Справа № 420/1449/24
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2024-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1449/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (; адреса: вул. Канатна, буд.83, м. Одеса, 65107), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (; адреса: вул. Кравчука, буд.22В, м. Луцьк, Волинська область, 43026) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

11 січня 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надіслана засобами поштового зв`язку 09.01.2024 року) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, у якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №32 від 08.08.2023 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.07.2023 року про призначення пенсії за віком. Зарахувати до загального страхового (трудового) сажу для обчислення пенсії за віком ОСОБА_1 періоди підприємницької діяльності: з 01.11.1993 року по 30.09.2003 року;

стягнути судовий збір у сумі 1211,21грн. з відповідача та справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 16.01.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст. 262 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 31.07.2023 року позивач подав заяву ГУПФ України в Одеській області щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Рішенням ГУПФ України у Волинській області №32 від 08.08.2023 року відмовлено у призначенні пенсії позивачу. Враховуючи той факт, що в реєстрі застрахованих осіб відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу у формі ОК-5 міститься часткова інформація щодо здійснення ним підприємницької діяльності з 01.11.1993 року по 01.08.2011 року. ОСОБА_1 звернувся 30.05.2023 із заявою від 23.05.2023 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про отримання довідки про сплату страхових внесків до ПФ України за 1993-2003 роки для визначення трудового та страхового стажу для обчислення пенсії. Листом від 06.06.2023 ГУПФ України в Одеській області проінформувало позивача, що інформація про сплату внесків за запитуваний ним період відсутня та запропоновано звернутися до органів ДПС в Одеській області щодо отримання даних про систему оподаткування за період 01.01.1993 року по 31.12.2003 року. В свою чергу позивач звернувся до Южненської ДПІ Головного управління ДПС в Одеській області та до Головного управління ДПС в Одеській області на що отримав довідку про доходи за період з 1 кварталу 1998- 4 кварталу 2003 року (Южненська ДПІ) та відповідь (ГУ ДПС в Одеській області) в якій вказано період перебування позивача на обліку Южненської ДПІ ГУДПС в Одеській області як фізична особа-підприємець з 01.11.1993 року по 01.08.2011 рік, інформацію з архівних баз даних щодо застосування видів систем оподаткування за період підприємницької діяльності позивача та повідомлено, що інформація про його підприємницьку діяльність за період з 01.11.1993 року по 30.09.2023 рік, 01.01.2011 рік по 01.08.2011 рік відсутня. 05.12.2023 року Одеський окружний адміністративний суд у справі № 420/22456/23 відмовив у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, але у мотивувальній частині рішення суду зазначено, що як зазначено відповідачем у відзиві та підтверджується даними розрахунку страхового стажу позивача, періоди його підприємницької діяльності, які він вважає не зарахованими, та з чим позивач пов`язує його висновки про протиправність оскаржуваного рішення, фактично є зарахованими до страхового стажу ОСОБА_1 та входять у загальний страховий стаж позивача 29 років 3 місяці 3 дні. Однак, до його страхового стажу не враховано підприємницьку діяльність за періоди з 01.11.1993 рік по 30.09.2003 року.

Отже висновок Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії є помилковим та прийнятий без врахування наданих документів, суперечить вимогам пенсійного законодавства, а відтак заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

31.01.2024 року ГУПФ України в Одеській області подало відзив на позовну заяву,у якому просило відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначило, що позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою від 31.07.2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058. За принципом екстериторіальності зазначену заяву було розглянуто ГУ ПФУ у Волинській області. Згідно із ст. 26 вказаного Закону особи мають право призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше ніж 30 років. Розглянувши надані позивачем документи, ГУ ПФ України у Волинській області своїм рішенням № 32 від 08.08.2023 відмовило у призначенні пенсії позивачу, оскільки страховий стаж становить 29 років 3 місяці 3 дні, що є недопустимим для призначення пенсії за віком, а тому пенсійний орган діяв на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, ще передбачені Конституцією та законами України.

05.02.2024 року ГУПФ України у Волинській області подало відзив на позовну заяву, у якому просило відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначило, що порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затверджений постановою Правління ПФ України № 22-1 від 25.11.2005 року. 31.07.2023 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області, за місцем свого проживання, із заявою для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058-IV. На підставі вищезазначеного Порядку, ГУ ПФУ у Волинській області визначено для розгляду заяви позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років, за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року, а у період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року не менше 30 років. Однак на момент звернення позивача до пенсійного фонду його страховий стаж склав 29 років 3 місяці 3 дні, а тому прийнято рішення, яким відмовлено у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стажу. До розрахунку страхового стажу не зараховано період перебування, як фізичною особою-підприємцем з 01.11.1993 по 30.09.2003 та з 01.01.2011 по 01.08.2011, оскільки відсутня вказана інформація в базі даних Головного управління ДПС в Одеській області, що підтверджується виданою довідкою податкового органу. Крім іншого, у листі ГУ ПФУ в Одеській області зазначено, що в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості щодо подання звітів позивачем за період з 01.01.1998 рік по 31.12.2000 рік та з 01.01.2022 рік по 31.12.2003 рік, а також відсутня інформація про сплату внесків.

Інших процесуальних заяв по суті спору, які визначені статтею 159 КАС України, від сторін до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення ним 60 років, звертався до відповідних державних органів для отримання документів, які підтверджують його право на призначення пенсії за віком.

23.05.2023 року позивач звернувся до ГУ ПФ України в Одеській області із заявою про отримання довідки про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України за 1993-2003 роки (а.с.21).

06.06.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області проінформувало ОСОБА_1 , що він, як фізична особа-підприємець, перебував на обліку в органах Пенсійного фонду України в Одеській області з 21 лютого 1995 року по 24 жовтня 2011 року. Відповідно до даних, які містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відсутні відомості щодо подання ОСОБА_1 звітів з персоніфікованого обліку з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2000 року та 3 1 січня 2002 року по 31 грудня 2003 року, є лише відповідні відомості за період з 1 липня 2001 року по 31 грудня 2001 рік. За період з 1 січня 1993 рік по 31 грудня 2003 рік відсутня інформація про сплату внесків та для отримання додаткових даних запропоновано звернутися до органів ДПС в Одеській області (а.с.22).

Южненською ДПІ ГУ ДПС в Одеській області 13.06.2023 року розглянуто заяву позивача від 12.06.2023 року, на задоволення якої видано довідку про доходи за період з 1 кв. 1998 року-4 кв. 2003 року (а.с.23-25).

08.05.2023 року Головне управління ДПС в Одеській області надало ОСОБА_1 відповідь на заяву від 19.04.2023 року, в якій зазначено, що за даними Реєстру самозайнятих осіб Державного реєстру фізичних осіб платників податків ОСОБА_1 перебував на податковому обліку в Южненській ДПІ ГУ ДПС в Одеській області, як фізична особа-підприємець з 01.11.1993 року по 01.08.2011 року. Інформація щодо підприємницької діяльності за період з 1 листопада 1993 року по 30 вересня 2003 рік та з 1 січня 2011 рік по 1 серпня 2011 рік відсутня (а.с.26).

Після отримання інформації та документів, 31.07.2023 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком. До вказаної заяви долучено наступні документи: військовий квиток № НОМЕР_2 , диплом (свідоцтво, атестат) про навчання №185/84, № 69, довідку про відкритий рахунок у банку б/н, документи про стаж, що визначенні Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № № 10-10, 10-23, 18820/6/15-32-24-10-06, 2463/АП/15-32-66-07, трудову книжку 1109160.

08 серпня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області було прийнято рішення (за принципом екстериторіальності) № 32, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком. У рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 30 років. Згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджених постановою Кабміну України №637 від 12.08.1993 року (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, ОК-5, трудова книжка, документи про стаж, диплом, військовий квиток) страховий стаж складає 29 років 3 місяці 3 дні. До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 05.07.1979 року по 31.07.1989 року згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 30.07.1979 відсутній запис та наказ про звільнення з роботи.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУПФ України в Одеській області, ГУПФ України у Волинській області (справа №420/22456/23), у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №32 від 08.08.2023 р. про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.07.2023 року про призначення пенсії за віком. Зарахувати до загального страхового (трудового) стажу для обчислення пенсії за віком ОСОБА_1 періоди підприємницької діяльності: з липня 2001 р. по грудень 2001р.; з січня 2005 р. по грудень 2005 р.; з січня 2006р. по грудень 2006 р.; з січня 2007 р. по червень 2007 р.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року у справі №420/22456/23 у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено. У мотивувальній частині рішення суду вказано, що як зазначено відповідачем у відзиві та підтверджується даними розрахунку страхового стажу позивача, періоди його підприємницької діяльності, які він вважає незарахованими, та з чим позивач пов`язує його висновки про протиправність оскаржуваного рішення, фактично є зарахованими до страхового стажу ОСОБА_1 та входять у загальний страховий стаж позивача 29 років 3 місяці 3 дні.

Не погоджуючись із рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком та незарахування до страхового стажу періоду ведення підприємницької діяльності за період з 01.11.1993 року по 30.09.2003 року, позивач звернувся до суду із даним позовом, оскільки вважає, що пенсійним органом порушено його право на призначення пенсії за віком (при настанні віку 60 років) посилаючись, серед іншого, і на висновки згаданого судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Умови, порядок обчислення, підтвердження та зарахування періодів роботи (трудового стажу) до страхового стажу для призначення пенсії, врегульовані Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-IV), Законом України Про пенсійне забезпечення (надалі Закон № 1788-XII), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України (далі - Порядок № 22-1), Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній (далі - Порядок № 637).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1058-IV застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частинами першою та другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до пункту а, б статті 3 Закону №1788-XII право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема:

- особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

- особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України;

Згідно зі статтею 56 Закону №1788-XII до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою набуття права на трудову пенсію фізичній особі-підприємцю є наявність стажу роботи, за умови сплати останніми страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до п.1 ч. 3-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку №22-1, до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком № 637.

Відповідно до п. 4 Порядку № 637 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ). Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до підпункту 2 п. 2.1 Порядку № 22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Отже пенсійним законодавством передбачено перелік документів, які можуть підтвердити страховий стаж підприємця, що зокрема залежить від обраної системи оподаткування.

Суд зазначає, що позивачем не доведено належним та допустимими доказами факт сплати ним страхових внесків за період здійснення підприємницької діяльності з 01.11.1993 року по 30.09.2003 року.

Ярлик-розписка Южненського відділення Пенсійного фонду України від 22.02.2000 року про отримання від ОСОБА_1 пачки документів (а.с.27) за переконанням суду не підтверджує сплату позивачем страхових внесків за період з 01.11.1993 року по 30.09.2003 року.

ОСОБА_1 ані пенсійному органу, ані суду не надано документів, передбачених 4 Порядку № 637 свідоцтва про сплату єдиного податку; спеціального торгового патенту; документів про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ.

Докази, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог лист ГУ ДПС Одеській області від 08.05.2023 року та лист Южненської ДПІ ГУ ДПС Одеській області 13.06.2023 року, лист ГУ ПФ України в Одеській області від 06.06.2023 року також не підтверджують сплату позивачем страхових внесків за період з 01.11.1993 року по 30.09.2003 року.

Доводи відповідачів не спростовані належними та допустимими доказами, отже підстав для скасування оскаржуваного рішення другого відповідача та повторного розгляду заяви позивача суд не убачає.

Поряд із цим, суд відмовляє у позові до ГУПФ України в Одеській області, оскільки цей відповідач не приймав оскаржуване рішення, не вчиняв протиправні дії, діяв у відповідності до законодавства щодо направлення заяви позивача за принципом екстериторіальності, тому обов`язку повторно розглядати заяву позивача він не має.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Проте, позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову у зв`язку із невідповідністю вимог чинному законодавству та недоведеністю обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, то судові витрати, понесені позивачем, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (; адреса: вул. Канатна, буд.83, м. Одеса, 65107), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (; адреса: вул. Кравчука, буд.22В, м. Луцьк, Волинська область, 43026) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян

.