Справа № 260/301/24
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/301/24 пров. № А/857/6873/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року (ухвалене головуючим-суддею Іванчулинцем Д.В., час проголошення рішення 10 год 03 хв, у м. Ужгороді) у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

22.01.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - ГУ ПФУ, пенсійний орган, позивач) звернулося в суд із адміністративним позовом до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області (далі - ВПВР, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця ВПВР Білинця В.О. про накладення штрафу від 10.01.2024 у розмірі 5100,00 грн у виконавчому провадженні №73628882.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.02.2024 у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, серед іншого, зазначив що ГУ ПФУ систематично вживаються заходи, спрямовані на виконання рішень суду, ухвалених за результатами розгляду зазначеної категорії справ, зокрема готуються відповідні листи до ПФУ стосовно виділення коштів для проведення виплат відповідно до рішень суду, включених до Реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

З урахуванням положень п.1 ч.1 ст.311, ст.286 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 по справі №260/8183/231 позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ ПФУ про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ щодо виплати пенсії ОСОБА_1 після проведеного з 01.10.2023 перерахунку на підставі довідки №51 від 02.06.2023, виданої ГУ ДСНС України у Закарпатській області, з обмеженням її максимального розміру та без доплати, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №713 від 14.07.2021 та зобов`язано відповідача здійснити з 01.10.2023 нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії на підставі вказаної довідки, без обмеження максимальним розміром грошового забезпечення, з урахуванням індексації, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №118 від 16.02.2022 Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році та постановою Кабінету Міністрів України №168 від 24.02.2023 Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році, надбавки за проживання в гірській місцевості та щомісячної доплати, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №713 від 14.07.2021, з урахуванням раніше проведених виплат.

Вказане рішення набрало законної сили 11.12.2023.

13.12.2023 судом по справі №260/8183/23 було видано виконавчі листи.

Згідно матеріалів виконавчого провадження ВП №73628882, на підставі заяви стягувача про примусове виконання виконавчого листа №260/8183/23 від 13.12.2023, старшим державним виконавцем ВПВР Білинцем В.О. 18.12.2023 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження відповідно до вимог ст.ст.3, 4, 25, 26, 27 Закону України Про виконавче провадження, копію якої відповідно до вимог статті 28 цього Закону було надіслано сторонам виконавчого провадження.

27.12.2023 адресу ВПВР надійшла відповідь ГУ ПФУ №0700-0504-5/74101 від 26.12.2023, якою повідомлено виконавчу службу, що з 01.01.2024 виплата пенсії стягувачу буде здійснюється з урахуванням вищенаведеного судового рішення. До листа боржником долучено розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № за періоди жовтень-грудень 2023 року та протокол перерахунку пенсії з 01.10.2023, з 01.01.2024.

До ВПВР від стягувача надійшли письмові пояснення, якими він повідомляє, що рішенням суду від 10.11.2023 по справі №260/8183/23 ГУ ПФУ було зобов`язане перерахувати та виплатити пенсію із 01.10.2023, з урахуванням виплачених сум. У рішенні розрахунок наведено в описовій та прохальній частині, де розмір пенсії з усіма необхідними розрахунками складових становить 32680,70 грн. Судом задоволено позов стягувача знявши при цьому обмеження максимального розміру пенсії. В свою чергу, ГУ ПФУ не виконало рішення суду, оскільки перераховано розмір, встановивши його у сумі 27097,16 грн. Встановивши цю суму боржник недорахував стягувану 5583,54 грн.

Старшим державним виконавцем ВПВР Білинцем В.О. 02.01.2024 було сформовано вимогу виконавця належним чином виконати рішення суду.

На адресу ВПВР 05.01.2024 надійшла відповідь на вимогу державного виконавця від ГУ ПФУ №0700-0504-5/880 від 04.01.2024 про те, що стягувачу виконано перерахунок пенсії 15.12.2023 та додано протоколи перерахунку пенсії станом на 01.10.2023, 01.01.2024.

Відповідно до вказаних протоколів, станом на 01.10.2023 встановлено підсумок пенсії (з надбавками) в розмірі 27097,16 грн, так само встановлено підсумок пенсії (з надбавками) в розмірі 27097,16 грн станом на 01.01.2024. Тобто, боржником пенсія виплачується з обмеженням максимальним розміром, оскільки пенсія без обмеження становить 32680,70 грн, а фактично виплачується 27097,16 грн.

10.01.2024 до державного виконавця надійшло клопотання стягувача з наданням скріншотів із повідомлень Ощадбанку про зарахування пенсійних виплат по рахунку станом на 10.01.2024 за період - жовтень, листопад, грудень 2023 року та січень 2024 року для використання у виконанні виконавчого провадження.

Згідно наявних доказів в матеріалах виконавчого провадження, нарахування та виплата пенсії стягувачу здійснювалась боржником із застосуванням обмеження максимальним розміром.

Старшим державним виконавцем ВПВР Білинцем В.О. 10.01.2024 було винесено постанову про накладення на штрафу за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати дії на користь держави у розмірі 5100,00 грн.

Вважаючи оспорювану постанову протиправною, ГУ ПФУ звернулося до адміністративного суду з вимогою про її скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ГУ ПФУ рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 по справі №260/8183/23 не виконано без поважних причин у встановлений виконавцем строк.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Спеціальним законом, який регулює порядок вчинення виконавчих дій є Закон України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404), статтею 1 якого передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом першим частини першої статті 3 Закону №1404 визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів : виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно п.1 ч.2 ст.18 Закону №1404, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною шостою статті 26 Закону №1404 визначено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до ч.1 ст.63 Закону №1404, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Частиною другою статті 63 Закону №1404 передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії визначена положеннями ст.75 Закону №1404, частиною першою якої передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Відповідно до ч.2 ст.75 Закону №1404, у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, вказаною нормою встановлено визначальну ознаку для накладення на боржника штрафу, зокрема, невиконання рішення суду без поважних причин. При цьому, поважними, в розумінні вищевказаного Закону, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Оспорювана постанова винесена саме з огляду на висновки старшого державного виконавця ВПВР про невиконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 по справі №260/8183/23, з чим позивач не погоджується.

В межах заявленого спору необхідно встановити факт виконання чи невиконання виконавчого листа №260/8183/23, виданого 13.12.2023 Закарпатським окружним адміністративним судом.

На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 по справі №260/8183/23, ГУ ПФУ проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2023.

Згідно вказаного розрахунку, відповідачем протиправно не враховано до складу грошового забезпечення (в тому числі надбавки, доплати, підвищення та премії), а саме доплати передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №713 від 14.07.2021.

Виконавчим листом №260/8183/23 від 13.12.2023 судом зобов`язано ГУ ПФУ здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2023, зокрема з урахуванням доплати, передбаченої Постановою №713.

Нарахування стягувачу індексації, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 24.02.2023 Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році здійснено відповідачем з обмеженням її максимального розміру, тобто 1500,00 грн, замість належних 4152,95 грн, а надбавка за проживання в гірській місцевості теж обчислена боржником у меншому розмірі.

Судом встановлено, що рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 по справі №260/8183/23 боржником не виконано без поважних причин у встановлений виконавцем строк. Наведене свідчить про невиконання позивачем вказаного рішення суду без поважних причин та про правомірність оспорюваної постанови.

Судове рішення, яке набрало законної сили, стає незмінним (неспростовним), основні і додаткові судження (висновки) суду по суті справи стають остаточними.

У Рішенні від 26.06.2013 №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист; набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення від 23.11.2018 №10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013 взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України (заява №60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що старшим державним виконавцем ВПВР Білинцем В.О. правомірно, з дотриманням норм Закону №1404 прийнято оспорювану постанову.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст.268, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року по справі №260/301/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук