Справа № 307/2332/23
Суддя: Кемінь В. Д.
Дата ухвалення: 2024-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 307/2332/23
Провадження № 2-а/309/44/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2024 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

у складі головуючої судді Кемінь В.Д.

секретар судового засідання Плиска А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Хуст за правилами за правилами спрощеного провадження, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Бурлакова М.О. звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови, винесеної співробітником поліції Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.

В обґрунтування позову посилався на те, що 30.05.2023 року співробітником поліції Тячівського РВП ГУПН в Закарпатській області на гр. ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. за те, що він згідно постанови ГАБІ №812848 від 30.05.2023 о 13:50 год. знаходячись в м.Тячів по вуд.Армійська здійснив завідомо неправдивий виклик поліції по телефону «102» та повідомив, що у нього виник конфлікт з військовослужбовцем, що взагалі не відбувалося», за що на думку відповідача передбачена адміністративна відповідальність за ст. 183 КУпАП. Позивач вважає, що постанова ГАБІ №812848 від 30.05.2023 про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконною та необґрунтованою та підлягає скасуванню з наступних підстав. По перше, позивач дійсно 30.05.2023 р. здійснив виклик поліції, тому як з метою захисту своїх законних прав був вимушений це зробити. Військовослужбовці на блокпосту безпідставно його висадили з автобусу, хоча ще знаходячись в автобусі при перевірці документів він надав документи, які посвідчують його особу та посвідчення інваліда, але документи йому ніхто не повернув поки він не зробив дзвінок на 102 і не викликав працівників поліції, крім того військовослужбовці зловживаючи своїм службовим становищем його незаконно утримували біля себе, тому він вважаючи, що у діях військовослужбовців вбачаються ознаки правопорушень та намагаючись захистити свої законні конституційні права законно викликав працівників поліції маючи не те всі підстави. По друге, працівники поліції, які приїхали за його викликом взагалі відмовились об`єктивно та всебічно розібратися у ситуації та поспілкувавшись з військовослужбовцями, одразу прийняли їх сторону та склали у відношенні позивача постанову, взагалі не дотримуючись приписів КУпАП, хоча позивач наполягав на роз`ясненні йому його законних прав та виконанні його законних вимог, передбачених ст.268 КУпАП, а саме він наполягав та заявив усне клопотання про опитування усіх учасників події, а саме військовослужбовців блокпосту, які мають відношення до його незаконного утримання та зловживання службовим становищем, встановлення та допиту водія автобусу, якій може підтвердити некоректну поведінку військовослужбовців у відношенні позивача, встановленню та допиту інших свідків, які знаходилися в автобусі разом з позивачем, та можуть надати свідчення щодо некоректної поведінки військовослужбовців, на це він отримав відмову та коментар, що у них немає підстав не довіряти військовослужбовцям, та їм достатньо їх усних пояснень. Окрім того працівники поліції ігнорували його клопотання про відкладення розгляду справи та надання для захисту його прав фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги. По третє, працівники поліції, які знаходилися на місці події, будучи обізнані у тому, що особа у відношенні якої складається постанова про притягнення до адміністративною відповідальності не згодна з обвинуваченням та наполягає на об`єктивному розгляді та зборі доказів, відмовилися виконувати приписи статті 251 КУпАП (встановлювати наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні). У зв`язку із чим просив визнати протиправною та скасувати постанову, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 850 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.

Згідно ухвали судді Хустського районного суду Закарпатської області від 20 липня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 16 жовтня 2023 року на 10 год., яка неодноразово відкладалася.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бурлаков М.О. в судове засідання, подав заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог. Просив судовий розгляд проводити в письмовому провадженні, так як представник відповідача також в судове засідання не з`явився.

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Закарпатській області у судове засідання не прибув, у встановлений судом строк подав відзив у якому посилався на те, що інспектором Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області лейтенантом поліції ОСОБА_2 було виявлено правопорушення, вчинене позивачем, внаслідок чого складено постанову та притягнуто його до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП. На місці вчинення адміністративного правопорушення, інспектором здійснювалася відеофіксація правопорушення на якому чітко зафіксовано, що факт щодо якого був здійснений виклик не підтвердився, а отже підтверджується завідомо неправдивий виклик позивача, яке в розумінні ст. 251 КУпАП є доказом у справі про адміністративне правопорушення. Крім цього, постанова складена відповідачем відповідно до норм КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 № 1376.

27 лютого 2024 року представником позивача адвокатом Бурлаков М.О. на електронну адресу суду надіслано відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідач у своєму відзиві не надав суду належних та допустимих доказів, які підтверджують винуватість позивача в завідомо неправдивому виклику поліції, не довів правомірності свого рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а тому позов ОСОБА_1 слід задовольнити, скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Представник позивача Бурлаков М.О. не погоджується з позицією відповідача, вважає, що відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що при винесенні постанови збиралися та враховувалися якісь докази, чи опитувалась особа яка притягується до адміністративної відповідальності, хоча очевидним є те, що для з`ясування суб`єктивної сторони даного правопорушення, пояснення особи необхідні, оскільки не зрозуміло яким чином встановлено умисел особи на здійснення завідомо неправдивого виклику і чим така завідомість підтверджена.

Дослідивши всі обставини справи та перевіривши їх доказами суд встановив таке.

Із постанови серії ГАБІ № 812848, винесеної 30 травня 2023 року інспектором Тячівського РВП лейтенантом поліції Плискою М.І. видно, що ОСОБА_1 30 травня 2023 року здійснив повідомлення на спеціальну лінію "102" та повідомив, що у нього виник конфлікт з військовослужбовцем, що взагалі не відбулось, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП, за що на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Даючи правову оцінку вказаній постанові суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтями 8 та 9 цього Кодексу встановлено, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Стаття 183 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Диспозиція ст. 183 КУпАП, передбачає об`єктивну сторону правопорушення - виклик представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктами 3, 5, 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про національну поліцію", визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події;

здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, передбачені статтею 183 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Верховний Суд у своїй постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Як вбачається із дослідженого відеозапису, який долучений представником відповідача до відзиву, то на ньому зафіксовано момент, коли вони перебували на блокпосту і містять відомості про те, що відносно ОСОБА_1 складена постанова про притягнення його до відповідальності, однак наданий представником відповідача відеозапис не підтверджує, здійснення позивачем ОСОБА_1 завідомо неправдивого виклику поліції. Даний відеозапис не містить дати та часу проведення запису та інформації про те за допомогою якого саме технічного пристроюю був здійснений відеозапис. Також в оскаржуваній постанові відсутні будь-які посилання на технічний засіб, на який здійснено фіксування вказаного правопорушення. Відомості про те, що до оскаржуваної постанови додається відеозапис також відсутні.

Інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП суду відповідачем не надано.

Вказані вище обставини та відсутність належних доказів на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, свідчать про недоведеність відповідачем наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, за яке позивача було піддано адміністративному стягненню.

У відповідності до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ураховуючи наведене, позов є таким, що підлягає задоволенню, оскільки постанову не можна визнати обґрунтованою та такою, що прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, внаслідок чого вона підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Крім цього, позивач подав до суду даний позов в межах десятиденного строку передбаченого на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, з моменту коли отримав копію цієї постанови. За таких обставин, підстав для вирішення питання про поновлення строку на оскарження постанови не має.

Керуючись ст. ст. 241-246, 250, 286 КАС України,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову ГАБІ №812848, винесену 30 травня 2023 року інспектором Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Плискою М.І. про притягнення ОСОБА_1 да адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП та накладення адміністративного стягнення - штрафу у розмірі 850 грн.

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Хустського

районного суду: Кемінь В.Д.