Справа № 160/3412/24
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2024 рокуСправа №160/3412/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення ОСОБА_1 виплати пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», протиправними;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області відновити ОСОБА_1 виплати пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому було призначено пенсію відповідно до п. «б» ч.1 ст. 12 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», проте згодом її виплату було припинено, посилаючись на помилкове призначення. При цьому ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не містить такої підстави для припинення виплати пенсії.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 року відкрито провадження у справі №160/3412/24, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1, 2 ст. 257, ч.1 ст. 260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
Згідно ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області під час розгляду документів на призначення пенсії за вислугу років позивача встановлено, що його звільнено зі служби 28 лютого 2023 року та за даними подання про призначення пенсії від 26.06.2023 № 344/Пн-К Міністерства юстиції України Державної установи Центр пробації календарна вислуга років ОСОБА_1 для призначення пенсії складає 23 роки 05 місяців 08 днів.
Таким чином, позивач не має на момент звільнення необхідної календарної вислуги років, оскільки наявні лише 23 роки 05 місяців 08 днів при необхідних 25 календарних років, визначених в п. «а» ст.12 Закону № 2262-ХІІ.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Позивач ОСОБА_1 з 01.09.2006 по 28.02.2023 проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України (Державна пенітенціарна служба), звільнившись з посади старшого інспектора Довгинцівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області відповідно до п.5 ст.23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п.4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Позивач зазначає, що 08.03.2023 він звернувся до Державної установи «Центр пробації» із заявою про підготовку і направлення до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області документів для призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
У зв`язку з відмовою у підготовці і направленні документів, позивачем протиправність дій Державної установи «Центр пробації» було оскаржено до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 у справі № 160/8365/23 визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Центр пробації, яка полягає у не підготовці та не направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області документів, передбачених постановою Правління Пенсійного фонду України №3-1 від 30.01.2007 р. для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зобов`язано Державну установу «Центр пробації» підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області документи, передбачені Постановою Правління Пенсійного фонду України №3-1 від 30.01.2007 р. для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З 01.03.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років -28 (календарних 23) у розмірі 53% грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що підтверджується протоколом від 01.03.2023 за пенсійною справою (Державний департамент з питань виконання покарань).

Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовними вимогами:

визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «б» ч.1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби , та деяких інших осіб», протиправними;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області призначити пенсію за вислугу років на підставі п. «а» ч.1 ст. 12 Закону України ««Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»» з 01.03.2023 р., виходячи з вислуги років - 28 років 11 місяців 07 днів.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.12.2023 у справі №160/24418/23 в задоволенні позовної заяви відмовлено.

03.01.2024 позивач дізнався про відсутність надходжень на його рахунок пенсійної виплати у сумі 6409,87 грн. та звернувся через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою, в якій просив повідомити причини зупинки виплат пенсії та надати відповідне рішення. Якщо рішення про припинення виплати пенсії помилкове відновити виплати пенсії згідно протоколу за пенсійною справою №.

Листом від 01.02.2024 №6963-304/Н-01/8-0400/24 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило, що за даними подання Державної установи «Центр пробації» про призначення пенсії за вислугу років від 26.06.2023 №344/Пн-К ОСОБА_1 звільнений зі служби 28 лютого 2023 року, час служби в календарному обчисленні складає 23 роки 05 місяців 08 днів, але відповідно до норм Закону для призначення пенсії необхідна календарна вислуга років не менш ніж 25 календарних років.

Відповідно до пункту «а» ст. 12 Закону України №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» ст. 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу років 25 календарних років і більше.

Враховуючи викладене, в призначенні пенсії особі відповідно п. «а» ст.12 Закону №2262-ХІІ відмовлено.

Одночасно повідомлено, що в результаті детальної перевірки пенсійної справи було виявлено помилкове призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «б» ст. 12 Закону №2262-ХІІ, в результаті чого виплата пенсії була припинена з 01.11.2023, переплата пенсії за період з 01.03.2023 по 31.10.2023 становить 51278,96 грн.

Позивач» вважає дії відповідача щодо припинення виплати йому пенсі за вислугу років за п. б» ч.1 ст. 12 Закону України №2262-ХІІ, посилаючись на помилкове призначення пенсії протиправними.

При вирішення спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. Пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Статтею 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

За п. «б» ч. 1 ст.12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається: особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "з" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Приписами п.п. 1, 3-5 ч. 1ст. 49 Закону № 1058-IVпередбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ч. 2 ст. 49 вказаного Закону, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 за № 3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 02.03.2023 № 10-1) (Порядок № 3-1).

Пунктом 7 розділу IV Порядку №3-1 встановлено, що рішення про припинення виплати пенсії / утримання суми пенсії, надміру виплаченої пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім`ї тощо) або подання уповноваженим органом (структурним підрозділом) недостовірних даних, приймається не пізніше 10 днів з дня встановлення цих відомостей або надходження відповідних документів, що містять підстави для припинення виплати пенсії / утримання суми пенсії. Рішення засвідчується підписом керівника органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію).

Суд зазначає, що можливість припинення виплати пенсії без вирішення цього питання шляхом прийняття відповідного рішення діючим законодавством України не передбачена.

В матеріалах справи рішення щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 із обґрунтуванням помилкового призначення пенсії відповідно до п. «б» ст. 12 Закону №2262-ХІІ відсутнє.

За вказаними обставинами суд дійшов висновку, що відповідач на виконання вимог ст. 49 Закону № 1058-IV не приймав рішення про припинення виплати пенсії позивачу.

Враховуючи наведене, відповідачем порушено вимоги ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивачу припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справа №243/6391/17. 25 березня 2020 року по справі №592/5928/17

Суд вважає, що відповідач у спірних правовідносинах допустив не протиправні дії, а протиправну бездіяльність, оскільки у визначений строк та спосіб не розглянув заяву позивача про поновлення пенсії та не прийняв за результатом розгляду вмотивоване рішення щодо припинення виплати пенсії призначеної за вислугу років відповідно до п. «б» ст. 12 Закону №2262-ХІІ.

Оскільки заява позивача у належний спосіб (з прийняттям відповідного мотивованого рішення) розглянута не була, суд не вбачає підстав для надання оцінки обставинам, викладеним пенсійним органом, у листі від 01.02.2024 №6963-304/Н-01/8-0400/24.

Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд у постанові від 09.08.2023 у справі №520/5045/2020 та від 22.11.2023 у справі №300/3457/20.

Відповідно до ст. 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та враховує положення «Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень», прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, а саме суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Разом з тим, п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Наведене повністю відповідає змісту ст. 245 КАС України, частиною 4 якої визначене, що у випадку, визначеному п. 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства та судову практику, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області підлягають задоволенню шляхом:

- визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо розгляду по суті заяви ОСОБА_1 ВЕБ-04001-Ф-С-24-000854 від 03.01.2024 про поновлення виплати пенсії і прийняти мотивоване рішення в частині щодо припинення виплати пенсії призначеної за вислугу років відповідно до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у листі від 01.02.2024 №6963-304/Н-01/8-0400/24;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянути заяву ОСОБА_1 ВЕБ-04001-Ф-С-24-000854 від 03.01.2024 про поновлення виплати пенсії і прийняти мотивоване рішення в частині щодо припинення виплати пенсії призначеної за вислугу років відповідно до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Відповідно до ч. 1ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За ч. 2ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивач при зверненні до суду відповідно до квитанції про сплату Z43K-3A15-894E від 06.02.2024 сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн.

При цьому, позовна заява подана позивачем через систему «Електронний суд».

Частиною 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, за подання позовної заяви немайнового характеру позивач повинен був сплатити судовий збір у сумі 968,96 грн.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми (ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»).

Суд, керуючись положеннями ст. 139 КАС України, враховуючи часткове задоволення позову вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача судовий збір у сумі 484,48 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 241, 243, 244-246, 250, 262,295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд., 26, м. Дніпро, 49094, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо розгляду по суті заяви ОСОБА_1 ВЕБ-04001-Ф-С-24-000854 від 03.01.2024 про поновлення виплати пенсії і прийняття мотивованого рішення в частині щодо припинення виплати пенсії, призначеної за вислугу років відповідно до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у листі від 01.02.2024 №6963-304/Н-01/8-0400/24.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд., 26, м. Дніпро, 49094, ) розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) ВЕБ-04001-Ф-С-24-000854 від 03.01.2024 про поновлення виплати пенсії і прийняти мотивоване рішення в частині щодо припинення виплати пенсії призначеної за вислугу років відповідно до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

В решті позовних вимог -відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд., 26, м. Дніпро, 49094, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 484 ( чотириста вісімдесят чотири ) грн. 48 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона