Справа № 120/10624/23
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 квітня 2024 р. Справа № 120/10624/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач 1 ), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач 2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії №18 від 27.02.2023 їй було відмовлено у призначенні пенсії за віком. Підставою відмови стало не зарахування до страхового стажу позивача наступних періодів роботи: з 29.10.1982 по 15.11.1984 - не зазначено назву підприємства, в яке працевлаштовувалась заявниця, а також слабкий відтиск печатки, що засвідчує запис про звільнення, через що його неможливо ідентифікувати; з 03.12.1984 по 06.03.1985 - слабкий відбиток печатки, що засвідчує запис про звільнення, через що його неможливо ідентифікувати; з 06.03.1990 по 20.10.2001 (зараховано з 1999 відповідно до сплати внесків згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форма ОК-5) - відсутня дата наказу при прийомі на роботу; з 08.11.2001 по 02.11.2002 не зазначено назву центра зайнятості, в якому заявниця отримувала допомогу по безробіттю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що порушує її право на пенсійне забезпечення, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Представником відповідача - ГУ ПФУ у Вінницькій області подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного позову. Окремо зазначає, що документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі первинних документів.

Відповідач вказує, що позивачка ОСОБА_1 , 20.02.2023 звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії. За принципом екстериторіальності наведена заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

За результатами розгляду заяви позивачки та наданих документів, визначено, що вік ОСОБА_1 на момент звернення становить 59 років 11 місяців 27 днів. Страховий стаж - 23 роки 11 місяців 11 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано наступні періоди трудової діяльності згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 : з 29.10.1982 по 15.11.1984 не зазначено назву підприємства, в яке працевлаштована позивачка, а також нечіткий відтиск печатки, який засвідчує запис про звільнення, у зв`язку з чим його неможливо ідентифікувати; з 03.12.1984 по 06.03.1985 оскільки нечіткий відтиск печатки, який засвідчує запис про звільнення, у зв`язку з чим його неможливо ідентифікувати; з 06.03.1990 по 20.10.2001 відсутня дата наказу при прийомі на роботу. Зазначений період зараховано з 1999 року відповідно до сплати внесків відповідно до інформації реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відтак, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу у позивачки, представник відповідача вважає, що підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.

Відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, відзив на позовну заяву не подало. Копію ухвали про відкриття провадження у справі (документ в електронному вигляді ) було надіслано одержувачу Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області в його електронний кабінет та доставлено, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Проте, у встановлений судом строк відповідачем відзив на позовну заяву не подано, як і не надходило до суду заяви про продовження процесуального строку для подання відзиву.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Таким чином, виходячи з вищенаведених положень КАС України, суд приходить до висновку, що відповідач 2 належним чином повідомлений про розгляд даної справи, а відтак суд вважає за можливе здійснити розгляд справи в письмовому провадженні, за наявними в ній матеріалами.

Позивачем подано відповідь на відзив відповідача 1, відповідно до змісту якої зазначено, що заперечення відповідача є бепідставними, адже відповідні записи про періоди роботи позивачки відображені у трудовій книжці та індивідуальних відомостях про застраховану особу (Форма ОК-5). А наявність певних неточностей у записах не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання призначення пенсії за віком. Недоліки у заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні вказаного періоду до страхового стажу.

Суд, з`ясувавши доводи сторін, викладені в поданих заявах по суті справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 18.10.2022 №504- (а.с. 8).

Згідно з відомостями трудової книжки НОМЕР_2 від 20.07.1982, яка видана на ім`я ОСОБА_1 , позивач працювала: з 16.07.1982 по 01.10.1982 поваром третього розряду їдальні №2 ОРС заводу "Азовсталь" м. Жданов; з 29.10.1982 по 15.11.1984 поваром четвертого розряду їдальні №21 Перевальського ОРО " Ворошиловградуголь"; з 03.12.1984 по 06.03.0985 нянею шахти імені "Артема" виробничого об`єднання "Ворошиловградуголь"; з 25.07.1985 по 10.11.1987 учнем машиніста конвейєра та машиністом конвейєра шахти імені "Артема" виробничого об`єднання "Ворошиловградуголь"; з 10.05.1988 по 05.09.1988 працювала кондитером Дашівського кондитерського цеху хлібокомбінату Іллінецького РПС; з 10.04.1989 по 01.03.1990 - учнем збиральника верху взуття Ворошиловградського виробничо-торгового взуттєвого об`єднання "Лугань"; з 06.03.1990 по 20.10.2001 - машиністом прання спецодягу шахти імені "Артема" виробничого об`єднання "Ворошиловградуголь"; з 08.11.2001 по 02.11.2002 позивачка отримувала виплату по безробіттю в Маріупольському міському центрі зайнятості, про що також свідчать відомості з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Індивідуальні відомості про застраховану особу Форма ОК-5) (а.с.18-20); з 28.07.2004 по 30.09.2005 працювала прибиральницею в закладі громадського харчування закритого акціонерного товариства "Донбасмеханомонтаж" Спеціалізованого управління "Механомонтаж" - 207; з 03.10.2005 по 15.09.2008 позивачка працювала прибиральницею службових приміщень в гуртожитку ЗАО "Будівельно-монтажна фірма "Донбасмеханомонтаж"; з 24.09.2008 по 18.09.2009 отримувала виплату по безробіттю в Маріупольському міському центрі зайнятості; з 01.06.2011 по 31.10.2016 працювала швейцаром в гуртожитку ООО "Торговий дім БМС"; з 08.11.2016 по 15.06.2017 отримувала виплату по безробіттю в Маріупольському міському центрі зайнятості.

20.02.2023 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до територіального органу ПФУ ( Іллінецького об"єднаного управління ПФУ у Вінницькій області ) із заявою про призначення пенсії за віком. До заяви додала наступні документи: довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, паспорт, диплом про навчання, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, довідку про відкритий рахунок в банку, свідоцтво про народження дитини 2 шт., свідоцтво про шлюб, трудову книжку НОМЕР_3 .

Заява позивачки була розглянута за принципом екстериторіальності і рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії №18 від 27.02.2023 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком, в зв"язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Підставою відмови стало не зарахування до страхового стажу позивачки наступних періодів роботи: з 29.10.1982 по 15.11.1984 - не зазначено назву підприємства, в яке працевлаштовувалась заявниця, а також слабкий відтиск печатки, що засвідчує запис про звільнення, через що його неможливо ідентифікувати; з 03.12.1984 по 06.03.1985 - слабкий відбиток печатки, що засвідчує запис про звільнення, через що його неможливо ідентифікувати; з 06.03.1990 по 20.10.2001 (зараховано з 1999 відповідно до сплати внесків згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форма ОК-5) - відсутня дата наказу при прийомі на роботу; з 08.11.2001 по 02.11.2002 не зазначено назву центра зайнятості, в якому заявниця отримувала допомогу по безробіттю.

При цьому в рішенні зазначено, що страховий стаж позивачки становить 22 роки 11 місяців 16 днів, а необхідний страховий стаж, визначений ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить 30 років. Пенсійний вік становить 60 років, вік заявниці - 59 років 11 місяців 27 днів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що порушує її право на пенсійне забезпечення, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами в справі, та визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд керується таким.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Матеріали справи свідчать, що станом на дату звернення до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (20.02.2023) вік позивачки становив 59 років 11 місяців 27 днів ( дата народження 23.02.1963 року ).

Отже, на момент подання заяви про призначення пенсії за віком до територіальних органів пенсійного фонду позивач набула право на таке звернення, у зв`язку з чим звернулася до відповідача із відповідною заявою, додавши до неї необхідні документи.

Разом з тим, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії №18 від 27.02.2023 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком в зв"язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Підставою відмови стало не зарахування до страхового стажу позивача наступних періодів роботи: з 29.10.1982 по 15.11.1984 - не зазначено назву підприємства, в яке працевлаштовувалась заявниця, а також слабкий відтиск печатки, що засвідчує запис про звільнення, через що його неможливо ідентифікувати; з 03.12.1984 по 06.03.1985 - слабкий відбиток печатки, що засвідчує запис про звільнення, через що його неможливо ідентифікувати; з 06.03.1990 по 20.10.2001 (зараховано з 1999 відповідно до сплати внесків згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форма ОК-5) - відсутня дата наказу при прийомі на роботу; з 08.11.2001 по 02.11.2002 не зазначено назву центра зайнятості, в якому заявниця отримувала допомогу по безробіттю. Відповідачем визнано страховий стаж позивачки 22 роки 11 місяців 16 днів.

Надаючи оцінку посиланням відповідача на неналежне оформлення записів в трудовій книжці, а саме: відсутність назви підприємства, в яке працевлаштовувалась заявниця, а також слабкий відтиск печатки, що засвідчує запис про звільнення, через що його неможливо ідентифікувати; відсутність дати наказу при прийомі на роботу; відсутність назви центру зайнятості, в якому заявниця отримувала допомогу по безробіттю, як на підставу для неврахування відповідних періодів роботи до страхового стажу позивача, суд зауважує таке.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Положення пункту 1.5 Інструкції 1.5. вказують, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Разом з тим, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, не може впливати на його особисті права.

Підсумовуючи суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення кадрових та бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання призначення пенсії по віку.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Відтак суд не погоджується із діями відповідача щодо неврахування спірних періодів роботи в страховий стаж позивачки, з підстав вказаних в рішенні № 18 від 27.02.2023.

При цьому суд наголошує, що відповідні періоди роботи належним чином відображені в трудовій книжці позивача, а оскаржуване рішення не містить обґрунтування чому наявний трудовий стаж позивача не може бути підтверджений саме на підставі відповідних записів у трудовій книжці.

Матеріали справи свідчать та встановлено судом, що записи про періоди роботи позивачки з 29.10.1982 по 15.11.1984; з 03.12.1984 по 06.03.1985; з 06.03.1990 по 20.10.2001; з 08.11.2001 по 02.11.2002 містяться в її трудовій книжці НОМЕР_1 від 20.07.1982 року.

Крім того, слід зауважити, що записи про спірні періоди роботи не містять недопустимих (таких, що внесені всупереч Інструкції) перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст, а натомість внесені у відповідності із встановленими правилами. Отже, відсутні підстави для неврахування вказаних періодів при визначенні страхового стажу позивача.

Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання призначення пенсії.

Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Враховуючи наведене, суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний підтверджений стаж роботи особи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Крім того, отримання виплати по безробіттю у Маріупольському центрі зайнятості в період з 08.11.2001 по 02.11.2002 також підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу Форма ОК-5 (а.с. 19 зворот).

Стосовно періоду з 06.03.1990 по 20.10.2001, який до страхового стажу позивачки зараховано лише з 1999 відповідно до сплати внесків згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форма ОК-5), суд зазначає наступне.

Суд не погоджується з доводами відповідача, що несплата страхувальником страхових внесків зумовлює неможливість включення цих періодів роботи до страхового стажу роботи позивача з огляду на таке.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно зі статтею 20 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Суд зазначає, що, фактично, внаслідок можливого невиконання роботодавцями позивача ( страхувальниками ) обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України, позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на відповідному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для незарахування відповідних періодів роботи позивача через несплату страхових внесків страхувальником до Пенсійного фонду України.

В розрізі спірних правовідносин та за умови підтвердження cтажу роботи позивача відповідними документами, зокрема відомостями з трудової книжки, позивач наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 01.03.2021 року справа № 423/757/17.

Вирішуючи даний спір, суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують, як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

При вирішенні справи "Рисовський проти України" (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що наданими доказами підтверджується трудовий стаж позивача з 29.10.1982 по 15.11.1984; з 03.12.1984 по 06.03.1985; з 06.03.1990 по 20.10.2001; з 08.11.2001 по 02.11.2002, а записи у трудовій книжці НОМЕР_1 від 20.07.1982 року є достатніми для зарахування до страхового стажу позивача відповідних вищезазначених періодів роботи.

Таким чином, позивач відповідає встановленим законом вимогам для призначення пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 27.02.2023 №18, прийняте за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.02.2023 року про призначення пенсії, є необґрунтованим, протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, у зв`язку з визнанням судом протиправним рішення відповідача про відмову в призначені пенсії та його скасування, належним та ефективним способом захисту прав та законних інтересів позивача, враховуючи заявлені позовні вимоги, буде зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи, зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 від 20.07.1982 року, а саме з 29.10.1982 по 15.11.1984; з 03.12.1984 по 06.03.1985; з 06.03.1990 по 20.10.2001; з 08.11.2001 по 02.11.2002, які не були зараховані відповідачем за наслідком розгляду заяви позивачки.

При цьому, суд наголошує, що позивач відповідає вимогам ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в частині досягнення пенсійного віку (60 років ) та, з урахуванням вищенаведених висновків суду про зарахування спірних періодів до страхового стажу позивачки та визнання самостійно відповідачем страхового стажу заявниці - 22 роки 11 місяців 16 днів, відтак позивачка має і необхідний страховий стаж ( 30 років ).

Згідно з частинами 1-2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Відповідно до статті 83 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку, зокрема пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Виходячи з встановлених фактичних обставин справи та відповідно до заявлених позовних вимог суд вважає за необхідне з метою повного захисту порушених прав позивачки зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 24 лютого 2023 року (з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку - 23.02.2023 ), що відповідатиме приписам п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058.

При цьому, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині призначення пенсії з дня подання позивачкою заяви ( з 20.02.2023 р. ), оскільки на момент її подачі позивачка не досягла пенсійного віку, відтак не отримала ще право на призначення пенсії, а мала лише право подати відповідну заяву.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Повно, всебічно і об`єктивно дослідивши усі обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного здобутого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову, відповідно до вищенаведених мотивів.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 139 КАС України судовий збір у сумі 1073,60 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №18 від 27.02.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи, зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 від 20.07.1982 року, а саме з 29.10.1982 по 15.11.1984; з 03.12.1984 по 06.03.1985; з 06.03.1990 по 20.10.2001; з 08.11.2001 по 02.11.2002.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області призначити та виплачувати з 24.02.2023 ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21100, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області (майд. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, )

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна