Справа № 212/3570/24
Суддя: Борис О. Н.
Дата ухвалення: 2024-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 212/3570/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Борис О.Н., з участю секретаря судового засідання Лапіної А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом) сторін, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Поліцейського полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП у Дніпропетровській області Григор`єва Ігоря Юрійовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі, відшкодування моральної шкоди

встановив:

03 квітня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до Поліцейського полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП у Дніпропетровській області Григор`єва Ігоря Юрійовича, у якому просив скасувати постанову серії ЕНА №1782101, винесену відповідачем ОСОБА_2 30 березня 2024 року про накладення адміністративного стягнення, якою ОСОБА_1 було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, закрити провадження у справі, скасувавши адміністративне стягнення, зобов`язати відповідача відшкодувати моральну шкоду, завдану неправомірними діями у сумі 605,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30.03.2024, о 13.25 год транспортний засіб Nissan Rogue з державним номером НОМЕР_1 знаходився на місці стоянки автомобілів біля будинку 28 по вулиці Ф. Караманиць напроти аптеки «Подорожник», що є незабороненим місцем для зупинки, у відповідності до п.15.9.и ПДР, що вказує на відсутність об`єктивної сторони правопорушення. Без з`ясування обставин та наявності доказів відповідач притягнув позивача до адміністративної відповідальності та незаконно склав постанову про накладання адміністративного стягнення. З винесеною постановою позивач не згоден, вважає її незаконною, оскільки Правил дорожнього руху не порушував. Вказує, що постанова була складена із порушенням норм процесуального та матеріального права, порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, без наявності доказів, роз`яснення позивачу його прав та порушення його права на отримання правової допомоги, що, на його думку, є протиправним. Посилаючись на викладене, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом.

Ухвалою судді Борис О.Н. від 05.04.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. Відповідачу встановлено строк для подачі відзиву на позовну заяву.

12 квітня 2024 судом постановлено ухвалу про перехід до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено до розгляду на 19.04.2024.

Ухвалою суду від 19.04.2024 як співвідповідача залучено Департамент патрульної поліції, відкладено розгляд справи, встановлено відповідачу п`ятиденний строк на подання відзиву.

Позивач ОСОБА_1 22.04.2024 уточнив позовні вимоги та просив зобов`язати представника Департаменту патрульної поліції стягнути компенсацію за моральну шкоду 1000 євро у національній валюті по курсу валют на час перерахування коштів.

Відповідач ОСОБА_2 скористався правом подання відзиву на позовну заяву, у зв`язку з чим 23.04.2024 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач заперечує проти позовних вимог та вважає накладення штрафу правомірним. Вказує, що позивач порушив п 15.9.и ПДР 30.03.2024 року, о 13 год 25 хв 49 сек, по вул. Федора Караманиць здійснив зупинку ТЗ ближче 10 м від виїзду з прилеглої території. У зв`язку з чим відповідач мав всі законні підстави притягнути позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП шляхом винесення постанови та розглянути справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення. При розгляді справи права позивача порушені не були, отже постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав.

Відповідачі ОСОБА_2 та представник Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неприбуття у судове засідання не повідомили.

Ч. 1 ст. 286 КАС України встановлено стислі строки розгляду адміністративної справи з приводу рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності (десять днів з дня відкриття провадження у справі). 19.04.2024 відповідачі повідомлені про розгляд справи на 19.04.2024 шляхом направлення Ухвали про відкриття провадження на електронну адресу, документ доставлено 19.04.2024 , 13.55.11.

Суд, дослідивши письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить до такого висновку.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Під час розгляду справи судом встановлено, що постановою в справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1782101 від 30.03.2024, прийнятою відповідачем, визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 гривень.

Згідно оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 , 30.03.2024, о 13.25.49 у м. Кривий Ріг, по вул. Ф.Караманиць, 28, здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, зафіксовано на нагрудні реєстратори 475785,4757901, чим порушив п. 15.9.и ПДР Порушення зупинок, ближче 10 м від виїзду з прилеглих територій (а.с. 6)

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Реалізовуючи свої повноваження, суб`єкти владних повноважень повинні діяти добросовісно та на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Суд при вирішенні справи, відповідно до ст. 2 КАС України, перевіряє законність дій чи прийнятого рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 4 статті 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення визначено ст. 279 КУпАП, відповідно до якої, особа уповноважена на розгляд справи, серед іншого, зобов`язана роз`яснити особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки, заслуховує особу, яка беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Відповідно до ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису встановлено, що 30.03.2024 о 13:30:54 була винесена постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП. З відеозапису неможливо з`ясувати ким проводився розгляд справи, оскільки в проміжок часу з 12.28 год до 13.37 зафіксована розмова працівників поліції та водія, з якої видно, що розгляд справи проводився двічі, оскільки була допущена помилка одним з працівників поліції. Крім цього відповідачем порушено порядок розгляду справи, оскільки заявлені позивачем клопотання про закриття справи за малозначністю та надання правової допомоги у відповідності до вимог КУпАП не розглянуті. Крім того, не зафіксовано роз`яснення прав водію, процес розгляду справи та складення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Одним із прав, гарантованих статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є право на захист/юридичну допомогу, таке право становить одну з основоположних засад справедливого розгляду. Відповідно до частини другої статті 271 КУпАП інтереси потерпілого може представляти представник - адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що беручи до уваги особливу вразливість особи на початкових етапах провадження, коли він потрапляє в стресову ситуацію, забезпечення доступу до захисника на ранніх етапах є процесуальною гарантією права не свідчити проти себе та основною гарантією недопущення порушення його прав.

Позивач у своїй позовній заяві повідомив про те, що відповідач виніс постанову порушивши його право на захист. Вказані доводи позивача будь-яким чином не спростовані відповідачем.

Вищенаведені обставини дають підстави дійти висновку, що відповідачем всупереч положень КАС України не проведено дій по розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачених приписами ст.ст. 278, 279 КАС України.

Також не знайшло свого підтвердження, що розгляд справи посадовою особою поліції було здійснено з дотриманням вимог ст.280 КУпАП, а для ОСОБА_1 роз`яснено його права, передбачені ст.268 КУпАП. Отже, є підстави вважати, що розгляд справи здійснювався з порушенням процесуальних прав водія.

Отже, суд погоджується з доводами позивача щодо порушення вимог ст. 268 КУпАП при розгляді справи, оскільки суду не надано відповідачем жодного доказу на спростування позиції позивача щодо порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього, не роз`яснення останньому передбачених законом прав, позбавлення права на використання останнім правової допомоги, а відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, вказаних обставин не спростував. Оскільки обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд вважає, що саме відповідачем не надано суду безспірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно позивача поліцейським виконані вимоги ст.ст. 268, 280 КУпАП.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд не вважає постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Наведений висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Оскільки перед судом не спростовано тверджень позивача щодо належного розгляду справи, повідомлення про його законні права та забезпечення реалізації ним права на захист, суд доходить висновку, що своїми діями по складенню постанови поліцейський порушив принципи безсторонності та розсудливості, права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, та порушив порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного адміністративного суду 18 лютого 2020 року у справі № 524/9827/16-а.

Факт розгляду справи про адміністративне правопорушення з порушенням передбачених законом прав, в тому числі права особи на захист, свідчить про безумовне порушення порядку розгляду справи про адміністративне порушення та вказує на недопустимість решти доказів у справі.

Також суд звертає увагу, що в оскаржуваній постанові відповідач зазначає, що позивачем було порушено вимогу дорожнього руху п. 15.9.и, однак конкретизувати пункт порушення ПДР неможливо, оскільки обставини правопорушення, які зазначені у постанові, не узгоджуються з відеозаписом, наданим відповідачем, та фотоматеріалами, які надані позивачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду під час розгляду адміністративної справи № 337/3389/16-а в постанові від 30.05.2018р. зазначив, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного Верховний Суд відмітив, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Аналіз зазначених норм права та встановлені в судовому засіданні обставини, дають суду підстави для висновку про неправомірність винесеної відповідачем постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, оскільки розгляд справи відбувався з порушенням основоположного права права на захист, тому постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок відповідно до здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Частиною першою статті 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та вважає, що відповідачем не надано достатніх доказів які вказували б на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП .

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позову знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, та стороною відповідача не доведено належними доказами вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі N 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року по справі N 750/6330/17 та відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 09 липня 2019 року у справі №9901/21/19 зазначив наступне: «отриманню беззаперечного висновку про заподіяння моральної шкоди має передувати така взаємообумовлена послідовність: ухвалення рішення, вчинення дії, допущення факту бездіяльності суб`єктом владних повноважень, яким порушено права, свободи, інтереси; настання негативних наслідків (заподіяння) шкоди від ухваленого рішення, вчиненої дії, допущеного факту бездіяльності суб`єктом владних повноважень; існування причинно-наслідкового зв`язку між рішенням, дією, бездіяльністю й заподіяною особі шкодою».

Як вбачається з матеріалів справи, наявність моральної шкоди позивач обґрунтовує фактом незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності, затримка особистого часу під час розгляду справи, переживання через несправедливе ставлення.

Враховуючи, що під час розгляду справи судом встановлено протиправність дій інспектора, а отже підтверджує спричинення йому моральної шкоди, яка виражається у душевних стражданнях. Разом з тим позивачем не доведено заявлений розмір моральної шкоди.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги конкретні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, у розмірі 5000,00 грн, що буде достатнім для відшкодування завданої моральної шкоди.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, враховуючи результат розгляду справи та суб`єктний склад її учасників, керуючись положеннями ст.ст.132, 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

Керуючись Конституцією України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Загальною декларацією прав людини, Законом України «Про Національну поліцію», ст.ст. 122, 247, 251, 280 КУпАП, ст.ст. 5, 9, 76, 77, 90, /pravo1/T05_2747.html?pravo=1#1713" title="Кодекс адміністративного судочинства України (ред. з 15.12.2017); нормативно-правовий акт № 2747-IV від 06.07.2005">229, 241-246, 262, 293, 295 КАС України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Поліцейського полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП у Дніпропетровській області Григор`єва Ігоря Юрійовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Постанову серії ЕНА №1782101, винесену Поліцейським полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП у Дніпропетровській області Григор`євим Ігорем Юрійовичем 30 березня 2024 року про накладення адміністративного стягнення, якою ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП скасувати, справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 гривень та витрати понесені на сплату судового збору у розмірі 605,60 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення суду складений та підписаний 29 квітня 2024 року.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідачі: інспектор Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Григор`єв Ігор Юрійович, м. Кривий Ріг, вул. Вільної Ічкерії, 11.

Департаменту патрульної поліції, , м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.

Суддя: О. Н. Борис