Справа № 160/5264/24
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2024 року Справа № 160/5264/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу №160/5264/24 за позовом ОСОБА_1 до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
26.02.2024 року через підсистему Електронний суд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якому позивач просить:
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати мені, ОСОБА_1 , період роботи в «Державному підприємстві «Науково-виробниче об`єднання Павлоградських хімічний завод» з 29.12.2006 року по 31.07.2020 року на посаді машиніста бурових установок до стажу роботи, що дає право на пільгову пенсію для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах зі шкідливими умовами праці по списку № 2;
- зарахувати періоди роботи в управлінні механізації БАМтонельстрой з 15.10.1986 по 10.04.1989р. до стажу роботи, що дає право на пільгову пенсію для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах зі шкідливими умовами праці по списку №2 р.1 підр.1аПостанова РМ СРСР № 1173 від 22.08.1956р. з кратністю 1,5;
- зарахувати періоди роботи з 08 липня 1989 року по 17.10.1989 рік та з 20.10.1989 року по 28.05.1991 рік в місцевості прирівняної до районів Крайньої півночі до страхового стажу з коефіцієнтом 1,5 та до пільгового стажу роботи по списку № 2, період роботи з 20.10.1989 року по 28.05.1991 рік на посаді тунельного робітника «Північно-Байкальська дистанція колії з обслуговування тунелів Байкало-Амурської залізниці». - зарахувати до страхового стажу період моєї роботи 06.03.1995р по 02.01.1999р в малому приватному підприємстві фірмі «Влад»; - зарахувати період моєї роботи 16.03.2005 по 30.10.2005р та з 20.03.2006 по 30.06.2006р. в товаристві з обмеженою відповідальністю «Новосибірськметрострой БТС дирекції по реконструкції Коршуновського залізничного тунеля» в місцевості прирівняної до районів Крайньої півночі до страхового стажу з коефіцієнтом 1,5 та до пільгового стажу, що дає право на пільгову пенсію для працівників, зайнятих повний робочий день під землею на роботах зі шкідливими умовами праці по списку № 1, р.1 під.1.2а;
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду в Дніпропетровській області переглянути повторно заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 14.09.2023року.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 26.02.2024 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
Ухвалою суду від 01.03.2024 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Ухвалою суду від 01.03.2024 року витребувано у відповідача 1,2 додаткові докази по справі, а саме:
- пенсійної справи позивача;
- звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах;
- відомості щодо відмови у зарахуванні спірного періоду роботи позивача (по кожному періоду окремо);
- інформацію/відомості щодо відмови позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;
- листи/відмови Пенсійного органу та інші докази щодо суті спору.
Зобов`язати позивача надати до суду належним чином засвідчені копії таких документів, а саме:
- відомості/інформацію щодо спірного періоду роботи позивача, зокрема з 29.12.2006 року по 31.07.2020 року підтвердження/віднесення такого періоду роботи до стажу роботи, що дає право на пільгову пенсію для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах зі шкідливими умовами праці по списку № 2, враховуючи лист відповідача 1 від 08.09.2023 року, згідно якого Пенсійним органом було визначено, що умови в яких позивач працював не були визначені шкідливими або важкими.
01.03.2024 року позивачем долучені до справи додаткові докази.
22.03.2024 року відповідачем 1 до суду через підсистему Електронний суд подано відзив на позовну заяву позивача. Долучені додаткові докази по справі.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 26.04.2024 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протиправні дії Пенсійного органу порушують право позивача на достатній рівень пенсійного забезпечення.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 1
Вказують, що оскаржувані дії та рішення про відмову у призначенні пенсії є правомірними та скасуванню не підлягають.
В обґрунтування такої позиції вказують, що відповідач 2 на законних підставах відмовив позивачеві у призначення пенсії на пільгових умовах.
ІV. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 2
Ухвалою суду від 01.03.2024 року відкрито провадження в цій адміністративній справі, та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, відповідно до ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ухвалою суду від 01.03.2024 року, відповідачу 2 було запропоновано надати відзив на позовну заяву позивача по справі №160/5264/24.
Відповідачем отримано вказану вище ухвалу суду, що також підтверджується матеріалами справи.
Згідно із ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно положень ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач є належно повідомленим про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
V. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Позивач, 14.09.2023 року бажаючи реалізувати своє право на пільгову пенсію звернувся до Пенсійного органу із документами та заявою про призначення пенсії на пільгових умовах.
У рішенні зазначив, що вік заявника 58 років 5 місяців 8 днів.
Необхідний страховий стаж становить 29 років 6 місяців.
Страховий стаж особи становить 28 років 3 місяці 27 днів.
Необхідний пільговий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком 2, визначенні пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список №2) 12 років 6 місяців.
Пільговий стаж особи відсутній.
Зниження пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на 5 років.
Документами не підтверджено право на зниження пенсійного віку.
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
за доданими документами до страхового стажу не зараховано:
період роботи з 06.03.1995 року по 02.01.1999 року, оскільки відсутня дата наказу у записі про звільнення з роботи;
період роботи з 16.03.2003 року по 31.10.2005 року, та з 20.03.2006 року по 30.06.2006 року, оскільки даний стаж набутий на території держави, з якою розірвано дипломатичні відносини на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022"Про введення воєнного стану України".
Для зарахування до страхового стажу:
періоду роботи з 06.03 1995 по 02.01.1999 року, необхідно надати уточнюючу довідку про період роботи видану на підставі первинних документів та відповідну довідку про реорганізацію.
До пільгового стажу не зараховано:
періоди роботи з 15.10.1986 по 10.04.1989 р.р. згідно з архівною довідкою від 12.10.2020 №1000, та з 08.07.1989 по 17.10.1989 р.р. згідно з архівною довідкою від 24.09.2020 року №4834, оскільки довідки не відповідають Додатку 5 до Порядку підтвердження качиного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки та відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, та не підтверджують роботу у важких : шкідливих умовах праці протягом повного робочого дня.
Для зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 15.10.1986 року по 10.04.1989 року, з 08.07.1989 року по 17.10.1989 року необхідно надати уточнюючі довідки про пільговий стаж згідно з Додатком 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, або , можливо зарахувати до пільгового стажу після надходження рішення Комісії з питань підтвердження стажу робот» на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.
Позивач - не працює.
Дата з якої особа матиме право па пенсійну виплату - 07.04.2028 року. (відповідно до статті 26 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Згідно листа, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області встановлено, що Відділом було направлено запит №0400-010226-8/128419 від 21.08.2023 р. до ДП "НВО" "Павлоградський хімічний завод" про надання пільгових довідок та документів щодо атестації робочого місця на посаді машиніста бурової установки.
Слід вказати, що рішення відповідача 2, мотиви незарахування у пільговий стаж період роботи позивача саме з 29.12.2006 року по 31.07.2020року в якості машиніста бурової установки 6-го розряду в Державному підприємстві «Науково-виробниче об`єднання Павлоградських хімічний завод» взагалі не містить.
Позивач не погодившись із такими діями/рішенням Пенсійного органу звернувся до суду із цією позовною заявою да захистом своїх порушених прав на належне пенсійне забезпечення.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача 1,2, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
VІ. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09 липня 2003 року (надалі - Закон №1058-IV).
Згідно з частиною першою статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 45 Закону №1058-IV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.
Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Таким чином, перерахунок пенсії може здійснюватися за заявою пенсіонера та поданими до неї документами. За результатами розгляду такої заяви з доданими до неї документами орган, що призначає пенсію або здійснює її перерахунок, не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про перерахунок або про відмову в перерахунку пенсії, про що повідомляє заявника.
Частиною першою статті 40 Закону №1058-IV передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Також згідно із пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (надалі Порядок № 22-1), довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
Форму і зміст довідки про заробітну плату для обчислення пенсії наведено в додатку 5 до Порядку № 22-1.
Так, довідка про заробітну плату для обчислення пенсії містить відомості щодо: сум заробітної плати з розшифруванням; сплати страхових внесків та первинних документів, на підставі яких видана довідка.
Отже, з наведеного правового регулювання слідує, що заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, зокрема особовими рахунками, платіжними відомостями та іншими документами про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією. Довідка про заробітну плату для обчислення пенсії повинна містити відомості щодо: сум заробітної плати з розшифруванням; сплати страхових внесків та первинних документів, на підставі яких видана довідка.
Такий висновок суду узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постановах від 31 серпня 2022 року у справі № 280/8521/20 та від 17 травня 2023 року у справі №400/2297/19.
VІІ. ОЦІНКА СУДУ
Слід вказати, що 14.09.2023 року позивач звернувся до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (Список №2).
Пенсійним органом на адресу позивача було направлено Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 20.09.2023р. про відмову йому у призначені пенсії на пільгових умовах.
Зі змісту вказаного рішення вбачається, що пільговий стаж відсутній взагалі, документами не підтверджено право на зниження пенсійного віку, а тому стаж його роботи на посаді машиніста бурових установок у період з 29.12.2006 року по 31.07.2020року на підприємстві не може бути врахований в пільговий.
Згідно спірного рішення, до страхового стажу також невраховано період роботи позивача з 06.03.1995р. по 02.01.1999р та період роботи з 16.03.2005р. по 31.10.2005р. та з 20.03.2006р. по 30.06.2006р.
Обґрунтовуючи своє рішення відповідач 2 виходив з того, що період роботи з 06.03.1995р. по 02.01.1999р. незараховано внаслідок відсутності дати наказу у записі про звільнення з роботи, а період роботи з 16.03.2005р. по 31.10.2005р та з 20.03.2006р. по 30.06.2006р. незараховано внаслідок того, що цей стаж роботи набутий на території держави, з якою розірвано дипломатичні відносини, тощо.
Суд враховує, що Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України № 2263-IX від 22 травня 2022 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року №2500-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом № 2738-IX від 16 листопада 2022 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 06 лютого 2023 року № 58/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом №2915-IX від 07 лютого 2023 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 01 травня 2023 року № 254/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом №3057-IX від 02 травня 2023 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.
Наразі воєнний стан було продовжено.
Отже, на дату звернення позивача із заявою про призначення пільгової пенсії від 14.09.2023 року в Україні діяв воєнний стан та дипломатичні відносини з країною-агресором були припинені.
Також, частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Пенсійний орган посилається на те, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про ведення воєнного стану в Україні в Україні введено воєнний стан, на період якого з державою - агресором розірвано дипломатичні відносини (листування зупинено).
Тож реалізувати своє право щодо направлення відповідних запитів в рф з метою перевірки обґрунтованості видачі довідок про заробітну плату та достовірності наявних в них відомостей, тощо Пенсійний орган немає можливості.
У зв`язку з цим, суд доходить висновку, що неможливість позивача та органу Пенсійного фонду підтвердити під час дії в Україні воєнного стану відомості, що зазначені в довідках про заробітну плату, тощо, первинними документами, на підставі яких видані ці довідки, не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії.
Вирішуючи спір у подібних правовідносинах, Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2022 року у справі № 243/4336/17 зазначив: «Судами встановлено, що позивачем подано до Управління довідки про заробітну плату №2214 та 2215 від 15.11.2014 за період роботи з червня 1984 року по липень 1993 року, однак останнім такі довідки для обчислення розміру пенсії не враховані, з посиланням на не підтвердження відомостей у них первинними документами. Враховуючи викладене, Суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення як громадянину, який працював на роботах зі шкідливими умовами праці. Те, що Пенсійний орган через проведення АТО позбавлений можливості провести перевірку відповідності записів довідок первинним документам, не покладає надмірного тягаря та обов`язку на позивача, оскільки довідки містять усі необхідні реквізити та відомості. Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії позивача з врахуванням заробітної плати за період з 05.05.1985 по 24.07.1991».
Щодо зобов`язання Пенсійного органу зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи набутих на підприємствах, розташованих на території рф в районах Крайньої Півночі в кратності, із розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців та обчислити пенсію з врахуванням заробітної плати відповідно до довідок, суд зазначає про таке.
Згідно даних трудової книжки запис № 9-15, в період з 15.10.1986 року по 28.05.1991 рік позивач працював в місцевості прирівняної до районів крайньої півночі.
Період роботи з 15.10.1986р. по 10.04.1989 року на посаді слюсаря-ремонтника 3 розряду шахтної поверхні ( архівна довідка № 1000 від 12.10.2020р.)
Період роботи з 20.10.1989 по 28.05.1991 року на посаді тунельного робітника на Північномуйський обхідний тунель № 1 та обхідник путі.
Надати довідку що підтверджує пільговий характер роботи не надається можливим з причин припинення відносин з країною агресором.
Архівні довідки про роботу позивачем було долучено до заяви про призначення пільгової пенсії.
Необхідно звернути у вагу на те, що в оскаржуваному рішенні не розглядалось питання щодо кратного зарахування страхового стажу, набутого в районах Крайньої півночі.
З матеріалів прави судом встановлено, що в перше позивач звернувся до Пенсійного органу із заявою при призначення пільгової пенсії 14.09.2023 року, яка була розглянута за принципом екстериторіальності ГУ Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Доказів того, що відповідач 2 зарахувало позивачеві до страхового стажу періодів роботи з 15.10.1986 по 10.04.1989р., 08.07.1989 року по 17.10.1989 року, та з 20.10.1989 року по 28.05.1991 року набутих на території російської федерації суду не надано.
Щодо вимог позивача про зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати період роботи в «Державному підприємстві «Науково-виробниче об`єднання Павлоградських хімічний завод» з 29.12.2006 року по 31.07.2020 року на посаді машиніста бурових установок до стажу роботи, що дає право на пільгову пенсію для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах зі шкідливими умовами праці по списку № 2, слід зазначити про таке.
Згідно матеріалів справи, період роботи в «Державному підприємстві «Науково-виробниче об`єднання Павлоградських хімічний завод» з 29.12.2006 року по 31.07.2020 року на посаді машиніста бурових установок не було зараховано до пільгового стажу роботи позивача, що дає право на пільгову пенсію для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах зі шкідливими умовами праці.
Зі змісту трудової книжки позивача вбачається, що він з 29.12.2006р. по 31.07.2020р. працював на посаді машиніста бурової установки.
Згідно до п.п. 2, 3, 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою КМУ від 01.08.1992 року за № 442, основна мета атестації полягає у регулюванні між власником або уповноваженим ним і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10 затверджені Списки № № 1, 2 виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005р. № 3833 затверджений Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах. Згідно з підрозділом «1. Відкриті гірничі роботи та роботи на поверхні» розділу «I.Гірничі роботи» Списку№2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою КМУ від 24.06.2016р. №461 машиністи бурових установок користуються правом на пенсію за віком на пільгових умовах.
Отже, згідно матеріалів справи, у період з 29 грудня 2006 року по 31 липня 2020 року позивач працював ДП НВО ПХЗ та виконував роботи за межами підприємства, відповідно до укладених роботодавцем договорами підряду.
Робота виконувалась вахтовим методом на кар`єрах по території України.
Відповідно до ст.24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору.
На неодноразові звернення позивача до роботодавця, про надання інформації щодо атестації робочого місця по професії машиніст бурової установки, відповіді він так і не отримував.
Згідно листа, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області встановлено, що Відділом було направлено запит №0400-010226-8/128419 від 21.08.2023 р. до ДП "НВО" "Павлоградський хімічний завод" про надання пільгових довідок та документів щодо атестації робочого місця на посаді машиніста бурової установки.
Слід вказати, що рішення відповідача 2, мотиви незарахування у пільговий стаж період роботи позивача саме з 29.12.2006 року по 31.07.2020року в якості машиніста бурової установки 6-го розряду в Державному підприємстві «Науково-виробниче об`єднання Павлоградських хімічний завод» взагалі не містить.
Між тим, слід вказати про те, що посада машиніста бурової установки та виробництво (кар`єри) належать до списку № 2 Постанова КМУ № 36 , № 461, розділ 12,р. «Буріння», робітники: машиніст бурових установок, на яких технологічний процес, обладнання, використовувані сировина і матеріали можуть бути джерелом шкідливих і небезпечних факторів. Бурові роботи прямо і побічно є частиною технологічного процесу та заходів, що виконуються на території кар`єрів, працівник підпадає під вплив всіх факторів виробничого середовища трудового процесу і саме совокупність факторів впливає на здоров`я та працездатність людини під час виконання нею трудових обов`язків.
Згідно матеріалів справи, на підтвердження обставин щодо виконання позивачем робіт в кар`рах, в умовах шкідливих та важких, були долучені накази про проведення бурових робіт вахтовим методом ( кількість кар`єрів , на яких позивач виконував роботи, що перевищує 40 (сорок) найменувань, договори підряду, заяви на виконання бурових робіт від філій вибухпромів, рапорти виконання обсягу бурових робіт, акти прийому пробурених блоків підписані замовником.
Протягом спірного періоду позивачем виконувалась робота безпосередньо в кар`єрах, в шкідливих умовах (карта умов праці машиніста бурових установок на кожному кар`єрі індивідуальна).
На вказані обставини, Пенсійний орган уваги не звернув та взагалі незарахував вказаний період роботи позивача.
У спірному рішенні мотивів щодо незарахування у пільговий стаж період роботи позивача саме з 29.12.2006 року по 31.07.2020року в якості машиніста бурової установки 6-го розряду в Державному підприємстві «Науково-виробниче об`єднання Павлоградських хімічний завод» взагалі відсутні.
Щодо періоду роботи з 06.03.1995р по 02.01.1999р в малому приватному підприємстві фірмі «Влад».
Відповідач 2 не зараховує до страхового стажу роботи зазначений період з причини відсутності в трудовій книжці дати наказу у записі про звільнення.
Однак, суд не погоджується із такими доводами відповідача 2, оскільки згідно запису № 20 в трудовій книжці в колонці № 4 здійснено запис наступний на рос.мові: пр. № 1 от 2 /І 99.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Аналогічне положення міститься у пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок).
Відповідальність за ведення трудової книжки, покладається на керівника підприємства.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Тобто, діяльність органів державної влади регулюють закони та підзаконні акти, які дають суб`єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Як вбачається зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо виконання дискреційних повноважень адміністративними органами від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Відповідач 1,2, як суб`єкт владних повноважень, наділений дискреційними повноваженнями, тобто повноваженнями з певним ступенем свободи адміністративного органу при прийнятті рішення, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. А суди не мають право втручатися в дискреційні функції органів владних повноважень. Завдання правосуддя полягає в гарантуванні дотримання вимог права та контролю за легітимністю прийняття рішень.
Наряду з викладеним, суд враховує таке.
Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням владних дискреційних повноважень є закон і справедливість.
Згідно ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Виходячи з встановлених судом обставин та здійснених на їх підставі висновків суду, зокрема про недотримання відповідачем вимог щодо ясності, чіткості, доступності, зрозумілості та обґрунтованості рішення тощо, суд вважає, що вимога позивача про зобов`язання відповідача провести позивачу перерахунок пенсії є передчасною та такою, що не підлягає задоволенню у заявлений позивачем спосіб.
Більше того, згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2)визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3)визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Пунктом 8 частини 1 статті 4 КАСУ передбачено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 245 КАСУ, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
Відтак, з урахуванням вищевикладеного суд може лише зобов`язати Пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії, вказавши на виявлені порушення, допущені під час розгляду заяви позивача.
Таким чином, суд вважає такими, що призначення/перерахунок пенсії є повноваженнями Пенсійного фонду України.
З аналізу норм законодавства, яке регулює спірні взаємовідносини, вбачається, що відповідач1,2, як орган владних повноважень, не виконуючи визначені законом владні дискреційні функції щодо призначення і виплати пенсії позивачу, діяв з порушенням закону і справедливості.
Оскільки прийняття рішення про призначення/перерахунок та виплату пенсії є владними дискреційними функціями органу Пенсійного фонду, такий обов`язок покладений на орган Пенсійного фонду нормами чинного законодавства, на час розгляду справи відповідачем визначені Законом владні дискреційні функції не виконані, суд вважає, що для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та ухвалити рішення про зобов`язання відповідача 1 розглянути питання про призначення пенсії позивачу з урахуванням норм чинного законодавства з питань пенсійного забезпечення та висновків суду про порушення суб`єктом владних повноважень Закону щодо визначеного чинним законодавством права позивача на призначення та отримання пенсії.
Такий висновок суду узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.
Також, слід вказати, що аналогічні висновки, здійснені Третім апеляційним адміністративним судом у постанові від 08.03.2024 року по справі № 340/2506/23.
При цьому, зобов`язуючи саме Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певні дії, суд виходить з такого.
Так, п.4.10 Постанови правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005р. (зі змінами) встановлено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид, електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Тобто, за приписами п.4.10 Постанови правління ПФУ №22-1 визначено, що електронна пенсійна справа повертається до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання особи, яка звернулась за призначенням пенсії, з метою подальшого взяття такої особи на пенсійний облік та виплати їй пенсії.
З аналізу наведеної норми та застосувавши аналогію закону, вбачається, що електронна відмовна пенсійна справа позивача, після розгляду відповідачем 2 заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання позивача, тобто, у даному випадку, до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
За викладеного, суд приходить до висновку, що саме Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (в розпорядженні якого перебуває як паперова так і електронна відмовна пенсійна справа позивача) має як обов`язок, так і фізичну можливість виконати зобов`язальну частину судового рішення, прийнятого за результатами розгляду цієї справи.
За таких обставин, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
VІІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши матеріали справи, слід зазначити, що Пенсійним органом не було доведено належними та допустимими доказами щодо правомірності прийнятого рішення про відмову позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
За таких обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позов ОСОБА_1 до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Щодо розподілу судових витрат, а саме судового збору.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 363,36 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1,2, кожного окремо.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах від 14.09.2023 року, з урахуванням трудової книжки НОМЕР_1 від 17.02.1983 року, наданих документів та висновків суду.
У задоволені решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору в сумі 363,36 гривень.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору в сумі 363,36 гривень.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 26.04.2024 року.

Суддя В.В. Ільков