Справа № 815/4496/17
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2024-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4496/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ГУ ДФС в Одеській області звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 у якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 25322,55грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати суми заборгованості з військового збору та податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування. Відповідач своєчасно податковий борг не сплатив, що стало підставою для звернення Головного управління ДПС в Одеській області до суду із зазначеним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 04.09.2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 18.10.2017 року зупинено провадження у справі №815/4496/17 до набрання законної сили судовим рішенням по адміністративній справі №815/5209/17.

Ухвалою суду від 03.04.2024 року провадження у справі поновлено

Також ухвалою суду замінено позивача на його правонаступника, а саме Головне управління ДПС в Одеській області.

Статтею 124 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові виклики і повідомлення здійснюються повістками про виклик і повістками-повідомленнями. Судові виклики або судове повідомлення учасників справи здійснюється: юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідач відзив на адміністративний позов не надав.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши адміністративний позов, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 за даними податкових органів перебуває на обліку як платник податків.

Відповідно до довідки-розрахунку про суму податкового боргу станом на 07.08.2017 року за відповідачем рахується заборгованість у загальному розмірі 25 322,55 грн.

У вищенаведену суму заборгованості увійшов борг згідно податкового повідомлення-рішення № від 19.09.2016 року стосовно податку по військовому збору, де 4480,97 грн. податкові зобов`язання, 1120,24 грн. штрафна санкція та 203,23 грн пеня, а також згідно податкового повідомлення-рішення № від 19.09.2016 року стосовно податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, де 14 936,55 податкові зобов`язання, 3904,14 грн. штрафна санкція та 677,42 пеня.

З огляду на зазначене судом встановлено, що за ОСОБА_1 рахується податкова заборгованість по військовому збору (5804,44 грн.), та по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (19 518,11 грн.) на суму 25322,55 грн.

Відповідачем у встановлені законодавством строки суму заборгованості сплачено не було, з огляду на що позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України (далі - ПК України), платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з п. 16.1.4 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно до п.п.54.3.1 п. 54.3 ст.54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством.

У відповідності з п.57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПК України нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року (пп.49.18.5 п.49.18 ст.49 ПК України).

Згідно з п.85.2 ст. 85 ПК України для проведення електронної перевірки платник податків забезпечує подання до контролюючого органу засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги" документів, які відповідно до цього Кодексу пов`язані з обчисленням та сплатою податків і зборів(якщо такі документи створюються таким платником податків в електронній формі та зберігаються на машинних носіях інформації). Загальний формат та порядок подання такої інформації встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до п.167.1 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Згідно з п. 177.2 та 177.5 ст.177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України).

У зв`язку із несплатою узгодженої суми грошового зобов`язання та з метою вжиття заходів щодо її погашення, позивач на адресу відповідача направив податкову вимогу форми "ф" від 01.11.2016 року №2389-17 на суму податкового боргу 25 322,55 грн. (а.с.10) про що свідчать докази направлення, які наявні в матеріалах справи.

Згідно п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податків, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилась, а податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до вимог пп. 20.1.28 п. 20.1 ст. 20 ПК України органи державної податкової служби, окрім іншого, мають право стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених ПК України.

За приписами п. 41.2 ст. 41 Податкового кодексу України, органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень.

Згідно з п.п. 95.1, 95.2, 95.3 ст. 95 ПК України податковий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Поряд з цим судом встановлено, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2017 року по справі №815/5209/17 (яка набрала законної сили) позов ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у Суворовському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення №001140130 від 19.09.2016р., задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Суворовському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 19.09.2016р.

Також суд враховує що у вищенаведеному рішення вказується про те, що Позивач не погоджується з встановленими за наслідками перевірки порушеннями пп. 49.18.4 п.49.18 ст.49, ст.176 та ст.179 ПК України, при цьому у прохальній частині адміністративного позову останній зазначив податкове повідомлення-рішення №001140130 від 19.09.2016 р. Отже, виходячи зі змісту адміністративного позову, враховуючи доводи позивача, позивач оскаржує податкове повідомлення-рішення № від 19.09.2016р., яким йому збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування» у розмірі 18670,69 грн.

Таким чином заборгованість з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 19 518,11 грн, яка випливала з ППР № від 19.09.2016 року не підлягає стягненню з урахуванням визнання протиправним та скасування такої ППР в судовому порядку.

Щодо суми заборгованості відповідача по військовому збору на суму 5 804,44 грн., суд вказує на таке.

Так, 25.03.2015р. між ОСОБА_2 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдарований) укладено договір дарування, за яким дарувальник передала у власність безоплатно, а дарувальник прийняв у власність безоплатно квартиру під АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 19,4 кв.м, загальною площею 49,6 кв.м, який посвідчено 25.09.2015р. державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори (зареєстровано в реєстрі за № 5-350).

До контролюючого органу надійшла інформація Четвертої Одеської державної нотаріальної контори від 03.06.2016 р. (вих. № 1933/0116), про те, що ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) отримав дохід «за ознакою 114» (другий ступень споріднення) за договором дарування, згідно якого оціночна вартість майна становить 298731 грн. В зв`язку з тим, що документи про родинні стосунки позивача відсутні у нотаріальній конторі, зазначено про неможливість визначення ступеню спорідненості.

На підставі пп.78.1.1, 78.1.2 п.78.1 ст.78 ПК України та наказу державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області № 389 від 13.07.2016 р. проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності фізичної особи-платника ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з питань декларування доходів, отриманих внаслідок прийняття у спадщину майна, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р.

За результатами перевірки складено акт №234/15-54-13-04/ НОМЕР_1 від 05.08.2016р., відповідно до висновків якого встановлено порушення:

пп. 49.18.4 п.49.18 ст.49, ст.176 та ст.179 ПК України, не подання податкової декларації про майновий стан і доходи за рік;

пп. 168.2.1 п.168.2, пп. 168.4.8 п. 168.4 ст.168, ст. 176 розділу IV «Податок на доходи фізичних осіб» Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI із змінами та доповнені донарахуванню підлягає 14936,55 грн. податку з доходів фізичних осіб;

заниження військового збору із сум доходу, отриманих платником податку внаслідок прийняття ним у спадщину чи дарунок коштів, майна, майнових чи не майнових прав від фізичної особи, що не є членом сім`ї першого ступеня споріднення за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. у сумі 4480,97 грн., в порушення пп.168.2.1 п.168.2 ст.168 Кодексу.

За результатами перевірки прийнято три податкових повідомлення-рішення №№, , 4 від 19.09.2016р.

Вказані вище обставини встановлені у постанові Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2017 року по справі №815/5209/17, яка набрала законної сили.

Поряд з цим суд з урахуванням висновків суду у постанові Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2017 року по справі №815/5209/17, яка набрала законної сили, вказує на те, що відповідно до свідоцтва про народження від 02.07.1973р. ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), тобто вони є родичами першого ступеня споріднення.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що у даному випадку дарування від матері своєму сину нерухомого майна оподатковується за нульовою ставкою податку.

Тож в даному разі позивач не має обов`язку щодо подання до податкового органу податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, оскільки він отримав у дарунок майно, що оподатковувалось за нульовою ставкою.

Враховуючи всі вищенаведені обставини суд вказує, що позивач не вчинив заниження військового збору із сум доходу, отриманих платником податку внаслідок прийняття ним у спадщину чи дарунок коштів, майна, майнових чи не майнових прав від фізичної особи, що не є членом сім`ї першого ступеня споріднення як вказується в акті перевірки.

На підставі вищезазначеного та враховуючи те, що сума заборгованості відповідача по військовому збору на суму 5 804,44 грн., є безпідставною, зазначена заборгованість платника податків також не підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до і розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Головного управління ДПС в Одеській області є не обґрунтованими, не відповідають чинному законодавству, а отже не підлягають задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 192-194, 205, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Головного управління ДПС в Одеській області до Фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач - Головне управління в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, буд.5, код ЄДРПОУ ВП 44069166).

Відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , код ІПН НОМЕР_1 ).

Суддя Іванов Е.А.

.