Закону №2232 «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992, ініціював звернення до органів поліції про вжиття заходів з розшуку та примусового доставлення позивача до РТЦК у порядку ст.ст.259, 261 та 262 КУпАП для притягнення останнього до відповідальності за порушення ч.2 ст.210-1 КУпАП.

У судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, підтримав викладені у відзиві обставини, прохав відмовити у задоволенні позову.

Допитаний під час судового розгляду свідок ОСОБА_2 пояснив що 29.02.2024 року був свідком відмови ОСОБА_1 від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв"язку з чим було складено відповідний акт відмови.

Свідок ОСОБА_3 пояснив що 29.02.2024 року складав акт відмови ОСОБА_1 від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1

Вислухав пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 29.02.2024 року уповноваженою посадовою особою - начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 була оформлена повістка, відповідно до вимог якої ОСОБА_1 , який проживає АДРЕСА_1 (позивач) зобов`язаний з`явитись 01.03.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.25).

29.02.2024 року позивач ОСОБА_1 від отримання вказаної повістки відмовився, що не заперечується позивачем.

Факт відмови позивача від отримання повістки зафіксовано відповідним актом від 29.02.2024 року, який підписаний штаб - сержантом ІНФОРМАЦІЯ_1 у присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.26). Актом зафіксовано, що ОСОБА_1 повідомлений про виклик в ІНФОРМАЦІЯ_1 на 01.03.2024 року на 9:00 годину та відмовився від отримання повістки (а.с.26).

01.03.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 направлено звернення до Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області про примусове доставлення ОСОБА_1 до РТЦК у порядку ст.259 КУпАП для складення протоколів про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.210-1 КУпАП (а.с.28).

Відповідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, ОСОБА_1 перебував у стаціонарі КНП "Новоукраїнська міська дікарня" з 05.03.2024 року до 15.03.2024 року. (а.с.12)

22 березня 2024 року посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення № 041/2024, відповідно до якого ОСОБА_1 , являючись військовозобов`язаним, належним чином повідомленим про необхідність явки на 09:00 годину 01.03.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Порушуючи вимоги ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час дії правового стану в державі «військовий час», в зазначений час та дату до ІНФОРМАЦІЯ_1 не прибув, причин своєї неявки не повідомив, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.210-1 КУпАП. (а.с.11). ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення надав пояснення: «Я хворію на бронхіальну астму, було загострення в день прибуття погано себе почував тому не прибув». (а.с.11 на звороті аркуша).

За наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, 22 березня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 прийнято постанову № 041/2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 5100 грн. Постанова отримана позивачем особисто 22 березня 2024 року, про що свідчить його підпис у постанові (а.с.10).

Позивач не погоджується із зазначеною постановою та оскаржив її у судовому порядку.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, військовозобов`язаний громадянин України ОСОБА_1 по отриманню ним особисто повістки, без поважних причин не прибув 01.03.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим порушив законодавство про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.210-1 КУпАП.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до абзацу 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З 24.02.2022 року відповідно до Указу Президента № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, що охоплюється дією особливого періоду.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з п. 1 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30 грудня 2022 р. № 1487 (далі Порядок №1487), цей Порядок визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації).

Підпунктом 2 пункту 1 Додатку 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Порядку № 1487 визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до п. 3 цього Додатку 2 до Порядку № 1487 призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до ч.1 ст.22 цього Закону громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Виходячи з наведених правових норм, в контексті спірних правовідносин, визначальним для кваліфікації дій позивача як порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, є факт вручення позивачу 29.02.2024 року повістки про явку до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення особистих даних.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що норми діючого законодавства вимагають, щоб повістка була вручена особисто і підписана особою, якій вона призначена.

Форма повістки та її зміст визначені в Додатку 11 до наведеного вище Порядку № 1487, згідно якому повістка має відривну частину розписку про те, що повістка про виклик у визначений час до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, одержана певним громадянином із засвідченням його особистим підписом.

Інші форми запрошення, сповіщення про необхідність явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки законодавцем не встановлені.

У разі відмови від підписання повістки посадовою особою територіального центру комплектування та соціальної підтримки у присутності свідків складається акт про відмову від отримання.

Як вбачається з копії наявної в матеріалах справи повістки від 29.02.2024 року про виклик ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 01.03.2024 року, її зміст та форма відповідає вимогам додатку 11 до Порядку №1487.

Судом встановлено, що 29.02.2024 року ОСОБА_1 від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовився.

При цьому, до матеріалів справи доданий акт від 29.02.2024 року, яким зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 01.03.2024 року, підписаний в присутності двох свідків (а.с.26).

Таким чином, факт належного сповіщення позивача про явку до ІНФОРМАЦІЯ_1 знайшов своє підтвердження у судовому засіданні.

Щодо посилань позивача про безпідставність застосування норм частини 2 ст. 210-1 КУпАП, суд зазначає наступне.

У зв`язку з введенням Указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 в Україні воєнного стану, з метою запровадження та виконання заходів вказаного правового режиму, направлених на забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та на виконання Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» здійснюється призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації.

Згідно абз. 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Доводи позивача щодо застосування відносно нього стягнення за відсутністю повторності вчинення правопорушення суд вважає неспроможними, так як згідно ч. 2 ст. 210-1 КУпАП передбачена відповідальність не тільки за повторне протягом року вчинення порушення, але й також вчинення такого порушення в особливий період.

Доводи позивача про порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення суд вважає неспроможними, оскільки вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Зокрема, позивач в змісті протоколу про адміністративне правопорушення ознайомився з правами, передбаченими ст. 63 Конституції України та ст.268 КУпАП, зокрема і з правом користуватися юридичною допомогою, про що свідчить його підпис. Клопотань про необхідність скористатися юридичною допомогою, позивач не заявляв.

Тому суд приходить до висновку, що у відповідача були підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП .

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що постанова № 041/2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 5100 грн. є обґрунтованою та такою, що відповідає нормам КУпАП. При розгляді справи були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки правопорушення, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

Посилання позивача на погане самопочуття внаслідок загострення бронхіальної астми в день прибуття за викликом (до ІНФОРМАЦІЯ_1 ) не може рахуватися поважною причиною такого неприбуття, оскільки позивач 01.03.2024 року до лікарні не звертався, перебував на лікуванні з 05.03.2024 ррку до 15.03.2024 року.

Крім того, суд зазначає, що посилання сторони позивача на допущену помилку щодо зазначення дати народження ОСОБА_1 в документах, складених посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 , - ІНФОРМАЦІЯ_4 , а не 03.04.1970 року, не спростовують суті вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. При цьому суд приймає до уваги, що невірне зазначення місяця народження ОСОБА_1 відповідно пояснень представника відповідача, є суто технічною помилкою, оскільки ОСОБА_1 і повідомлявся про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 саме для уточнення анкетних даних.

При цьому суд враховує, що відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 640/11468/20, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 5 липня 2022 року у справі № 522/3740/20, від 27 вересня 2022 року у справі № 320/1510/20, від 3 жовтня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 1 листопада 2022 року у справі № 640/6452/19 та від 18 січня 2023 року у справі № 500/26/22.

Крім того Верховний Суд у постанові від 16.03.2023 по справі № 400/4409/21 зазначив, що визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, яке спрямоване на захист суспільних інтересів, внаслідок застосування судами надмірного формалізму може призвести до таких наслідків, як, зокрема нанесення суттєвої шкоди суспільним інтересам або уникнення правопорушником обов`язку виконувати або дотримуватися законодавства.

Відповідно до частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.243 ч.3,250 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Повний текст рішення суду складено 29 квітня 2024 року.

Суддя: О. С. Цесельська