Справа № 499/263/24
Суддя: Погорєлов І. В.
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/263/24
Провадження № 2-а/499/6/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 квітня 2024 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Погорєлова І. В. за участю секретаря судового засідання Дібрової О. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), до Державної служби України з безпеки на транспорті (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 51) про визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та просить суд: визнати дії старшого державного інспектора відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Дорошенко О.В. з притягнення його до адміністративної відповідальності - протиправними та скасувати постанову старшого державного інспектора відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Дорошенко О.В. серія АА №00017517 від 27.02.24 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. за ч. 2 ст. 132-2 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на таке. Постановою старшого державного інспектора відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Дорошенко О.В. серія АА №00017517 від 27.02.24 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гри. за ч. 2 ст.132-1 КУпАП за те, що 21.02.24 року о 20 год. 30 хв. за адресою Н-1, км. 206+200, Черкаської обл., автоматичним зважувальним комплексом WIM 10, 10 зафіксовано транспортний засіб SCANIA G 420 д.н.з. НОМЕР_1 із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 9, 125% при дозволеній максимальні фактичній масі 40 т. навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 14.678 % (1.688 тон) при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11.5 тон.

Позивач вважає таку постанову незаконною, оскільки в інтернеті на веб-сайті https:wim.dsbt.gov.ua// розміщено фото зроблене автоматичним зважувальним комплексом WIM 10, 10 за адресою Н-1, км. 206+200, Черкаської обл., і зафіксовано транспортний засіб SCANIA G 420 д.н.з. НОМЕР_1 із причепом контейнеровоз. За таких обставин посадові особи відповідача достовірно знаючи, що 21.02.24року о 20 год. 30 хв.. за адресою Н-1, км. 206+200, Черкаської обл., автоматичним зважувальним комплексом WIM 10, 10 зафіксовано транспортний засіб SCANIA G 420 д.н.з. НОМЕР_1 із причепом контейнеровоз навмисно або несвідомо не застосували показники у формулі розрахунку перевищення встановлених законодавством габаритно- вагових норм для контейнеровозів - 44 т. Автомобіль SCANIA G 420 д.н.з. НОМЕР_1 позивачем використовується із спеціалізованим напівпричепом контейнеровоз реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Крім того, позивач звертає увагу: при винесені оскаржуваної постанови відповідач не навів доказів, що інформація з обмеженим доступом обробляється відповідачем в інформаційно-комунікаційній системі (назва в постанові не вказана) із застосування комплексної системи захисту інформації з підтвердженою відповідністю, тобто за результатами державної експертизи проведеної Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Представник відповідача Ковальчук В. М., не погодившись з позовними вимогами, подала відзив на позовну заяву, який обґрунтувала таким. Оскаржувана постанова в повній мірі відповідає встановленим вимогам та містить усі необхідні відомості, зокрема, виміряні з урахуванням похибки вагові параметри транспортного засобу (кількість вісей, відстань між вісями, навантаження на вісь, загальну масу, формулу розрахунку, відсоток перенавантаження, тонаж перенавантаження та норматив, який застосовується до транспортного засобу). Зазначила, що з матеріалів фотофіксації вбачається інформація, згідно якої відповідальною особою не здійснювалось перевезення контейнеру, таким чином, максимально допустиме навантаження для вказаного транспортного засобу відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху є 40 т. Серед іншого, звернула увагу на те, що саме собою зазначення у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії «напівпричіп-спеціалізований-контейнеровоз-Е» не є свідченням того, що перевезення вантажу здійснювалось у контейнері та навела судову практику з такої обставини. В справі відсутні жодні докази, що під час проведення габаритно-вагового контролю транспортним засобом, здійснювалися безпечні вантажні перевезення в спеціалізованих контейнерах-платформах, згідно з їх призначенням. Додатково повідомила, що доводи позивача про невідповідність приладу для зважування вимогам є необґрунтованими, оскільки наявний експертний висновок про його відповідність вимогам законодавства.

Позивачем на адресу суду подано відповідь на відзив, в якому позивач висуває свої заперечення, зокрема, зазначає про недотримання відповідачем Постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 р. №1174, якою затверджено Порядок фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, згідно якої повинна була відбутися фіксація та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, напівпричепу (п. 12 Порядок № 1174), оскільки при такій фіксації можна було б встановити напівпричіп як напівпричіп-контейнеровоз. Не погодився з судовою практикою, яку надав представник відповідача; експертним висновком технічного приладу.

У судове засідання сторони не з`явилися, клопотали про розгляд справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом встановлено, що Постановою старшого державного інспектора відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Дорошенко О.В. серія АА №00017517 від 27.02.24 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гри. за ч. 2 ст.132-1 КУпАП за те, що 21.02.24 року о 20 год. 30 хв. за адресою Н-1, км. 206+200, Черкаської обл., автоматичним зважувальним комплексом WIM 10, 10 зафіксовано транспортний засіб SCANIA G 420 д.н.з. НОМЕР_1 із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 9, 125% при дозволеній максимальні фактичній масі 40 т. навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 14.678 % (1.688 тон) при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11.5 тон.

Така постанова відповідає встановленим вимогам та містить усі необхідні відомості, зокрема, виміряні з урахуванням похибки вагові параметри транспортного засобу (кількість вісей, відстань між вісями, навантаження на вісь, загальну масу, формулу розрахунку, відсоток перенавантаження, тонаж перенавантаження та норматив, який застосовується до транспортного засобу).

Позивачем надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу SCANIA G 420 д.н.з. НОМЕР_1 , а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_2 , який є спеціалізованим напівпричепом контейнеровозом.

Натомість, судом неможливо встановити, що перевезення вантажу здійснювалось саме у контейнері, оскільки саме собою зазначення у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії «напівпричіп-спеціалізований-контейнеровоз» не є прямим підтвердженням того, що в реальному часі перевезення вантажу здійснювалось у контейнері.

Суд погоджується з застереженням позивача про недотримання відповідачем Постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 р. №1174, якою затверджено Порядок фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, чинній на момент винесення постанови, згідно якої повинна була відбутися фіксація та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, напівпричепу (п. 12 Порядок № 1174). Проте суд констатує, що така фіксація не вплинула б на можливість встановити напівпричіп як напівпричіп-контейнеровоз, а тому зазначений недолік не є суттєвим та не призводить до необхідності скасування постанови.

У Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14 січня 1997 року за № 363 (надалі - Наказ № 363), наведено визначення: вантажний контейнер - одиниця транспортного обладнання багаторазового використання, призначена для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручна для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження (внутрішній об`єм дорівнює 1 куб.м і більше).

Відповідно до п. п. 17.2 - 17.5 Наказу № 363 забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів.

Універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: - розпізнавальний знак; - номер контейнера; - найменування власника контейнера; - вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м, місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера.

Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера. Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому, обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м).

Крім цього, відповідно до вимог п. 17.15 Наказу № 363 після завантаження вантажу вантажовідправник повинен зачинити контейнер, закріпити ручку замка контейнера дротом діаметром не менше 2 мм, опломбувати контейнер у порядку, передбаченому розділом 9 цих Правил навісити бірку довжиною 120-150 мм і шириною 80-100 мм, на якій зазначаються пункти відправлення та призначення вантажу і найменування вантажоодержувача.

Також, відповідно до пункту 9.7 Наказу № 363 пломбування вантажу, вкритого брезентом, можна виконувати тільки у випадках, коли з`єднання його з кузовом забезпечує неможливість доступу до вантажів без пошкодження брезенту. Пломби навішуються на кінцях з`єднувального матеріалу в місцях стикування останнього з кузовом рухомого складу.

У разі, якщо в реєстраційних документах транспортний засіб вказано як «контейнеровоз», тобто як колісний транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій - контейнерів, то і його експлуатація повинна відповідати як його конструкції, так і його призначенню.

В суду відсутня інформація щодо того, який саме вантаж та в який спосіб перевозився особою, яку було притягнуто до адміністративної відповідальності, документи, які підтверджують перевезення вантажу автомобільним транспортом саме у контейнері відсутні, а з матеріалів фотофіксації не вбачається, що позивачем здійснювалось перевезення контейнеру, оскільки такий не відповідає вимогам законодавства. Тож, суд приходить до висновку, що таке перевезення в конкретному випадку не можна кваліфікувати як перевезення контейнеру, що в свою чергу виключає можливість перевезення вантажу вагою понад 40 т - до 44 т.

На підтвердження факту фіксації руху транспортного засобу позивача через автоматичний пункт з перевищенням встановлених законодавством габаритно- вагових норм, що стало підставою для притягнення його до відповідальності, а також справності технічного засобу та достовірності встановлених ним відомостей відповідачем надано копії свідоцтв про повірку №№ 35-02/1293,1294; 23- 21/000216,000217, копію сертифіката перевірки типу UA.TR.001 76-20 Rev.0 від 17.06.2020 щодо технічного засобу: «Прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі», а також експертний висновок про відповідність вимогам нормативних документів з технічного захисту інформації. Такими документами підтверджується справність та придатність до використання приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі, яким здійснювалась фіксація правопорушення в автоматичному режимі, та спростовуються доводи позивача про невідповідність приладу визначеним законодавством вимогам.

Серед іншого, вірно встановлено перевантаження в 3650 кг, що становить 9,125% та перенавантаження в 1688 кг, що становить 14,678%.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Тобто, законодавством передбачена можливість встановлення обставин у справі про адміністративне правопорушення показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також працюючими в автоматичному режимі. Тому до доводів позивача щодо відсутності електронного доказу при розгляді справ про адміністративне правопорушення в контексті даної справи суд ставиться критично та не приймає до уваги.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 90 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 210-211, 241-246, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), до Державної служби України з безпеки на транспорті (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 51) про визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення (підписання).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційної скарги.

СуддяІгор ПОГОРЄЛОВ