Справа № 240/29578/23
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м. Житомир справа № 240/29578/23

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 27.04.2023 та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 05.07.2023 про відмову у призначенні їй пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити їй з 17.04.2023 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що після досягнення 55-ти річного віку, 21.04.2023 та 28.06.2023 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявами, в якій просила призначити їй пенсію, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". За результатами розгляду поданих заяв, прийнятими Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області рішеннями їй відмовлено у призначенні пенсії, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", на пільгових умовах. З отриманими рішеннями позивачка не погоджується, а тому звернулася до суду за захистом порушених прав.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 08.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

28.11.2023 від представника Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (далі - відповідача 1, Управлінням) до суду надійшов відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність. Пояснює, що за принципом екстериторіальності Управлінням прийнято рішенням №043 від 27.04.2023, яким відмовлено позивачці у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зауважує, що відповідно до доданих позивачкою документів до заяви про призначення пенсії на пільгових умовах, її страховий стаж становить 16 років 1 місяць 24 дні, якого не достатньо для призначення такої пенсії. Звертає увагу, що до страхового стажу позивачки не враховано період її трудової діяльності, згідно із записами трудової книжки, на титульному аркуші якої наявна печатка - Герб України, яка не відповідає даті її заповнення, а саме: 10.06.1988.

01.12.2023 від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач 2) до суду надійшов відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки посилання позивачки на порушення норм пенсійного законодавства є безпідставними. Вказує, що позивачці, у відповідь на повторне звернення (заява від 28.06.2023) до Пенсійного фонду, відповідачем 2 за принципом екстериторіальності, прийнято рішенням від 05.07.2023 №43, яким відмовлено в призначенні пенсії відповідно до пункту 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв`язку з відсутністю страхового стажу - 25 років. Підтверджений належними документами, страховий стаж за рішенням від 05.07.2023 становить 16 років 1 місяць 24 дні, який є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Зауважує, що оскаржуване рішення прийнято за доданими документами, на підставі яких, до страхового стажу не зараховано всі періоди відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 10.06.1988 №0502665, так як на титульній сторінці печатка підприємства, код ЄДРПОУ якого не прослідковується в даних СПОВ (спеціалізований персоніфікований облік відомостей про застрахованих осіб), тобто підприємство не існувало. Дані наданої довідки від 09.05.2023 №201 не відповідають взагалі записам трудової книжки. Крім того, трудова книжка позивачки заповнена 10.06.1988, проте заверіна печаткою, виготовленою відповідно до Інструкції про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів від 18.10.1993 №643, розробленої Міністерством внутрішніх справ України на виконання постанови Верховної Ради України від 11.05.1992 №2318-12 "Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи", тобто печаткою незалежної України, яка діяла після 1993 року. З огляду на що, позивачці рекомендовано надати уточнюючи довідки за періоди роботи, згідно з записами трудової книжки.

04.12.2023 від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач 3) надійшов до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Положенням ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд вказує наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 , після досягнення 55-річного віку, звернулася до відповідача 3 із заявами від 21.04.2023 та від 28.06.2023 про призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі - Закон №796-XII).

Як стверджує представник відповідача 3, після реєстрації заяв позивачки та сканування копій документів засобами програмного забезпечення, відповідачами 1-2 розглянуто подані заяви за принципом екстериторіальності.

За результатами розгляду заяви від 21.04.2023 відповідачем 1 прийнято рішення №43 від 27.04.2023, якими відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з підстав відсутності необхідного стажу. Запропоновано позивачці звернутися повторно та надати уточнюючі довідки на підтвердження записів трудової книжки.

Про відмову у призначенні позивачці пільгової пенсії відповідач 3 листом №0000-0215-8/48106 від 03.05.2023 повідомило позивачку.

За результатами розгляду заяви від 28.06.2023 відповідачем 2 прийнято рішення №43 від 05.07.2023, якими відмовлено у призначенні пенсії із аналогічних підстав, про що листом відповідача 3 №0600-0215-8/72416 від 11.07.2023 повідомлено позивачку.

Позивачка не погоджується із рішеннями про відмову у призначенні їй пільгової пенсії та вважає такі протиправними, з огляду на, що звернулася до суду за захистом порушених прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII).

При цьому, умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені ст.55 Закону № 796-XII.

Право на пенсію зі зниженням пенсійного віку, мають потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, а особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років (абз.5-6 п.2 ч.1 ст.55 Закону № 796-XII).

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до ч.1 ст.55 Закону №796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Частиною 2 ст.56 Закону №796-XII передбачено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У свою чергу, ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року, а починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до абз.5 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII та із врахуванням ст.26 Закону №1058-IV при призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на момент досягнення особою пенсійного віку (60 років) необхідний страховий стаж, який повинен становити не менше 30 років, при розрахунку якого слід врахувати, що від 30 років необхідного страхового стажу передбаченого ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV віднімається пільгові роки, відповідно до ст.55 Закону №796-XII.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (далі також - Порядок №22-1, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1.1 Порядку №22-1 передбачено, заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Пунктом 2.1 Порядку №22-1 встановлено перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії, зокрема,

документ, що підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція №58).

Пунктом 2.4 Інструкції №58 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 2.6 Інструкції №58, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).

Аналізуючи зазначені положення Інструкції №58, суд дійшов висновку щодо того, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням. Більше того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" №301 27.04.1993, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Як вже зазначалося, підставою для відмови у задоволенні заяв позивачки про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону №796-XII слугував факт відсутності необхідного страхового стажу (25 роки). За твердженнями відповідачів страховий стаж позивачки становить 16 років 01 місяць 24 дні, позивачка вважає, що її страховий стаж - 28 років 05 місяців 21 день.

При цьому, спірних правовідносин щодо періоду проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення - 3 роки, станом на 01.01.1993 між сторонами не виникало. За змістом рішення відповідача 2 №43 від 05.07.2023, період роботи (проживання) на території радіоактивного забруднення відповідно до статті 55 Закону №796-XII за наданими документами станом на 01.01.1993 становить 04 роки 07 місяців 23 дні.

На спростування доводів відповідачів, щодо відсутності необхідного стажу для призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах, позивачка вказала, що записи її трудової діяльності в трудовій книжці (з 1 по 9), які не враховані до її страхового стажу, підтверджуються додатково наданими до органу Пенсійного фонду архівними довідками, архівним витягом щодо реорганізації Ємільчинського райвиконкому в Ємільчинську райдержадміністрацію, його структурних підрозділів. Зокрема, архівний витяг щодо реорганізації Ємільчинського райвиконкому в Ємільчинську райдержадміністрацію, на думку позивачки свідчать про призначення її, в порядку цієї реорганізації по переводу в підпорядкування структурного підрозділу Ємільчинської райдержадміністарції при головному архітекторі. Крім того, зауважила, що відомості титульної сторінки її трудової книжки, своєчасно не були завірені печаткою Ємільчинського райвиконкому, у зв`язку із чим завірені печаткою його правонаступника - Ємільчинської райдержадміністрації.

Проаналізувавши встановлені обставини справи, суд вважає, що твердження представників відповідачів, щодо відсутності у позивачки необхідного страхового стажу спростовуються матеріалами справи, оскільки наявні відомості, які підтверджені відповідними доказами про її трудову діяльність у період у період з 06.06.1988 по 02.01.2021 (записи трудової діяльності з 1 по 9).

Згідно із записом 1 трудової книжки позивачку, на підставі розпорядження №52 від 06.06.1988, прийнято на посаду техніка-будівельника архітектурного відділу Ємільчинського райвиконкому, запис здійснено відповідною посадовою особою, із зазначенням її посади, прізвища та ініціалів, а також вказаний запис завірено відповідною печаткою Ємільчинського райвиконкому. Запис 2 трудової книжки позивачки, свідчить про її звільнення з роботи за власним бажанням, на підставі наказу №10 від 27.07.1993. Такий запис вчинено головним архітектором Ємільчинської районної держадміністрації та завірений відповідною посадою.

Додатково матеріали справи містять архівну довідку №118 від 09.05.2023, за змістом якої відслідковується, що на підставі розпорядження Представника Президента України №24 від 14.05.1992, на базі виконавчого комітету Ємільчинської районної Ради його відділів, управлінь та інших структурних підрозділів утворено Ємільчинську районну державну адміністрацію, яка є його правонаступником щодо прийнятих ним рішень, взятих зобов`язань та покладених на нього обов`язків. Тобто, правонаступником Ємільчинського райвиконкому є Ємільчинська районна державна адміністрація.

Крім того, позивачем до матеріалів справи додано архівний витяг від 09.05.2003 №201, щодо наказу головного архітектора Ємільчинської райдержадміністрації від 23 червня 1992 року №1, згідно з яким, в порядку вищевказаної реорганізації її було призначено по переведенню в утворене при Головному архітекторі районої державної адміністрації госпрозрахункове технічне бюро техніком-будівельником, з якого 27.07.1993 звільнено.

Записи №№3-5 трудової книжки, свідчать про період роботи в Ємільчинській ремонтно-будівельній дільниці з 21.07.1993 по 20.08.1997, за №№ 6-7 про період призначення та виплати Ємільчинським районним центром зайнятості допомоги по безробіттю з 19.11.1997 по 14.11 1998 та за №№8-9 про період роботи у виробничому кооперативі "Тепло" м.Києва з 17.11.1998 по 02.01.2001. Такі записи оформлені з посиланням на відповідні накази, як на підставу внесення записів, завірені підписами уповноваженої особи, відповідними печатками та виправлень не містять.

Враховуючи встановлені обставини справи, які підтверджені відповідними доказами, вищевказані період роботи повинні бути враховані Пенсійним фондом під час вирішення питання про призначення пенсійного забезпечення позивачці на пільгових умовах.

Крім того, як свідчать матеріали справи, позивачка є громадянкою, яка постійно проживає або постійно проживає або працює на території зони радіоекологічного контролю, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 29.12.2012.

З огляду на що, суд вважає, що необхідний стаж проживання на забрудненій території у позивачки наявний, тобто друга із вимог, необхідна для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення, призначене на пільгових умовах, відповідно до абз.5 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII, дотримана.

При цьому, дослідивши матеріали, суд вважає за необхідне вказати, що в трудовій книжці позивачки, копія якої наявна в матеріалах справи, в розділі щодо відомостей про прийняття на роботу, звільнення, чітко по хронології відображено назви роботодавців позивачки у оскаржений період, посади, які займала, присутні підписи посадових осіб відділу кадрів, які здійснювали запис у трудовій книжці та відтиски печаток підприємств.

На думку суду, не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача трудової діяльності у період з 06.06.1988 до 30.12.2021, так як трудова книжка є основним документом, на підтвердження страхового стажу.

Разом з тим, з приводу допущених посадовою особою підприємств, на яких працювала позивачка, формальних неточностей, суд вважає за необхідне вказати, що такі неточності, не можуть слугувати виникненню сумнівів щодо її трудової діяльності у спірний період, а тому суд не приймає до уваги такі твердження відповідачів.

Твердження відповідачів про невідповідність титульної книжки (наявність печатки - Герб України, яка не відповідає даті її заповнення - 10.06.1988) записам наявним у ній до 2001 року, не підтверджені будь-якими доказами, тобто є безпідставними, оскільки титульний аркуш трудової книжки містить печатку саме підприємства, правонаступником якого є Ємільчинська районна державна адміністрація, у зв`язку із несвоєчасністю її проставлення Ємільчинським райвиконкомом. При цьому, запис 1 в трудовій книжці, завірений саме печаткою Ємільчинського райвиконкомому.

На думку суду, право позивачки на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення документації на підприємстві, а тому допущені неточності посадовою особою підприємства при заповненні трудової книжки, не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи з її трудового стажу та позбавлення позивачки її конституційного права на соціальний захист при вирішенні питань з призначення пенсії за віком.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Таким чином, доводи відповідачів, щодо незарахування до загального трудового стажу позивачки спірного періоду роботи є безпідставними, оскільки відповідальність за правильність ведення трудових книжок покладена на власника підприємства, установи чи організації або уповноважений ним орган, а не на працівника.

Крім того, згідно з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства, не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Разом з тим, слід зауважити, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість Пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивачка наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав - певних недоліків трудової книжки.

Аналогічні висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладені від 04.07.2023 у справі №580/4012/19.

Аналізуючи матеріали справи, суд вважає, що трудовий стаж позивачки у спірні періоди, підтверджується записами в трудовій книжці, тобто, трудова книжка позивачки має усі кваліфікуючі ознаки, які відносять таку роботу до страхового стажу позивача, а отже додаткові документи за відповідні періоди стажу не є обов`язковими для призначення пенсії.

Крім того, слід відмітити, що відповідачами не надано жодних доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки про підтвердження трудового стажу містять неправдиві або недостовірні відомості.

Відтак, враховуючи, що відомості про спірні періоди роботи позивачки, підтверджені записами в трудовій книжці, суд дійшов висновку, що відповідачами 1-2 протиправно не враховано такі періоди роботи до її страхового стажу, а саме: з 06.06.1988 по 21.07.1993, з 21.07.1993 по 20.08.1997, з 17.11.1998 по 02.01.2001, а також період перебування на обліку в Ємільчинському районному центрі зайнятості з 19.11.1997 по 14.11.1998.

Також при вирішенні вказаного спору, суд керується тим, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява № 32457/05, п. 40, від 13.12.2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява № 35298/04, п. 67, від 11.06.2009 року).

З огляду на викладене та на підставі доданих до позовної заяви доказів, суд дійшов висновку, що позивачка має право на зниження пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону № 796-XII.

Суд зазначає, що подані позивачкою документи в сукупності не викликають сумнівів щодо її страхового стажу у спірні періоди. Інших підстав неможливості призначення позивачці пенсії за віком відповідачем не наведено, а тому суд вважає, що відмова у призначенні їй пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-XII порушує її конституційне право на пенсійне забезпечення та соціальний захист, а отже є протиправною.

Щодо позовної вимоги стосовно призначення пенсії позивачці, то вказана вимога не підлягає задоволенню, оскільки такі дії віднесені виключно до компетенції Пенсійного фонду (дискреційних повноважень) як органу, в якому позивачка перебуває на обліку. І саме на відповідача 3 за наявності законних підстав, враховуючи висновки суду, покладається обов`язок обрахунку страхового стажу та призначення позивачці пенсії за віком на пільгових умовах. Тобто Пенсійний фонд повинен приймати самостійні рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

З огляду на встановлені обставини справи, які підтверджені відповідними доказами, суд вважає, що прийняті рішення відповідачами 1-2 є немотивованими і протиправними, оскільки прийняті без перевірки усіх поданих позивачкою документів до заяви про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку.

Проаналізувавши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що відновленню підлягають права позивача, шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати позивачці періоди роботи з 06.06.1988 по 21.07.1993, з 21.07.1993 по 20.08.1997, з 17.11.1998 по 02.01.2001, а також період перебування на обліку в Ємільчинському районному центрі зайнятості з 19.11.1997 по 14.11.1998, до її страхового стажу та повторно розглянути питання про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За приписами статті 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат, судом вирішується, пропорційно до задоволених позовних вимог та підлягає стягненню на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів у рівних частинах.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 КАС України, суд,

вирішив:

Адміністративний ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м. Житомир,10003. ), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул.Бульварно-Кудрявська, 16, м.Київ, 04053, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул Канатна, 83, м.Одеса, 65107, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві №043 від 27.04.2023 та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №43 від 05.07.2023 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності з 06.06.1988 по 21.07.1993, з 21.07.1993 по 20.08.1997, з 17.11.1998 по 02.01.2001, а також період перебування на обліку в Ємільчинському районному центрі зайнятості з 19.11.1997 по 14.11.1998 та повторно розглянути питання про призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 715 (сімсот п`ятнадцять) грн 73 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 715 (сімсот п`ятнадцять) грн 73 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 715 (сімсот п`ятнадцять) грн 73 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 25 квітня 2024 р.