Справа № 380/14464/23
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/14464/23 пров. № А/857/25907/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року (головуючий суддя: Сподарик Н.І., місце ухвалення - м. Львів, дата складання повного тексту рішення 18.12.2023) у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

встановив:

Головне управління ДПС у Львівській області 26.06.2023 звернулося до суду з позовом, в якому просило:

- стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 податковий борг до бюджету в розмірі 21150,00 гривень.

ОСОБА_1 звернулась 24.07.2023 до суду зі зустрічною позовною заяву в якій просила:

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 19.04.2023 № 0-1301 про сплату податкового боргу в сумі 21251,28 гривень.

Позивач обґрунтовує позов тим, що у відповідача наявний податковий борг по сплаті військового збору, за яким сформовано податкову вимогу № 0-1301, на сьогодні відповідачем борг не погашений, а тому у відповідності до ст. 87 ПК України податковий орган звернувся про стягнення суми боргу в судовому порядку.

Натомість, відповідач у зустрічній позовній заяві зазначив, що відповідне податкова вимога є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки направлена за неналежною адресою проживання позивача. Також відповідач повідомив, що жодної заборгованості перед ГУ ДПС у Львівській області у ОСОБА_1 немає, податковій службі було представлено квитанцію про сплату військового збору в розмірі 21150,00 грн.

Представником ГУ ДПС у Львівській області, 02.11.2023, було подано клопотання про закриття провадження у справі № 380/14464/23 про стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 податкового боргу у розмірі 21150,00 грн, оскільки станом на сьогодні заборгованість, яка була предметом розгляду у рамках вказаної справи погашена відповідачем.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року закрито провадження в адміністративній справі № 380/14464/23 в частині позовних вимог про стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 21150,00 гривень.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року зустрічний позов було задоволено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився податковий орган та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на те, що незважаючи на сплату основної суми боргу, у ОСОБА_1 все ще наявна пеня, яку було нараховано через прострочення сплати боргу, у розмірі 1144,51 грн. А тому, на сьогодні немає підстав для скасування відповідної податкової вимоги.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.10.2020 ОСОБА_1 здійснила сплату військового збору у сумі 21150,00 грн у зв`язку з продажем квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане підтверджується копією квитанції № 28938945 від 13.10.2020. Отримувач: «УКуГалиць. р.м. Львова/Галицький/1101100». Призначення платежу: « 101; ; 11011000; Військовий збір; ОСОБА_1 ».

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 13.10.2020, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Бойко Ю.В.

Головним управлінням ДПС у Львівській області виставлено вимогу № Ф-0-1301 від 19.04.2023 на суму 21251,28 гривень, заборгованість, якої сформовано станом на 18.03.2023.

Позивачка, 06.06.2023, звернулась із листом-зверненням до ГУ ДПС у Львівській області, в якому просила привести у відповідність бюджетний рахунок «військовий збір за результатами річного декларування», код платежу 11011000, оскільки станом на 06.06.2023 наявна заборгованість на суму 211150,00 грн. Відповідь на вказане звернення відсутня.

Відповідно до довідки Головного управління ДПС у Львівській області про податкову заборгованість ОСОБА_1 від 14.06.2023 № 6659/5/13-01-13-03, станом на 14.06.2023 у ОСОБА_1 станом на 14.06.2023 наявний податковий борг у розмірі 21150,00 грн по платежу (11011001) Військовий збір.

Представник ОСОБА_1 звертався з адвокатськими запитами 09.10.2023 та 13.11.2023 до ГУ ДПС у Львівській області, в яких просив надати відповідь на лист-звернення ОСОБА_1 від 06.06.2023, однак відповіді на вказані запити не отримано.

Згідно з скріншотом із електронного кабінету платника податків ОСОБА_1 , 18.10.2023 здійснено перерахування коштів з одного бюджетного рахунку на інший, платіжне доручення № 125990158 від 16.10.2023.

Задовольняючи вимоги за зустрічним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що податковий борг по військовому збору в розмірі 21150,00 грн станом на день винесення оскаржуваної вимоги у ОСОБА_1 відсутній, а тому відповідна податкова вимога є безпідставною та підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відносини, які виникають з приводу справляння податків і зборів, порядок адміністрування податків і зборів, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства в Україні регулюються Податковим кодексом України(далі ПК України).

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» від 31 липня 2014 року №1621-VII (далі - Закон №1621-VII) Податковий кодекс України, а саме - розділ XX «Перехідні положення» підрозділ 10 доповнено пунктом 16-1, відповідно до якого тимчасово, до 1 січня 2015 року, встановлюється військовий збір. Вказаний Закон № 1621-VII набрав чинності з 03 серпня 2014 року.

Надалі положення пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України щодо строку дії військового збору були продовженні до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, що набрав чинності з 1 січня 2015 року).

Відповідно до підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України починаючи з 1 січня 2015 року об`єктом оподаткування цим збором визначено доходи, визначені статтею 163 ПК України.

Об`єктом оподаткування військовим збором є в тому числі доходи від операцій з майном.

Підпунктом 1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України визначено, що нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту (а саме 1,5% від об`єкта оподаткування).

Згідно з підпунктами 1.5 і 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) військового збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 ПК України. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Таким чином, з контексту вищенаведених норм Кодексу вбачається, що необхідною умовою для утримання податку та військового збору з доходів фізичної особи є наявність факту отримання доходів.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом (пункти 36.2, 36.3 статті 36 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Податкового кодексу України відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Пунктами 37.1, 37.2 статті 37 Податкового кодексу України визначено, що підстави для виникнення, зміни і припинення податкового обов`язку, порядок і умови його виконання встановлюються цим Кодексом або законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку.

Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (пункт 38.1 статті 38 Податкового кодексу України).

Згідно з підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків (пункт 56.11 статті 56 Податкового кодексу України).

Відповідно до абзацу першого пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України (підпункти 163.1.1, 163.1.2, 163.1.3 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України).

Відповідно до абзаців першого, другого, четвертого пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Згідно з абзацами першим, третім пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно з частиною першою статті 8 Бюджетного кодексу України бюджетна класифікація використовується для складання і виконання державного та місцевих бюджетів, звітування про їх виконання, здійснення контролю за фінансовою діяльністю органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших розпорядників бюджетних коштів, проведення фінансового аналізу в розрізі доходів, організаційних, функціональних та економічних категорій видатків, кредитування, фінансування і боргу, а також для забезпечення загальнодержавної і міжнародної порівнянності бюджетних показників. Бюджетна класифікація є обов`язковою для застосування всіма учасниками бюджетного процесу в межах бюджетних повноважень.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 43 Бюджетного кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Абзацом першим частини четвертої та частиною п`ятою статті 45 Бюджетного кодексу України передбачено, що податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном). Податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Розділом 1 «Загальні положення» Положення про єдиний казначейський рахунок, затвердженого наказом Державного казначейства України від 26 червня 2002 року № 122 (у редакції наказу Державного казначейства України від 30 листопада 2010 року № 449) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 липня 2002 року за № 594/6882 (далі - Положення), встановлено, що єдиний казначейський рахунок (далі - ЄКР) - це консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.

ЄКР консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством (пункт 2.1 розділу 2 «Структура єдиного казначейського рахунку» Положення).

За змістом розділу 3 «Інші положення» Положення функціонування ЄКР забезпечує, зокрема, зарахування податків і зборів (обов`язкових платежів) та інших надходжень, передбачених законодавством, до державного та місцевих бюджетів.

Згідно з пунктом 109.1 статті 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Суд апеляційної інстанції встановлено, що позивачкою 13 жовтня 2020 року, тобто у строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, сплачено військовий збір у розмірі 21150,00 грн, але на неправильний рахунок, але призначення платежу було правильним (КБК 11011001)(а.с. 35)

Вказана помилка була виявлена позивачем та виправлена шляхом перерахування коштів податковим органом на правильний рахунок (а.с. 37)

Допущена позивачем помилка не свідчить про несплату необхідної суми військового збору у визначений законодавством строк та не спричинила настання жодних негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету та держави в цілому, оскільки сплачені кошти в подальшому у будь-якому разі підлягали перерахуванню на єдиний казначейський рахунок. До того ж, згодом така помилка була виявлена платником, який вжив відповідні заходи щодо спрямування коштів за належністю.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції вважає, що здійснення помилки (зазначення невідповідного рахунку) під час перерахування платником суми податкового зобов`язання з військового збору у строки, визначені пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова, а тому не може слугувати підставою для притягнення платника до відповідальності за несплату або несвоєчасну сплату військового збору.

Аналогічні правові позиції Верховного Суду викладені у постановах від 17 січня 2018 року у справі № 2а-2686/09/2670, від 10 грудня 2019 року у справі № 640/4301/19 та від 19 травня 2020 року у справі № 826/10665/17.

Зважаючи на вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що податковий орган при прийнятті оскарженої вимоги, не врахував фактичних обставин у спорі, а саме відсутність боргу у ОСОБА_1 у розмірі 21150,00 грн по військовому збору, а тому оскаржене рішення є протиправним та підлягає скасуванню

Таким чином, апеляційна скарга Головне управління ДПС у Львівській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року у справі № 380/14464/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. Я. Качмар
В. В. Ніколін