Справа № 380/18212/23
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/18212/23 пров. № А/857/21639/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Затолочного В.С., Гінди О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року (головуючий суддя Кедик М.В., м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сколівської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд першої інстанції з позовом до Сколівської міської ради, в якому просила визнати дії незаконними та зобов`язати відповідача надати статус жительки гірського населеного пункту в Україні.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, просить рішення суду скасувати і позов задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає, що вона народилась у м. Сколе Львівській області, але з часом переїхала до м. Маріуполя Донецької області, де мешкала до початку повномасштабного вторгнення державою агресором на територію України. На теперішній час має статус внутрішньо переміщеної особи з 05.08.2022 р. за №1324-, де зазначена адреса її фактичного проживання/перебування: АДРЕСА_1 . Даний населений пункт знаходиться у гірській місцевості.

Статтею 5 ЗУ №56/95-ВР передбачено порядок визначення та надання громадянам статусу особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, а саме:

Статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам. що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка. Правила видачі такого посвідчення врегульовані Положенням про порядок видачі посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту.

Посвідчення видається також окремим громадянам інших населених пунктів та тим, які проживають за межами населених пунктів, умови проживання яких відповідають критеріям, передбаченим у статті 1 цього Закону, а також громадянам, які постійно працюють або несуть службу на лісогосподарських підприємствах, гідрометеорологічних станціях, заставах, обсерваторіях, інших об`єктах, що розташовані поза межами населених пунктів в місцевостях, що відповідають критеріям, передбаченим у статті 1 цього Закону.

Тобто, відповідач не здійснив вихід по місцю проживання позивачки, як передбачено нормами чинного законодавства, для того щоб скласти відповідний акт - підтвердити/спростувати факт проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Тому, позивач не мала можливості надати суду першої інстанції довідку (акт) про місце фактичного проживання.

До того ж громадяни з пільгових категорій, зареєстровані у гірській місцевості, мають право на отримання пенсій, стипендій, соціальних виплат і матеріальної допомоги від держави у підвищеному розмірі. Різниця зі стандартною сумою, передбаченою законодавством, становить 20%. Як повідомляє Соціальна інформаційна платформа, ця норма поширюється зокрема на пенсіонерів - внутрішньо переміщених осіб. Працівники та службовці з таких регіонів отримують надбавку до окладу в розмірі 25%. Такі правила регламентовані статтею 6 ЗУ №56/95-ВР.

У цьому нормативному акті визначено критерії, за якими населені пункти можуть бути віднесені до категорії гірських. Серед них:

розміщення міста, селища, села чи його частини, де проживає понад третина населення, на висоті понад 400 м над рівнем моря;

відсутність чи незначна кількість орних земель;

складні кліматичні умови.

Вичерпний список гірських населених пунктів, розміщених на території Закарпатської, Івано-Франківської, Львівської та Чернівецької областей, затверджено постановою Кабміну № 647 від 11 серпня 1995 р. Остання редакція документа була затверджена 14 квітня 2021 р. (постанова КМУ № 364).

27 липня 2022 року Мінінтеграцїї наказом № 169 оновило список територіальних громад, що знаходяться в зоні бойових дій, оточенні чи тимчасовій окупації. До них входить 321 громада в Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Запорізькій, Дніпропетровській, Сумській та Чернігівській областях.

Частиною 1 статті 1 ЗУ №1706-УІІ, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ч. 2 ст. 1 ЗУ №1706-УІІ адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Гарантії дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб передбачені ч. 1 ст. 2 ЗУ №1706-VII, а саме:

Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких нагана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо перемішених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покшг.т єо місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо перемішених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

До того ж пенсіонери, які переїжджають на місце проживання в гірські регіони, можуть отримати 20% надбавку до пенсії. Такі надбавки передбачені ЗУ №56/95-ВР.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою із зареєстрованим місцем проживання за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно із довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 05.08.2022 № 1324-1, фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_1 АДРЕСА_3 .

ОСОБА_1 звернулася до Сколівської міської ради із заявою від 03.04.2023 про надання статусу громадянина, який проживає, працює (навчається) в гірському населеному пункті, долучивши до неї паспорт громадянина України, копію ідентифікаційного коду та копію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Листом від 17.04.2023 № 154/02-09 Сколівська міська рада повідомила, що відповідно до листа Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 05.01.2023 № 22/9.1-88-23, Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» у частині категорій громадян, яким надається статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, відсутня категорія внутрішньо переміщених осіб.

Постановляючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини врегульовано, зокрема, Законом України від 15.02.1995 № 56/95-ВР «Про статус гірських населених пунктів в Україні» (далі - Закон № 56/95-ВР) та Законом України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закону № 1706-VII). Критерії, за якими населені пункти набувають статусу гірських, основні засади державної політики щодо розвитку гірських населених пунктів та гарантії соціального захисту громадян, що у них проживають, працюють або навчаються, встановлено Законом України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 56/95-ВР до гірських населених пунктів належать міста, селища міського типу, селища, сільські населені пункти, які розташовані у гірській місцевості, мають недостатньо розвинуті сферу застосування праці та систему соціально-побутового обслуговування, обмежену транспортну доступність.

Згідно з ст. 2 Закону № 56/95-ВР перелік населених пунктів, яким надається статус гірських, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.08.1995 № 647 «Про перелік населених пунктів, яким надається статус гірських» затверджений перелік населених пунктів, яким відповідно до Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» надається статус гірських, до якого, серед інших, включене м. Сколе, Стрийського району, Львівської області.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.5 Закону № 56/95-ВР статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка.

Посвідчення видається також окремим громадянам інших населених пунктів та тим, які проживають за межами населених пунктів, умови проживання яких відповідають критеріям, передбаченим у статті 1 цього Закону, а також громадянам, які постійно працюють або несуть службу на лісогосподарських підприємствах, гідрометеорологічних станціях, заставах, обсерваторіях, інших об`єктах, що розташовані поза межами населених пунктів в місцевостях, що відповідають критеріям, передбаченим статтею 1 цього Закону.

У даній спірній ситуації, судом першої інстанції правильно враховано, що відповідно до Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» Кабінет Міністрів України постановою від 19.03.1996 № 345 затверджено Положення про порядок видачі посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту (далі - Положення № 345).

Відповідно до п.п. 1, 2 Положення № 345 це Положення регулює правила видачі посвідчення громадянина (громадянки), який (яка) проживає, працює (навчається) на території населеного пункту, якому в установленому порядку надано статус гірського. Посвідчення є документом, який підтверджує, що громадянину (громадянці) надано статус особи, яка проживає, працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, на підставі якого надаються пільги, встановлені статтями 3 і 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Відповідно до п. 4 Положення № 345 посвідчення видаються громадянам відповідними місцевими державними адміністраціями та виконавчими органами місцевої ради.

Згідно з п. 7 Положення № 345 посвідчення видаються таким категоріям громадян: а) особам, які постійно проживають на території населених пунктів, яким надано статус гірських; б) особам, які постійно працюють на території населених пунктів, яким надано статус гірських (у тому числі працівникам, які постійно працюють у філіях, представництвах, відділеннях, інших відокремлених підрозділах і на робочих місцях в населених пунктах, що мають статус гірських, у разі коли підприємство, установа, організація розташовані за межами населеного пункту, якому надано статус гірського); в) особам, які навчаються на денних відділеннях навчальних закладів, розташованих у населених пунктах, яким надано статус гірських; г) окремим громадянам інших населених пунктів та тим, які проживають за межами населених пунктів і умови проживання яких відповідають критеріям, передбаченим у статті 1 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», а також громадянам, які постійно працюють або несуть службу на лісогосподарських підприємствах, гідрометеорологічних станціях, заставах, в обсерваторіях та на інших об`єктах, розташованих поза межами населених пунктів у місцевостях, що відповідають критеріям, передбаченим у статті 1 зазначеного Закону.

Відповідно до п. 8 Положення № 345 посвідчення видаються на підставі паспорта громадянина України, свідоцтва про народження (для осіб у віці до 16 років), посвідки на проживання в Україні (для іноземних громадян та осіб без громадянства), і таких документів: а) громадянам, які постійно проживають у гірському населеному пункті (у тому числі дітям), - довідки про постійне проживання у гірському населеному пункті, виданої уповноваженим органом; б) громадянам, які постійно працюють у гірському населеному пункті, - довідки з місця роботи; в) громадянам, які навчаються на денних відділеннях навчальних закладів, розташованих у гірському населеному пункті, - довідки навчального закладу. Разом із зазначеними документами громадяни (крім осіб у віці до 16 років) подають дві фотокартки розміром 30 х 40 міліметрів.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлено Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII.

Згідно з ст. 1 цього Закону внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на вебсайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону № 1706-VII довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону № 1706-VII громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Як уже зазначалось вище, що листом від 17.04.2023 № 154/02-09 Сколівська міська рада відмовила ОСОБА_1 у наданні статусу громадянина, який проживає, працює (навчається) в гірському населеному пункті, зазначивши, що відповідно до листа Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 05.01.2023 № 22/9.1-88-23, Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» у частині категорій громадян, яким надається статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, відсутня категорія внутрішньо переміщених осіб.

У даній спірній ситуації, судом першої інстанції враховано, що відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні урегульовані Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021 №1871-IX.

Згідно з ч. 1 ст. 4 вказаного Закону особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування).

Разом з тим, відповідно до п. 10 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1871-IX на період тимчасової окупації Російською Федерацією території України, а також на період віднесення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, територіальних громад до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, положення частини першої статті 4 цього Закону не поширюється на осіб, місце проживання яких зареєстроване або задеклароване у житлі, що знаходиться на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, а також на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії. Така особа може задекларувати або зареєструвати місце свого проживання без зняття з реєстрації місця свого попереднього проживання. До реєстру територіальної громади вносяться відомості про зареєстроване місце проживання внутрішньо переміщеної особи на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, а також на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, визначених у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Між тим, наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Як вірно зауважив суд першої інстанції, наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 затверджений Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. До цього переліку входить вся територія Маріупольського району.

Матеріалами справи підтверджено, що зареєстрованим місцем проживання позивача є: АДРЕСА_2 .

Будь яких інших відомостей про реєстрацію місця проживання позивача у м. Сколе, ані паспорта громадянина України, ані інші матеріали справи не містять.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 5 Закону № 1706-VII довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно зазначив, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не може підтверджувати постійне проживання у гірському населеному пункті, оскільки носить тимчасовий характер (видається на період наявності певних обставин, у даному випадку, збройного конфлікту та тимчасової окупації Донецької області).

Як зазначено вище, посвідчення громадянам, які постійно проживають у гірському населеному пункті (у тому числі дітям), видається, серед іншого, на підставі довідки про постійне проживання у гірському населеному пункті, виданої уповноваженим органом (п. 8 Положення № 345).

Позивач не надала суду першої інстанції довідку про постійне проживання у гірському населеному пункті.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що наявність у позивачки довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не визначає тривалість проживання позивача у гірському населеному та не може слугувати підставою надання статусу громадянки, яка постійно проживає у гірському населеному пункті, а тому суд підставно вважав, що позов не підлягає задоволенню.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, відтак рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року у справі № 380/18212/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді В. С. Затолочний
О. М. Гінда