Справа № 358/1843/23
Суддя: Тітов М. Б.
Дата ухвалення: 2024-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 358/1843/23 Провадження № 2-а/358/14/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Тітова М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції м. Київ про скасування постанови серії ЕАТ № 8038546 від 29 жовтня 2023 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувшись до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції м. Київ, просить визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8038546 від 29 жовтня 2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень, закрити провадження у справі. Також позивач просить стягнути з відповідача на його на користь 536 гривень 80 копійок понесених судових витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства України, а саме без всебічного та об`єктивного з`ясування поліцейським обставин справи, при відсутності достатніх доказів його винуватості в адміністративному правопорушенні.

Зокрема, позивач зазначає, що 29 жовтня 2023 року близько 15 години він керував автомобілем таксі марки Toyota Camry АІ9892ІЕ, рухаючись зі сторони мосту Патона по бульвару Міхновського в місті Києві, що відображено в електронному додатку та додано як доказ додаток 2 . З ним перебували 3 пасажира, яких він мав підвезти за відповідною адресою в місті Київ. Керуючись правилами дорожнього руху, рухався в крайній правій смузі, що є смугою для руху громадського транспорту (після дорожнього знаку 5.11), він допустив подальший рух близько 500 метрів та не покинув смугу руху для громадського транспорту, адже мав намір зупинитися для висадки пасажирів. Побачивши це патрульний, що стояв спереду вказав йому відповідним жестом, щоб він зупинився в відповідному місті. Після чого інспектор повідомив його, що він порушив правила, проїхавши смугою руху громадського транспорту. Його заперечення та доводи, що він працює в таксі і виконує замовлення інспектор не прийняв до уваги, заявивши що рух смугою громадського транспорту - автоматично штраф. Вважає рішення інспектора поліції рядового ОСОБА_2 необгрунтованим та винесеним з порушенням чинного законодавства та має бути скасовано, оскільки Правила дорожнього руху прямо дозволяють рух водію таксі смугою громадського транспорту, зокрема відповідно до п. 2.15. Водій таксі має право: а) рухатися на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.8 або 5.11; б) здійснювати посадку та висадку пасажирів у межах смуги для маршрутних транспортних засобів, позначеної дорожнім знаком 5.8 або 5.11, з урахуванням положень пунктів 15.1 та 15.2 цих Правил.

Отже, з притягненням до адміністративної відповідальності позивач не погоджується, постанову про накладення адміністративного стягнення вважає незаконною, постановленою з порушенням вимог КУпАП, оскільки позивач мав право, як водій таксі, на рух смугою для громадського транспорту, тому просить її скасувати а провадження у справі закрити.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, обґрунтувавши вимоги вищевикладеними фактами. Просив скасувати незаконну постанову, оскільки поліцейський під час винесення постанови не виконав вимоги ст.ст. 251, 252 КУпАП, зокрема не взяв до уваги того, що він керував автомобілем таксі і мав право руху по смузі для руху громадського транспорту.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, однак надіслала до суду відзив на позовну заяву в якому позов не визнала та вказала, що твердження позивача, викладенні у позові, є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, виходячи з наступного. Вказує, що відповідно до оскаржуваної постанови, водій ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , о 14 год. 40 хв., керуючи автомобілем «TOYOTA CAMRY», номерний знак НОМЕР_1 в м. Києві здійснював рух ОСОБА_4 35, в смузі руху для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.11 чим порушив п. 17.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі -ПДР), та скоїв адміністративне правопорушення, за яке ч. 3 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність. Внаслідок чого ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення на нього штрафу в розмірі 680 гривень.

Так, під час несення служби 29.10.2023 о 14 год. 40 хв., відповідачем було виявлено транспортний засіб «TOYOTA CAMRY», номерний знак НОМЕР_1 , який здійснював рух в смузі для руху маршрутних транспортних засобів по бульвару Миколи Міхновського 35 в м. Києві.

Після чого відповідачем було подано сигнал про зупинку транспортному засобу на підставі ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію". Відповідач підійшов до водія, належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1. ПДР на підставі ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 2.4. (а) ПДР.

Позивачу було роз`яснено, що він порушив п. 17.1 ПДР та в його діях присутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП. Водій ОСОБА_1 не заперечував що здійснив рух по смузі призначеній для громадського транспорту.

Щодо доводів Позивача «Правила дорожнього руху прямо дозволяють рух водію таксі смугою громадського транспорту.»

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт»:

автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;

таксі - легковий автомобіль, обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, призначений для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку.

Таким чином, водієм таксі може бути як самозайнята особа, яка є суб`єктом господарювання та зареєстрована як фізична особа підприємець (ФОП), так і фізична особа, яка знаходиться у трудових відносинах з автомобільним перевізником-юридичною особою, надаючи послуги перевезення пасажирів на комерційній основі. Та в цих обох випадках, повинна бути ліцензія на провадження такого виду господарської діяльності, як перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів, що визначено п. 24 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності».

Ліцензія є основоположним документом в діяльності таксі.

Видається така ліцензія на певний вид господарської діяльності, як було зазначено вище, із зазначенням дозволеного виду робіт. Відповідно, якщо надаються послуги таксі, у графі дозволеного виду робіт, згідно ст. 9 Закону України «Про автомобільний транспорт» повинно бути зазначено: «Надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі»

Крім ліцензії, яка повинна відповідати встановленим вимогам, водію, необхідно довести належність до штату того чи іншого підприємства, що надає послуги перевезення на комерційній основі. Зовнішній вигляд транспортного засобу повинен відповідати вимогам закону «Про автомобільний транспорт», що було зазначено вище, і в транспортному засобі має бути встановлений таксометр. Тільки за умови дотримання таких вимог, автотранспорт може здійснювати рух смугою, що призначена для руху маршрутних транспортних засобів.

Відтак, подавши позов, Позивач обґрунтував свою позицію, проте не надав жодного належного доказу на її підтвердження, тому оскаржувана Постанова винесена у межах повноважень інспектора, в порядку та спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуваннях усіх обставин справи, а тому підстави для визнання її протиправною відсутні, адже її винесення було чітко згідно норм чинного законодавства.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши письмові докази додані до позовної заяви та відеозапис наданий представником позивача, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Із матеріалів справи вбачається, що інспектором роти № 3 батальйону № 1 управління патрульної поліції в м.Київ рядовим поліції Іваненком Михайлом Миколайовичем 29 жовтня 2023 року винесено відносно ОСОБА_1 постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАТ №8038546 від 29 жовтня 2023 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 КУпАП за те, що водій ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , о 14 год. 40 хв., керуючи автомобілем «TOYOTA CAMRY», номерний знак НОМЕР_1 в м. Києві здійснював рух ОСОБА_4 35, в смузі руху для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.11 чим порушив п. 17.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі -ПДР).

Згідно додаткових пояснень представника відповідача ОСОБА_3 від 22.04.2024, відповідно до розділу VIII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18.12.2018, строк зберігання відеозаписів становить 30 діб, а тому в управлінні патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції відсутні фото - та відеоматеріали на підставі яких була винесена постанова серії ЕАТ №8038546 від 29.10.2023, якою Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною 3 статтею 122 КУпАП.

Згідно частини четвертої розділу VIII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18.12.2018, строк зберігання відеозаписів за рішенням керівника органу, підрозділу поліції може бути збільшено у разі використання їх у процесі здійснення оперативно-розшукової діяльності, у рамках розслідування кримінального провадження та/або в провадженнях у справах про адміністративні правопорушення, у разі фіксації надзвичайних подій за участю особового складу поліції, інших подій, якщо вони можуть бути використані в процесі службової діяльності органів, підрозділів поліції, під час проведення службових розслідувань.

Відповідно до ч. 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч. 1 статті 23 зазначеного Закону, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч. 1 статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, ПДР України). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з пунктом 1.9 ПДР, особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 17.1 ПДР, На дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі та велосипедистів) на цій смузі.

Відповідно до частини третьої статті 122 КУпАП передбачено відповідальність за Ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Згідно статті 222 КУпАП, розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 122 КУпАП, покладено на органи Національної поліції.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно положень статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до п. 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджену Наказом МВС України від 07.11. 2015 за № 1395 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі, електронними доказами.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Саме відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

Відповідно до частин 2, 3 статті 283 КУпАП постанова в справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Натомість, в постанові про накладення адміністративного стягнення серії ЕАТ №8038546 від 29 жовтня 2023 року відсутні посилання на докази, якими обґрунтовується рішення посадової особи про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною третьою статті 122 КУпАП, в тому числі відсутні письмові пояснення водія транспортного засобу.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис події чи пояснення свідків про факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин вказаних в постанові, але такі докази суду не надані.

Посилання на оскаржувану постанову про притягнення до адміністративної відповідальності як на беззаперечний доказ вчинення особою правопорушення є помилковим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду в постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Касаційний адміністративний суд в складі Верховного Суду в постанові від 22.10.2019 у справі №161/7068/16-а прийшов до висновку, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Касаційний адміністративний суд в складі Верховного Суду в постанові від 29.04.2020 у справі №211/4667/16-а прийшов до висновку, що обставини, які вказані інспектором в оскаржуваній постанові повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі статтею 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

У відповідності до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приймає до уваги показання свідків та приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, не підтверджується достатньою сукупністю допустимих доказів, передбаченими ст. 251 КУпАП України, оскільки з встановлених обставин не вбачається наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, що згідно постанови про адміністративне правопорушення мало місце 29.10.2023.

За вищенаведених обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 КУпАП є недоведеним, а тому суд дійшов до висновку про задоволення позову, скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Враховуючи встановлені судом обставини та відповідні їм докази, позов підлягає задоволенню шляхом скасування постанови, яка є предметом спору, а з метою повного захисту порушеного права позивача - закриття провадження у справі.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).

Частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає необхідним стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції м. Київ понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 536 грн. 80 коп.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 9, 77, 139, 243-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову інспектора роти № 3 батальйону № 1 управління патрульної поліції в м.Київ рядового поліції Іваненка Михайла Миколайовича у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8038546 від 29 жовтня 2023 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в рахунок відшкодування понесених судових витрат на сплату судового збору у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: суддя М. Б. Тітов