Справа № 420/17822/23
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2024-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вікторії ХОМ`ЯКОВОЇ, розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області,

Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області

про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (відповідач-2), в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення від 06.12.2022 року № 94 Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як евакуйованому у 1986 році із зони відчуження та учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії та припинено виплату призначеної пенсії;

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо припинення виплати призначеної позивачу пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку у відповідності до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як евакуйованому у 1986 році із зони відчуження та учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відновити виплату позивачу пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку у відповідності до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як евакуйованому у 1986 році із зони відчуження та учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії з дати припинення виплати пенсії;

стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 22000 грн. (по 11000 грн. з кожного).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має статус має статус особи, евакуйованої у 1986 році із зони відчуження Чорнобильській АЕС; та статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії. В серпні 2022 року звернувся до органу ПФУ за призначенням пенсії із зменшенням пенсійного віку, заява позивача була задоволена та йому призначена пенсія за віком з серпня 2022 року, в сумі 3044 грн. 08 коп. виходячи зі стажу 38 років 2 місяці та 18 днів, позивач отримав пенсійне посвідчення НОМЕР_1 від 14.09.2022. Але в грудні 2022 року виплата пенсії припинилась, як виявив позивач пізніше, через прийняття Головним управлінням ПФУ в Тернопільській області рішення від 06.12.2022 № 94 про відмову в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку. Вказане рішення позивач отримав тільки на запит адвоката в березні 2023 року. Позивач вважає вказане рішення таким, що прийнято необґрунтовано, з порушенням законодавства, не враховано статус позивача як громадянина, евакуйованого у 1986 році із зони відчуження 2-ї категорії та як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 2-ї категорії, що відповідно до статей 14, 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", надає позивачу права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку .

Будь-яке рішення, на підставі якого було припинено виплату пенсії позивачу ГУ ПФУ Одеської області не приймалося. Позивач постійно з 1995 року зареєстрований та проживав в Одеській області, а з 2001 року в місті Одесі, до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області позивач з заявою ніколи не звертався. Чинне законодавство України не містить повноважень територіальних органів ПФУ розглядати і приймати рішення по заявам громадян, які до них не подавалися. Крім того, законодавство також не передбачає можливість відмови у призначенні вже призначеної та виплачуваної пенсії.

Позивач вважає, що дії ГУ ПФУ у Тернопільській області, пов`язані з прийняттям рішення від 06.12.2022 № 94 без відповідної заяви (звернення) позивача, є протиправними, а рішення суперечить чинному законодавству. ГУ ПФУ у Тернопільській області безпідставно і всупереч Закону розглянув заяву, з якою до нього не зверталися і щодо особи, яка проживає на іншій території; прийняв рішення про відмову у призначенні вже призначеної і отримуваної пенсії; припинив виплату призначеної позивачу пенсії у відсутність законних підстав; для прийняття оскаржуваного рішення змінив норму Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердж. постановою правління ПФУ від 25.11.2025 № 22-1.

Ухвалою від 19.07.2023 відкрито спрощене провадження у справі, вирішено розглядати справу без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Головне управління ПФУ в Одеській області (відповідач-1) подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позову, посилається на те, що заява позивача від 26.08.2022 була подана до Головного управління ПФУ в Одеській області, розглянута за принципом "екстериторіальності" Головним управлінням ПФУ в Тернопільській області. Розглянувши надані позивачем документи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийнято рішення №94 від 06.12.2022, яким позивачу відмовлено у призначені дострокової пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Оскільки, надані позивачем документи містять суперечливі дані, право на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" - відсутні. Заявлену суму витрат на правову допомогу у розмірі 22 000 грн. вважає неспівмірною із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, адже, адвокат був обізнаним про позицію позивача), не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (відповідач-2) подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області. Встановлено, що на день звернення за призначенням пенсії за віком позивач має 59 років, страховий стаж позивача на дату звернення складає: 38 років 02 місяців 24 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період навчання згідно запису в трудовій книжці НОМЕР_2 , оскільки відсутні періоди навчання та дата видачі. Згідно записів трудової книжки вбачається, що заявник працював в період з 06.06.1983 по 19.11.1991 в "Південне виробничо-технічне підприємство" (місце знаходження розташування даного підприємства не можливо встановити). Оскільки, надані позивачем документи містили суперечливі дані, право на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" були відсутні.

Відповідач-2 також вважає заявлені вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу безпідставними, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, врахувати обставини, що незаконне витрачання коштів Пенсійного фонду України тягне за собою дефіцит бюджету Пенсійного фонду, що породжує соціальну напругу у суспільстві і може сприяти невиконанню державою своїх функцій по соціальному забезпеченню громадян.

Позивач надав суду відповідь на відзив, в якому звертає увагу суду на те, що заява позивача була подана 26.08.2022, пенсія призначена відповідачем-1, а оскаржуване рішення стосовно відмови у призначенні пенсії було прийнято відповідачем-2 лише 06.12.2022., тобто після спливу трьох місяців. Призначення та виплата пенсії позивачу ГУ ПФУ в Одеській області у встановлені строки, оформлення і видача позивачу пенсійного посвідчення свідчать про розподіл заяви позивача саме на ГУ ПФУ в Одеській області.

Оскаржуване рішення відповідач-1 мотивує тим, що за даними розрахунку до страхового стажу не зараховано період навчання позивача. Проте, і без цього періоду, страховий стаж позивача становить 38 років 02 місяці та 24 дня, що достатньо для призначення пенсії.

Оскаржуване рішення відповідач-1 також мотивує тим, що згідно записів трудової книжки "вибачається, що заявник працював в період з 06.06.1983 по 19.11.1991 в "Південному виробничо-технічному підприємстві" (місце знаходження якого не можливо встановити). Згідно розрахунку страхового стажу позивача, зазначений частина періоду складає страховий стаж позивача в розмірі 8 років 05 місяців 12 днів (що підтверджується розрахунком стажу). З відрахуванням цієї частини страхового стажу від загально нарахованого, залишок страхового стажу позивача, який ніким не оскаржується становить 29 років 07 місяців та 12 днів (38 років 02 місяці 24 дні - 8 років 05 місяців 12 днів = 29 років 07 місяців 12 днів), що достатньо для призначення пенсії позивачу з урахуванням положень статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як евакуйованому у 1986 році із зони відчуження та учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Також позивач звертає увагу суду на те, що відповідно до абзацу третього пункту 1.8. Порядку 22-1, у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Між тим, жодних повідомлень, які документи необхідно подати додатково відповідачі позивачу не направляли.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, має статус особи, евакуйованої у 1986 році із зони відчуження Чорнобильській АЕС, що підтверджується копією посвідчення Б НОМЕР_3 громадянина евакуйованого у 1986 році із зони відчуження 2-ї категорії . Позивач також має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії, що підтверджується копією посвідчення НОМЕР_4 учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 2-ї категорії.

26.08.2022 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-XII), із зменшенням пенсійного віку як евакуйованому у 1986 році із зони відчуження та учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії.

Рішенням № 94 від 02.09.2022 позивачу була призначена пенсія за віком за Законом №796-XII.

В рішенні про призначення пенсії вказано, що страховий стаж позивача становить 38 років 2 місяці 24 дні, при цьому період навчання в Ростовському радіотехнічному технікумі не врахований. Позивачу видано пенсійне посвідчення 14.09.2022 Серія НОМЕР_1 .

В грудні 2022 року виплата пенсії припинилась. На адвокатський запит представник позивача отримав рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області №94 від 06.12.2022 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком згідно статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як евакуйованому у 1986 році із зони відчуження та учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії.

В рішенні зазначено, що вік позивача на дату звернення: 59 років. Страховий стаж позивача на дату звернення складає: 38 років 02 місяців 24 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період навчання згідно запису в трудовій книжці НОМЕР_2 , оскільки відсутні періоди навчання та дата видачі. Згідно записів трудової книжки вбачається, що заявник працював в період з 06.06.1983 по 19.11.1991 в "Південне виробничо-технічне підприємство" (місце знаходження розташування даного підприємства не можливо встановити). Оскільки, надані позивачем документи містять суперечливі дані, право на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відсутні.

Позивач вважає, що на дату звернення і призначення пенсії мав необхідний стаж, статус і право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку у відповідності до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як евакуйований у 1986 році із зони відчуження та учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії, що пропрацював у зоні відчуження в 1987 році більше 14 днів календарних днів, а дії відповідачів, пов`язані з прийняттям рішень за межами їх повноважень, необґрунтованим припиненням виплати пенсії позивачу є протиправними, такими, що не узгоджуються з чинним законодавством України. тому звернулася з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно зі статтею19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченим Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон № 1058-IV.

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058-IV закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Частиною 3 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій зазначеним категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Згідно п. 1 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" : призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом; звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду...Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Особам, яким призначено пенсію, органи Пенсійного фонду видають пенсійні посвідчення.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів (ч 5 статті 45). Відповідно до частини 2 статті 45 зазначеного Закону пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

За приписами статті 47 Закону № 1058-VI, пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Ст. 55 Закону № 796-ХІІ передбачає випадки та строк зменшення пенсійного віку відповідно до категорій громадян, які є учасниками ліквідації Чорнобильської катастрофи або потерпілими від неї.

Підстави припинення та поновлення виплати пенсії врегульовано статтею 49 Закону № 1058-IV. Відповідно до частини 1 зазначеної статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

У разі виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії, рішенням територіального органу Пенсійного фонду України розмір та підстави для виплати пенсії переглядаються відповідно до цього Закону без урахування таких даних.(ч.3 ст. 49 Закону № 1058-IV).

Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави зробити висновок про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону № 1058.

З матеріалів справи вбачається, що в судовому порядку виплата пенсії позивачу не припинялася. Органом Пенсійного фонду України рішення про припинення виплати пенсії з встановлених законом підстав не приймалося.

Отже припинення виплати пенсії позивачу відбулося не у спосіб, що встановлений ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно оскаржуваного рішення від 06.12.2022 № 94 Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії , яке фактично і стало підставою припинення нарахування та виплати пенсії, слугувало подання документів, які містять суперечливі дані, які стосуються періоду навчання та не зазначення в трудовій книжці місця розташування Південного виробничо-технічного підприємства, на якому позивач працював у 1983-1992 роках.

При цьому будь-яких претензій до документів, які підтверджували статус позивача, як евакуйованого у 1986 році із зони відчуження та статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії, у рішенні не зазначалось. Посвідчення позивача, які підтверджували ці статуси, та надавали право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", не визнавались недійсними.

Згідно підпункту 5 пункту 2.1. розділу ІІ Порядку № 22-1 (в редакції станом на день звернення позивача за призначенням пенсії) до заяви про призначення пенсії за віком з урахуванням положень статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" додаються такі документи:

посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи");

Стосовно вказаних в рішенні № 94 недоліків суд зазначає наступне. Страховий стаж позивача був обчислений відповідачем-1 ще у вересні 2022 року та становив 38 років 02 місяці та 24 дня без урахування періоду навчання в технікумі, що підтверджується рішенням ГУ ПФУ в Одеській області № 94 від 02.09.2022. Даний стаж є достатнім для призначення пенсії за віком. Посилання на те, що неможливо встановити місце розташування підприємства, на якому працював позивач, не є підставою для не зарахування цього стажу до загального страхового стажу.

Відповідно до абзацу третього пункту 1.8. Порядку 22-1, у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Між тим, жодних повідомлень, які документи необхідно подати додатково, відповідач-2 не надсилав позивачу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем- 2 протиправно прийнято рішення від 06.12.2022 № 94, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, при наявності рішення про призначення пенсії за однією й той самою заявою громадянина, та яким фактично було припинено нарахування та виплату вже призначеної пенсії. Оспорюване рішення прийнято не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. При цьому вказане рішення не відповідає вимогам обґрунтованості, добросовісності, запобігання дискримінації, пропорційності, у зв`язку із чим підлягає скасуванню.

З урахуванням Порядку № 22-1 виплата пенсії здійснюється органом пенсійного фонду за місцем проживання пенсіонера, в даному випадку Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області. Тому враховуючи підстави припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком , виплата такої пенсії має бути відновлена відповідачем - 1 з дня припинення такої виплати.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Частинами першою, сьомою статті 139 КАС визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Від сплати судового збору позивач звільнений. Разом з тим, заявлено вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі по 11000 грн. з кожного з відповідачів.

Згідно із ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Розглядаючи заяву про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд дослідив та оцінив додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. а саме договір № 36/2023 про надання правової допомоги від 12.02.2023, детальний опис робіт від 13.07.2023, попередній розрахунок вартості витрат від 13.07.2023, акт приймання-передачі наданої правової допомоги .

Процесуальне законодавство містить загальні вимоги до заявлення витрат на правничу допомогу, тому розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт; 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та/або значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи . Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін .

Документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд дослідив на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи, та прийшов до висновку, що є неспівмірним рівень складності даної справи із заявленим відшкодуванням, з врахуванням обставин, які існують в країні на даний час (воєнний стан), оплата однієї години праці адвоката за надання правової консультації, підготовка позовної заяви 4000 грн., на переконання суду, є завищеною.

Керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, суд дійшов висновку про стягнення 3000,00 грн. за судове представництво на користь позивача, оскільки такий розмір гонорару є співмірним, зважаючи на складність справи, кількість підготовлених документів, витрачений адвокатом час. суд вважає, що ці витрати має нести відповідач-2, через протиправне рішення якого виник спір та була припинена виплата пенсії позивачу.

Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити адміністративний позов.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 06.12.2022 № 94 Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" .

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо припинення виплати призначеної ОСОБА_2 пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку у відповідності до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відновити виплату нарахування та виплату ОСОБА_2 пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку у відповідності до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як евакуйованому у 1986 році із зони відчуження та учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії з дати припинення виплати пенсії.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області () на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_5 ) витрати на правову допомогу в сумі 3000 (три тисячі) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Суддя Вікторія ХОМ`ЯКОВА