Справа № 240/28600/23
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м. Житомир справа № 240/28600/23

категорія 102090000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до 6 Волинського Прикордонного загону про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " капітана ОСОБА_2 від 01 вересня 2023 №2026 про відмову йому в перетинанні державного кордону України.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що 01.09.2023 мав намір перетнути державний кордон України у пункті пропуску "Ягодин", однак йому 6 ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовлено, з підстав відсутності документів, що підтверджують підстави для виїзду за кордон в період дії на території України воєнного стану відповідно до Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", Закону України "Про правовий режим воєнного стану" та постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" №57 від 27 січня 1995 року (зі змінами та доповненнями)".

Пояснив, що зарахований на період з 01.10.2023 по 28.02.2027 на стаціонарне навчання, за спеціальністю "Будівництво" до Люблінської політехніки, що і слугувало метою для виїзду за кордон, а тому прийняте рішення є протиправним та таким, що порушує його права передбачені Конституцією України. Вважає, що під час мобілізації на особливий період не підлягають призову на військову службу здобувачі фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти, докторанти, які навчаються за денною або індивідуальною формами здобуття освіти, а тому вважає, що законні перешкоди для перетинання державного кордону, на момент прийняття оскаржуваного рішення були відсутні. З урахуванням наведеного просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 08.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін.

05.12.2023 від представника ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі - відповідач, загін) надійшов до суду відзив на позов, в якому зауважує, що з огляду на наявність імперативної норми пункту 2-6 Правил 57, щодо заборони виїзду здобувачам професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистентам-стажистам, аспірантам та докторантам, які навчаються за денною або індивідуальною формами здобуття освіти, начальником 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " ІНФОРМАЦІЯ_4 було прийняте правомірне та обґрунтоване рішення про відмову позивачу у перетинанні державного кордону на виїзд з України, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин у позивача було відсутнє право на перетин державного кордону.

Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується закордонним паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 від 10.04.2023.

Відповідно до посвідчення про приписку до призовної дільниці №172-20 від 22.01.2021 позивач з 16.02.2021 взятий на облік.

01.09.2023 позивач маючи намір перетнути кордон прибув у пункт пропуску через державний кордон України "Яготин".

За змістом позовної заяви відслідковується, що під час проходження процедури перетину кордону, позивач надав паспорт громадянина України для виїзду за кордон та довідку ВНЗ Люблінська політехніка від 20.07.2023 про зарахування на стаціонарне навчання, письмове підтвердження ВНЗ Люблінська політехніка про проживання у гуртожитку на 2023-2024 роки, лист щодо надання візи з підтвердженням дати початку навчання та документ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 від 22.01.2021 про приписку до призовної дільниці в м.Житомирі. У перетині кордону, позивачу відмовлено, про що заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " капітаном ОСОБА_3 прийнято рішення від 01 вересня 2023 №2026, яке оскаржується позивачем у даній справі.

Підставами для прийняття рішення про відмову в перетині державного кордону України, слугував факт відсутності документів, що підтверджують підстави для виїзду за кордон в період дії на території України воєнного стану відповідно до Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", Закону України "Про правовий режим воєнного стану" та постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" №57 від 27 січня 1995 року (зі змінами та доповненнями)."

З прийнятим рішенням позивач не погоджується, а тому звернувся до суду з метою його оскарження.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень (ст.64 Основного Закону).

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначені Законом України "Про прикордонний контроль" від 05.11.2009 №1710-VI (далі - Закон №1710-VI).

Відповідно до ч.ч.1-2 статті 2 Закону №1710-VI, прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Частиною 3 статті 6 Закону №1710-VI передбачено, що пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону №1710-VI іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону (частина 2 статті 14 Закону №1710-VI).

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері регулюється Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" №3857-XII від 21.01.1994 (далі - Закон №3857-XII).

Статтею 1 Закону №3857-XII передбачено, що громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Частиною 1 статті 6 Закону №3857-XII, встановлено підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України.

Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду; 10) він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань"), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, - до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється.

При цьому, слід зауважити, що вищевказані підстави для тимчасового обмеження громадян у виїзді за межі території України функціонують за відсутності особливих правових режимів, які вводяться в дію указом Президента України та затверджуються Верховною Радою України.

У свою чергу, зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України "Про правовий режим воєнного стану" №389-VIII від 12.05.2015 (далі - Закон №389-VIII).

Статтею 1 Закону №389-VIII передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ч.2 ст.1 Закону №389-VIII).

На даний момент, на території України введено Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року правовий режим воєнного стану строком на 30 діб, який Указами Президента України продовжено та діє на даний час.

Пунктом 6 частини 1 статті 8 Закону №389-VIII, встановлено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених Указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Згідно з пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону №389-VIII.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року №3543-XII (далі - Закон №3543-XII).

Статтею 23 Закону №3543-XII передбачений перелік осіб, які підлягають відстрочці від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно з пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Правилами перетинання державного кордону України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 (далі - Правила, станом на момент спірних правовідносин) визначено порядок перетинання громадянами України державного кордону.

У разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право особи визначені пунктом 2-1 Правил.

Пунктом 2-6 Правил передбачено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах 2 - 8 частини 3 статті 23 Закону № 3543-XII.

З аналізу вищенаведених норм Правил слідує, що на період введеного воєнного стану право на перетин державного кордону України мають, зокрема, військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах 2-8 частини 3 статті 23 Закону №3543-XII.

Під час судового розгляду справи встановлено, що позивач перебуває на військовому обліку, про що свідчить посвідчення про приписку до призовної дільниці, наявне в матеріалах справи.

Позивач вступив до вищого навчального закладу Республіки Польщі - Люблінської політехніки, на стаціонарне навчання за спеціальністю "Будівництво", про що ректором прийнято рішення про зарахування на навчання.

01.09.2023 позивач прибув до міжнародного пункту пропуску "Яготин" з метою перетину державного кордону на виїзд до Польщі, однак за наслідком розгляду наданих позивачем документів для здійснення перетину кордону уповноваженою особою відповідача було прийнято рішення від 01.09.2023 про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України з посиланням на відсутність документів, що підтверджують підстави для виїзду за кордон в період дії на території України воєнного стану.

На думку позивача, як студенту іноземного вищого навчального закладу, уповноважена особа не мала права йому відмовляти у перетині кордону.

Натомість, суд не погоджується із такими твердженнями позивача та вважає за необхідне вказати, що станом на час виникнення спірних у цій справі правовідносин в Україні діяв воєнний стан та було оголошено загальну мобілізацію, а тому конституційне право громадян України на вільне залишення території України обмежувалось законодавством.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає, що період навчання у вищому навчальному закладі, не може бути підставою для звільнення такої особи від обов`язку проходження військової служби, а надає лише право на відстрочку від призову.

Натомість, процедури надання відстрочки від призову на військову службу та надання права на перетин державного кордону в умовах воєнного стану є різними за змістом правовими процедурами з огляду на нормативно-правове регулювання та компетенцію органів, які визначають наявність таких прав.

Єдиним виключенням, яке надавало право на перетин державного кордону в умовах воєнного стану студентам - чоловікам віком від 18 до 60 років, було продовження навчання таким, тобто студент мав вступити на навчання у закордонний вищий навчальний заклад до 24 лютого 2022 року. Разом з тим, в підтвердження права на виїзд за відповідних підстав особа мала надати не лише студентський квиток та відповідну довідку навчального закладу, а й військово-облікові документи, які б підтверджували надання відповідній особі відстрочки від призову за мобілізацією, зокрема військовий квиток з відповідною поміткою та довідку (про надання відстрочки від призову за мобілізацією) територіального центру комплектування та соціальної підтримки установленого зразка (лист Головнокомандуючого Збройних Сил України від 03 квітня 2022 року №300/1/C/1079 та розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 03 квітня 2022 року №23-7913/0/6-22-вих).

На сьогодні, відповідне питання врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2024 року №366, згідно з якою Правила №57 доповнено пунктом 2-19 та визначено вичерпний перелік підтвердних документів для здобувачів освіти закладів вищої освіти України державної або комунальної форми власності, які є учасниками програм освітньої академічної мобільності, та прямують на навчання в іноземні заклади освіти, зокрема військово-облікові документи з відповідними відмітками районного (об`єднаного районного), міського (районного у містах, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Покладення обов`язку ідентифікації осіб як таких, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки як органи військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, відповідає вимогам пункту 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154.

Відповідно до абзацу двадцятого пункту 56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2016 року №921, про взяття призовників і військовозобов`язаних на військовий облік, зняття та виключення з нього в їх військово-облікових документах проставляються відповідні відмітки.

Проаналізувавши викладені положення законодавства, Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних визначає перелік військово-облікових документів для призовників і військовозобов`язаних, а також свідчить про те, що законодавчі акти України вказують на відповідні військово-облікові документи з належними відмітками, які мають значення для прийняття відповідного рішення уповноваженою посадовою особою, яка здійснює прикордонний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України під час дії воєнного стану та проведення загальної мобілізації.

Слід звернути увагу на тому, що приписи Закону №389-VIII, Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII від 25 березня 1992 року, Закону №3543-XII, Закону №1710-VI, Правил №57 ґрунтуються на тому, що право громадянина на перетин кордону має бути підтверджено певними документами, які дають уповноваженій службовій особі Держприкордонслужби прийняти обґрунтоване рішення.

З огляду на що, доводи відповідача, що надані позивачем представнику Державної прикордонної служби України документи (студентський квиток та довідка навчального закладу) не давали підстав для прийняття позитивного рішення уповноваженою посадовою особою, яка здійснює прикордонний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України є обґрунтованими.

Враховуючи першочерговий пріоритет публічного інтересу, обумовлений безпрецедентним масштабом воєнної загрози для суверенітету та незалежності України, Суд дійшов висновку, що спосіб реалізації державою у тих невизначених умовах воєнного стану прав, свобод та інтересів її громадян визначався потребою мобілізації оборонних людських та матеріальних ресурсів для забезпечення захисту держави, а тому є співмірним із застосованим до позивача обмеженням та не є свавільним, а тому в цій частині доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Таку позицію дотримано Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 18.04.2024 у справі №260/2850/22.

За таких обставин суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення про відмову ОСОБА_1 у перетинанні державного кордону на виїзд з України, що прийняте 01.09.2023 уповноваженою особою відповідача відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, які визначені частиною 2 статті 2 КАС України, є мотивованим та обґрунтованим, а тому підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.

Разом з тим, слід відмітити, що на момент виникнення спірних правовідносин в Україні діє воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, що слугує підставою для обмеження конституційних прав громадян України на вільне залишення території України, в тому числі і залишення території України позивачем за відсутності на те обґрунтованих підстав.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зазначити, що працівникам Державної прикордонної служби України, для виконання покладених на них завдань надається, зокрема, право перевіряти в осіб, які прямують через державний кордон України документи на право в`їзду в Україну або виїзду з України для з`ясування правомірності таких підстав, однак як свідчать встановлені обставини справи, такі документи у позивача відсутні.

Як свідчать матеріали справи, позивач на паспортному контролі надав надав паспорт громадянина України для виїзду за кордон та довідку ВНЗ Люблінська політехніка від 20.07.2023 про зарахування на стаціонарне навчання, письмове підтвердження ВНЗ Люблінська політехніка про проживання у гуртожитку на 2023-2024 роки, лист щодо надання візи з підтвердженням дати початку навчання на підтвердження дати початку навчання та документ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 від 22.01.2021 про приписку до призовної дільниці в м.Житомирі, зазначені обставини визнаються сторонами, а тому суд дійшов висновку, що представником відповідача було правомірно винесено рішення про відмову в перетинанні позивачем державного кордону України.

Крім того, слід відмітити, що оскаржуване рішення відповідача має разовий характер і вичерпало свою дію фактом його виконання, тому при пред`явленні позивачем документів, які надають право на перетин державного кордону на виїзд з України, оскаржуване рішення відповідача жодним чином не створить перешкод для перетину позивачем кордону України, за наявності на те законних підстав.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з положеннями статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог питання про розподіл судових витрат, судом не вирішується.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 КАС України, суд,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 ) до 6 Волинського Прикордонного загону ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування рішення, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 25 квітня 2024 р.