Справа № 420/6620/24
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6620/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому позивач просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 у виплаті їй сум пенсії, що були нараховані та підлягали виплаті ОСОБА_3 після здійсненого йому перерахунку пенсії за рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.06.2021 у справі №420/5948/21 в розмірі 191316,58 грн. та після перерахунку пенсії за рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 у справі №420/20536/21 в розмірі 56205,60 грн., і залишилися недоодержаними у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити виплату ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 сум пенсії, що підлягали виплаті ОСОБА_3 після здійсненого йому перерахунку пенсії за рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.06.2021 у справі №420/5948/21 в розмірі 191316,58 грн. та після перерахунку пенсії за рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 у справі №420/20536/21 в розмірі 56205,60 грн., і залишилися недоодержаними у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_3 перебував на пенсійному обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України в Одеській області та отримував пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, проте, за життя виплата ОСОБА_3 нарахованих внаслідок перерахунку пенсії на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.06.2021 у справі №420/5948/21 сум пенсії за період з 01.04.2019 по 31.08.2021 в загальному розмірі 191316,58 грн. та на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 у справі №420/20536/21 за період з 01.04.2019 по 30.11.2021 в загальному розмірі 56205,60 грн. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області не здійснена.

У позові повідомлено, що ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_2 , до моменту смерті ОСОБА_3 проживали разом з ним, та доньці ОСОБА_2 після смерті батька призначено пенсію у разі втрати годувальника, що підтверджується протоколом за пенсійною справою від 01.12.2023.

Позивач, посилаючись на ст.1227 ЦК України, вважає, що нараховані, але не виплачені, на виконання рішень суду кошти мали бути виплачені його дружині ОСОБА_1 та доньці ОСОБА_2 . З цього приводу, ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області, проте відповідач листом від 20.02.2024 №5706-3080/Ч-02/8-1500/24 повідомив про відмову позивачу у виплаті вказаних коштів, оскільки вона не є стягувачем по справі №420/5948/21 та №420/20536/21, тому для виплати їй неотриманої ОСОБА_3 сум пенсії після виконання зазначених рішень суду підстави відсутні.

Заперечуючи щодо такої відмови, позивач посилається на ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст.1227 ЦК України, ст.52 Закону України від 09.07.2003 р. № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до яких неодержані за життя пенсіонером суми пенсії не відносяться до складу спадщини, не набувають статусу спадкового майна у разі, якщо за одержанням цих коштів звернувся член сім`ї померлого пенсіонера та звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Таким чином, вважаючи відмову у виплаті неотриманих сум пенсій, що підлягали виплаті її батьку на виконання рішення суду, і залишились не отриманими внаслідок його смерті, протиправною, позивач в інтересах неповнолітньої доньки звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 04.03.2024 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

22.03.2024 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов.

Згідно відзиву на адміністративний позов відповідач з позовними вимогами не погоджується та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача обгрунтовані тим, що позивач не є стягувачем по справам № 420/5948/21 та № 420/20536/21, а тому для виплати недоотриманої доплати пенсії за зазначеним рішенням суду правові підстави відсутні. Відповідачем зазначено, що будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 , є саме правонаступником померлого щодо отримання невиплачених за життя коштів, особою не надано.

При цьому, як стверджує відповідач, належним доказом правонаступництва заявника та підставою для її заміни сторони правонаступником, є наявність документів, визначених законом, про те, що права та обов`язки померлого ОСОБА_3 , перейшли до заявника, а саме виданого на ім`я ОСОБА_2 , свідоцтва про право на спадщину.

Резюмуючи, у відзиві зазначено, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва, та відповідно й заміну сторони у виконавчому провадженні щодо виконання рішення суду в частині зобов`язання Головного управління здійснити перерахунок та виплату пенсії.

Інші заяви, клопотання та додаткові докази станом на час вирішення справи по суті до суду не надано.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дружиною померлого ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 23.09.2000 року.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 10.11.2023 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З 01.12.2023 року ОСОБА_2 призначено пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України №2262-ХІІ, що підтверджується копією протоколу за пенсійною справою - (Міноборони) від 01.12.2023 року.

Згідно довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №Ч3-240321-ф/л від 01.12.2023 року, виданої ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані/задекларовані такі особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.06.2021 року по справі № 420/5948/21, яке набрало законної сили 17.08.2021 року, адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задоволено частково, а саме:

визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_3 у здійснені перерахунку та виплати пенсії з 01.04.2019 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення №ЮО108421 від 17.02.2021 року, виданої ІНФОРМАЦІЯ_4 .

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення №ЮО108421 від 17.02.2021 року, виданої ІНФОРМАЦІЯ_4 , з урахуванням раніше проведених виплат.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 року по справі № 420/20536/21, яке набрало законної сили 07.06.2022 року, адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо застосування при перерахунку пенсії ОСОБА_3 з 01.04.2019 року обмеження перерахованої пенсії максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату з 01.04.2019 пенсії по інвалідності ОСОБА_3 перерахованої на підставі довідки про розмір грошового забезпечення №ЮО108421 від 17.02.2021 року без обмеження максимальним розміром - десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

На виконання вказаних рішень суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області ОСОБА_3 було проведено перерахунок пенсії.

Після перерахунку пенсії на виконання рішення суду у справі №420/5948/21 доплата за період з квітня 2019 по серпень 2021 року складає 191 316,58 грн, що підтверджується розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою №ЮО 108421.

Після перерахунку пенсії на виконання рішення суду у справі №420/20536/21 доплата за період з квітня 2019 по листопад 2021 року складає 56 205,60 грн, що підтверджується розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою №ЮО 108421.

За життя ОСОБА_3 зазначені суми доплати йому виплачені не були.

29.01.2024 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою, в якій просила здійснити виплату нарахованих та неодержаних за життя ОСОБА_3 сум пенсії в розмірі 191316,58 грн. та 56205,60 грн. ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 на картковий рахунок № НОМЕР_5 , АТ КБ «ПРИВАТБАНК», код отримувача , отримувач ОСОБА_1 (за реквізитами згідно довідки, що додається).

У відповідь на вказане звернення листом від 20.02.2024 року №5706-3080/Ч-02/8-1500/24 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило позивача про відсутність правових підстав для виплати їй недоотриманої доплати пенсії за зазначеними рішеннями суду, оскільки вона не є стягувачем по справам № 420/5948/21 та 420/20536/21.

Позивач, не погодившись із правомірністю відмови у виплаті недоодержаної пенсії її померлого чоловіка та батька дитини в інтересах якої вона діє, звернулася до суду із цим позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19, ст. 46 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 52 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб визначає Закон №2262-XII.

Відповідно до ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

За приписами частини 3 цієї статті зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

У постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №200/10269/19-а, сформульовано висновок про те, що «у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя».

Такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому ч. 1 ст. 52 Закону №1058-IV та ч. 1 ст. 61 Закону №2262-XII, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (ч. 2 ст. 52 Закону №1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 квітня 2022 року по справі №200/10136/20-а.

Виходячи з викладеного, ч.1 ст.61 Закону №2262-ХІІ запроваджено спеціальне правило, в силу якого недоодержані за життя суми пенсії пенсіонера з числа військовослужбовців не включається до складу спадщини і виплачуються: 1) членам сім`ї померлого пенсіонера, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника; 2) батькам померлого пенсіонера, дружині (чоловіку) померлого пенсіонера та членам сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, навіть якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1 затверджено «Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно із пунктом 4 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1, заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.

Статтею 1227 Цивільного кодексу України установлено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Отже, згідно з наведеними приписами чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суми недоодержаної пенсії виплачуються членам сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, а батьки і дружина (чоловік) мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Таке саме право мають також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_3 . ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 , звернулась до відповідача за виплатою недоодержаної пенсії до закінчення шестимісячного строку з дня смерті пенсіонера. Нарахованою, але не виплаченою ОСОБА_3 на момент його смерті залишилась пенсія в сумі 247 522,18 грн.

При цьому, ОСОБА_2 з 01.12.2023 року отримує пенсію в разі втрати годувальника - ОСОБА_3 .

Таким чином, позивач дотрималась умов, які визначені статтею 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 в силу положень статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» має право на одержання суми пенсії, що підлягали виплаті її батьку ОСОБА_3 , і які залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю.

Натомість відповідач, відмовляючи їй у виплаті суми недоодержаної пенсії, діяв протиправно та усупереч приписам вищенаведених норм законодавства.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що ОСОБА_2 не є стягувачем по справам № 420/5948/21 та 420/20536/21, оскільки правовідносини щодо виплати суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, є відмінними від правовідносин, які виникають у ході виконання судових рішень.

Те, що недоодержана пенсія нарахована на виконання судового рішення, не змінює її правову природу.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги щодо виплатити ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 сум пенсії, що підлягали виплаті ОСОБА_3 після здійсненого йому перерахунку пенсії за рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.06.2021 у справі №420/5948/21 в розмірі 191316,58 грн. та після перерахунку пенсії за рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 у справі №420/20536/21 в розмірі 56205,60 грн., і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, підлягають задоволенню.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов належить до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України Про судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 у виплаті їй сум пенсії, що були нараховані та підлягали виплаті ОСОБА_3 після здійсненого перерахунку пенсії за рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.06.2021 у справі №420/5948/21 в розмірі 191316,58 грн. та після перерахунку пенсії за рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 у справі №420/20536/21 в розмірі 56205,60 грн., і залишилися недоодержаними у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити виплату ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 сум пенсії, що підлягали виплаті ОСОБА_3 після здійсненого перерахунку пенсії за рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.06.2021 у справі №420/5948/21 в розмірі 191316,58 грн. та після перерахунку пенсії за рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 у справі №420/20536/21 в розмірі 56205,60 грн., і залишилися недоодержаними у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук