Справа № 240/29683/23
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2024-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року м. Житомир справа № 240/29683/23

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 27.07.2023.

В обґрунтування позову зазначає, що станом на 01.01.1993 позивач прожив на територіях радіоактивного забруднення більше 4 років, що також підтверджується відповідним посвідченням громадянина, який потерпів від ЧАЕС у 1986,1990-1993 роках, тому позивач має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Ухвалою позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою від 04.03.2024 до участі у розгляді справи залучено співвідповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Відповідачі подали відзиви на позовну заяву, в яких просять відмовити в задоволенні позовних вимог оскільки позивач станом на 01.01.1993 не проживав та не відпрацював в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років. До періоду проживання не зараховано термін проживання з 21.06.1989 до 24.12.1991, оскільки в даний період позивач навчався відповідно до диплому серії НОМЕР_1 від 04.01.1992 в м.Житомир та проходив військову службу відповідно до військового квитка серії НОМЕР_2 від 30.06.1988.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.07.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Листом ГУПФУ в Житомирській області повідомлено позивача про те, що його заява за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, за результатами якої прийнято рішення від 28.07.2023 про відмову у призначенні пенсії.

Про зміст вказаного рішення ГУПФУ в Житомирській області було повідомлено позивачу листом.

Так, рішенням №37 від 28.07.2023 відмовлено у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв"язку з відсутністю необхідного періоду постійного проживання або роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 3 роки. До періоду проживання не зараховано термін проживання з 21.06.1989 до 24.12.1991, оскільки в даний період позивач навчався відповідно до диплому серії НОМЕР_1 від 04.01.1992 в м.Житомир та проходив військову службу відповідно до військового квитка серії НОМЕР_2 від 30.06.1988.

Не погоджуючись з такою відмовою позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 9 "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-XII) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно зі статтею 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.7.2003 №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004 (далі - Закон №1058-IV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення містить і частина 1 статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.

Загальні умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.

Зокрема, право на пенсію за віком, чоловіки набувають при досягненні 60-річного віку та за наявності страхового стажу - не менше 29 років.

Статтею 55 Закону №796-XII визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Частиною 1 ст. 55 статті Закону №796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Отже, для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років, необхідний страховий стаж повинен становити не менше 23 років. Від 29 років необхідного страхового стажу передбаченого ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV віднімається 6 років відповідно до ст.55 Закону № 796-XII.

Приписами п. 2 ч.1 ст. 55 Закону №796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років зменшення віку передбачено 3 роки* та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років .

*Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

При цьому, суд звертає увагу на те, що зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до абз.5 п.2 ч.1 ст.55 Закону № 796-ХІІ можливе за наявності двох самостійних умов: 1) початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року; 2) проживання щонайменше 3 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання, роботи.

Водночас застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року щонайменше 3 роки.

Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що позивачем до заяви було додано копію посвідчення громадянина, який є потерпілим внаслідок ЧАЕС у 1986, 1990-1993 р.р. Серія НОМЕР_3 , категорія 3.

Судом встановлено, що 27.07.2023, у зв`язку з досягненням 54-річного віку, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

За наслідками розгляду заяви, рішенням №37 від 28.07.2023 відмовлено у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв"язку з відсутністю необхідного періоду постійного проживання або роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - роки. До періоду проживання не зараховано термін проживання з 21.06.1989 до 24.12.1991, оскільки в даний період позивач навчався відповідно до диплому серії НОМЕР_1 від 04.01.1992 в м.Житомир та проходив військову службу відповідно до військового квитка серії НОМЕР_2 від 30.06.1988.

Вважаючи протиправним таке рішення, позивач вказує на те, що він станом на 1 січня 1993 він проживав у зоні гарантованого добровільного відселення понад 3 роки, що підтверджується довідкою Овруцької міської ради. Крім того, факт проживання у зоні підтверджується посвідченням потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Суд не погоджується з доводами позивача, та водночас, погоджується з доводами відповідача, з огляду на таке.

Спірним у даній справі є питання встановлення або спростування факту проживання (роботи) позивача станом на 1 січня 1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки, відповідно і наявності права на зменшення пенсійного віку на 6 років.

Відповідно до довідки Овруцької міської ради від 25.07.2023 №469, позивач з 26.04.1986 по 25.08.1986, з 21.06.1989 зареєстрований та постійно проживає у с.Ігнатпіль, Коростенського району, що відноситься до зони гарантованого (добровільного) відселення.

Разом з тим, відповідно до записів у трудовій книжці, диплому серії НОМЕР_1 від 04.01.1992 та військового квитка серії НОМЕР_2 від 30.06.1988, позивач з 21.06.1989 до 24.12.1991, навчався в м.Житомир та проходив військову службу .

Згідно записів у трудовій книжці, позивач з 16.08.1986 зарахований до студентом 1 курсу Житомирського с/г інституту.

Відповідно до записів військового квитка, позивача призвано до строкової служби ІНФОРМАЦІЯ_1 та направлено для проходження служби у відповідну в/ч 30.06.1988. 03.09.1989 його звільнено в запас.

Отже, позивач фізично не міг постійно проживати у АДРЕСА_1 , що відноситься до зони гарантованого (добровільного) відселення у вказаний період, оскільки м.Житомир не відноситься до зон радіоактивного забруднення. Відтак, період навчання та проходження військової служби не враховується в період постійного проживання в зоні забруднення, оскільки норма статті 55 Закону чітко передбачає проживання/працю у відповідній зоні.

Періодичні приїзди на вихідні та канікули додому у період навчання не є підтвердження факту постійного проживання у відповідній зоні.

У постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17 Верховний Суд сформував висновок, згідно якого виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Позивачем не надано доказів того, що військова частина, де позивач проходив службу знаходилася на території радіоактивного забруднення.

Отже, період проходження військової служби також не підтверджує факту постійного проживання у вказаний період позивача у зоні гарантованого добровільного відселення.

Видана Овруцькою міською радою довідка від 25.07.2023 №469 не приймається судом як належний доказ так як суперечить даним трудової книжки, диплому та військового квитка.

Враховуючи викладене, позивачем не підтверджено період його постійного проживання станом на 01.01.1993 не менше 3-х років у зоні гарантованого добровільного відселення, з огляду на що право на зниження пенсійного віку на 6 років позивач не має.

Зазначеної позиції підтримується Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 01.05.2023 справа №240/27887/22.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 11.03.2024 справа № 500/2422/23.

Щодо доводів позивача про те, що факт проживання його у зоні гарантованого добровільного відселення підтверджується посвідченням потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд зазначає, що відповідно до зазначеного посвідчення позивач має право на пільги і компенсації, встановлені Законом № 796-ХІІ, тобто підтверджує права на пільги і компенсації, встановлені Законом № 796-ХІІ. Однак право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки постійного проживання, роботи, але не більше 6 років, виникає за умови, що позивач станом на 01.01.1993 постійно прожила або відпрацювала у цій зоні не менше трьох років. Вказане посвідчення підтверджує лише статус особи, яка потерпіла внаслідок ЧАЕС.

Таким чином суд вважає безпідставними посилання позивача на те, що наявність у нього такого посвідчення надає безумовне право на зменшення пенсійного віку.

Таким чином, суд погоджується з висновками відповідача про не підтвердження позивачем факту постійного проживання станом на 01.01.1993 не менше трьох років в зоні гарантованого добровільного відселення та відсутність у нього права на зменшення пенсійного віку.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у позивача відсутні умови, які є необхідними для прийняття відповідачем рішення про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, а відтак відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії.

Решта доводів сторін не спростовують висновків суду у справі.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання відповідачем доводів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність його рішень, дій чи бездіяльності, позивач має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач довів, що він діяв в межах повноважень та в спосіб, передбачений законом, а тому позов безпідставний та не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7,м. Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н,10003. РНОКПП/), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вулиця Зодчих, 22, Вінниця, Вінницька область, 21005, ) про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос