Справа № 380/11192/22
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2024-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/11192/22 пров. № А/857/1290/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Кухтея Р. В., Ільчишин Н. В.;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року у справі №380/11192/22 (головуючий суддя Кузан Р. І., м. Львів) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2022 року Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України щодо не проведення нарахування та виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно позивача за період проходження військової служби з часу набуття права на отримання предметів речового майна з жовтня 1997 року по червень 2014 року; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України здійснити нарахування та виплату грошової компенсації вартості за не отримане речове майно позивача за період проходження військової служби з часу набуття права на отримання предметів речового майна з жовтня 1997 року по червень 2014 року.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що позивач проходив військову службу за контрактом в системі Державної прикордонної служби України, а саме військовій частині НОМЕР_1 з жовтня 1997 року, де перебував на речовому забезпеченні. Наказом відповідача № 532-ос від 28.04.2022 позивача виключено із списків особового складу загону та всіх видів забезпечення. При виключенні зі списків особового складу військової частини відповідач не провів позивачу виплату грошової компенсації за неотримане речове майно за період з жовтня 1997 року по червень 2014 року. 04.07.2022 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив зазначити: чи за весь період військової служби (як це визначено законодавством) нараховано компенсацію, якщо ні, то за який період і у зв`язку з чим, а також додатково надати копію його речового атестату. 26.07.2022 позивач отримав відповідь №70/1577, з якої дізнався, що видача речового атестату йому не передбачена, а грошова компенсація за неотримане під час проходження військової служби речове майно нарахована та виплачена з другої половини 2014 року по квітень 2022 року у зв`язку з тим, що арматурну картку, яка велась з початку проходження військової служби, було знищено. До листа також додано наказ відповідача від 14.06.2022 № 1271-ОС «Про виплату грошової компенсації замість належних до видачі предметів речового майна» та довідку розрахунок №8 «Про вартість речового майна на виплату грошової компенсації замість належного до видачі речового майна за період проходження служби полковнику ОСОБА_2 ».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року позов задоволено частково. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно за період проходження військової служби з жовтня 1997 року по червень 2014 року (з урахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів).

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідачем - військовою частиною НОМЕР_1 , подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що позивач проходив військову службу в лавах Державної прикордонної служби та наказом від 28.04.2022 №532-ОС «Про особовий склад» позивач виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення за підпунктом «г» (через сімейні обставини або інші поважні причини, якщо військовослужбовець не виявив бажання продовжувати військову службу: один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини 5 статті 26 Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». Вказує, що позивачу відповіддю від 25.07.2022 №70/1577 роз`яснено, що арматурні картки до 2014 року були знищені у зв`язку із штурмом ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином, у відповідача відсутні дані з яких можливо розрахувати грошову компенсацію за неотримане речове майно за період з жовтня 1997 року по червень 2014 року. Таким чином вважає, що відсутня бездіяльність відповідача, оскільки виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно за період з жовтня 1997 року по червень 2014 року в день виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення неможливо у зв`язку з тим, що відсутні арматурні картки, в яких містяться дані стосовно отриманого позивачем речового майна.

Позивачем надіслано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому висловлено прохання відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено у справі незначної складності, суд апеляційної інстанції в порядку ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що згідно витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 28.04.2022 №532-ос полковника юстиції ОСОБА_1 помічника начальника загону з правової роботи начальника групи юридичного забезпечення, звільненого з військової служби за підпунктом «г» (через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець не виявив бажання продовжувати військову службу): один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини 5 статті 26 Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». Також цим наказом позивача виключено із списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення.

З метою нарахування та виплати грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно позивач 12.05.2022 направив заяву до командування військової частини НОМЕР_1 .

Крім цього, позивач 04.07.2022 звернувся до відповідача з запитом на інформацію, в якому просив зазначити: чи за весь період військової служби (як це визначено законодавством) нараховано компенсацію, якщо ні, то за який період і у зв`язку з чим, а також додатково надати копію його речового атестату.

За результатами розгляду запиту позивача, відповідач надав відповідь від 25.07.2022 №70/1577. У вказаній відповіді відповідачем заначено, що відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 31.10.2016 №1132 «Про речове забезпечення військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період», речовий атестат є документом для зарахування на речове забезпечення за новим місцем служби та видається військовослужбовцю у разі вибуття до іншого органу Держприкордонслужби. У зв`язку з тим, що позивач звільнився з лав Державної прикордонної служби України, видача речового атестату не передбачена.

Щодо нарахування грошової компенсації за неотримане речове майно повідомлено, що нарахування було здійснено з другої половини 2014 року по квітень 2022 року, у зв`язку з тим, що арматурну картку, яка велась з початку проходження служби і до 1 червня 2014 року було знищено від час штурму ІНФОРМАЦІЯ_2 в 2014 році.

Крім цього, надано позивачу витяг з наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 від 14.06.2022 №1271-ОС «Про виплату грошової компенсації замість належного до видачі речового майна» та довідку-розрахунок про вартість речового майна на виплату грошової компенсації замість належного до видачі речового майна за період проходження служби.

Так, згідно з витягом з наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 від 14.06.2022 №1271-ОС «Про виплату грошової компенсації замість належного до видачі речового майна», позивачу відповідно до постанови КМУ від 16.03.2016 №178 «Про затвердження порядку виплати військовослужбовців Державної прикордонної служби України грошової компенсації вартості за неотримане речове майно» виплачено компенсацію за неотримане речове майно під час проходження військової служби згідно з довідкою-розрахунком №8 від 11.06.2022 в розмірі 59204,72 грн.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 9-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон України №2011-ХІІ) речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Завдання, організація та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України, курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори, визначені Інструкцією про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за №768/28898 (далі - Інструкція №232).

За приписами абзацу 3 пункту 242 розділу ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно врегульований правовими нормами Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 (далі - Постанова №178).

Відповідно до пунктів 2 та 3 Постанови №178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення, зокрема у разі звільнення з військової служби.

Згідно з пунктами 4, 5 Постанови №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік (п. 7 Постанови №178).

Зміст вищезазначених норм свідчить, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

При цьому, застосовування в пункті 3 Постанови №178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу). Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29 серпня 2019 року у справі №2040/7697/18 та від 30 липня 2020 року у справі №820/5767/17.

Крім того, слід звернути увагу, що положеннями пункту 4 Постанови №178 передбачено застосування двох різних форм звернення за виплатою грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме: шляхом подання рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, та шляхом подання заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Вказаний висновок щодо застосування норм права узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі №803/756/17.

Встановлено, що позивач 12.05.2022 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити йому виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Відповідно до наказу №1271-ОС від 14.06.2022 відповідач нарахував та виплатив позивачу грошову компенсацію замість належних до видачі предметів речового майна згідно з довідкою-рахунком №8 від 11.06.2022 в сумі 60106,42 грн.

Листом від 25.07.2022 року №70/1577 ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив позивача, що нарахування грошової компенсації за неотримане речове майно здійснено за період з другої половини 2014 року по квітень 2022 року у зв`язку з тим, що арматурну картку, яка велась з початку проходження служби і до 1 червня 2014 року було знищено від час штурму ІНФОРМАЦІЯ_2 в 2014 році. Тобто, у відповідача відсутні облікові дані речового забезпечення позивача за період з жовтня 1997 року по червень 2014 року, які необхідні для нарахування грошової компенсації за неотримане у вказаний період речове майно.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що законодавством не передбачено можливості невиплати грошової компенсації за неотримане позивачем речове майно з часу виникнення права на отримання предметів речового майна.

Відповідно до абзаців 1 та 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 за № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

В свою чергу, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Факт невидачі позивачу речового майна в період з жовтня 1997 року по червень 2014 року сторонами не заперечується.

Отже з урахуванням викладених вище обставин порушені права позивача слід відновити шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно за спірний період.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність форс-мажорних обставин, які стали причиною невиплати позивачу грошової компенсації вартості за не отримане речове майно за період проходження військової служби з жовтня 1997 року по червень 2014 року, слід зазначити наступне.

Єдиний порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) в системі ТПП України встановлено Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженим Рішення президії ТПП України 15.07.2014 №40(3) (далі Регламент).

Згідно підпункту 3.1.1. пункту 3.1. Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно впливають на виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

Дія таких обставин може бути викликана: винятковими погодними умовами і стихійним лихом (Acts of God) (епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо); непередбаченими обставинами, що відбуваються незалежно від волі і бажання заявника (загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись, ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго), дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дія суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, обмеження комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту тощо); умовами, регламентованими відповідними рішеннями та актами державних органів влади, закриттям морських проток, ембарго, забороною (обмеження) експорту/імпорту тощо.

Вищезазначений перелік обставин не є вичерпним.

Пунктом 3.3. Регламенту встановлено, що сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Згідно пунктів 6.1, 6.2 Регламенту підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 3.1 Регламенту, визначених як непереборний вплив на виконання відповідного зобов`язання таким чином, що унеможливлює його виконання у термін, що настав (наявність причинно-наслідкового зв`язку між обставиною та неможливістю виконання зобов`язання в термін, передбачений відповідно законодавством, відомчими нормативними актами, договором, контрактом, угодою, типовим договором тощо).

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобов`язаннях/обов`язках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Відповідно до пункту 6.11 Регламенту за результатами розгляду документів ТПП України / регіональна ТПП видає сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що форс-мажорні обставини засвідчуються відповідним сертифікатом, виданим ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою.

Апелянту недостатньо просто зазначити про наявність обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини), адже наявність таких підтверджується відповідним сертифікатом, виданим ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою.

В матеріалах справи відсутні відповідні сертифікати, видані ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою, а отже твердження апелянта про дію форс-мажорних обставин не заслуговує на увагу.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 250, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року у справі №380/11192/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
Н. В. Ільчишин