Справа № 140/2465/24
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/2465/24 пров. № А/857/6855/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А. Ю.,

представника заявника Мельничука М. В.,

представника відповідача Робейко А. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові апеляційну скаргу Приватного підприємства «Ол транс глобал» на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року (прийняте в м. Луцьку суддею Мачульським В. В.; складене в повному обсязі 07 березня 2024 року) в адміністративній справі № 140/2465/24 за заявою Головного управління ДПС у Волинській області до Приватного підприємства «Ол транс глобал» про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2024 року Головне управління ДПС у Волинській області (далі також ГУ ДПС у Волинській області, заявник) звернулося із заявою до Приватного підприємства «Ол транс глобал» (далі також ПП «Ол транс глобал», Підприємство, відповідач) про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна.

Вимоги заяви обґрунтовує тим, що на підставі наказу від 29.02.2024 № 750-п та направлень № 1098 та № 1099 від 29.02.2024 на проведення документальної виїзної перевірки ПП «Ол транс глобал» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за січень 2024 року від`ємного значення з податку на додану вартість (далі також - ПДВ, головні державні інспектори відділу позапланових перевірок ризикових платників управління податкового аудиту ГУ ДПС у Волинській області К. Ліщук та С. Ройко відповідно до ст. 75, пп. 78.1.8, п. 78.1 ст. 78 Податкового Кодексу України (далі також - ПК України) здійснили виїзд 01.03.2024 на ПП «Ол транс глобал» за юридичною адресою: м. Луцьк вул. Карбишева, буд. 1 кв. 403, з метою вручення копії наказу № 750-п від 29.02.2024 та проведення вказаної перевірки.

При прибутті 04.03.2024 на ПП «Ол транс глобал» присутній представник (адвокат) підприємства Колб С. О. отримав копію наказу № 750-п від 29.02.2024, проте заявив про відмову в допуску до проведення перевірки у зв`язку з неправомірно виписаним наказом на проведення документальної позапланової перевірки ПП «Ол транс глобал».

На думку заявника, вказані факти, свідчать проте, що в діях платника податків видно умисне перешкоджання здійсненню посадовим особам ГУ ДПС у Волинській області контрольно-перевірочних заходів відповідно до передбачених законодавством функцій податкового контролю та за наявності законних на те підстав.

Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин: платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

На підставі викладеного о 16:00 04.03.2024 ГУ ДПС у Волинській області прийняло рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна відповідача.

Просить суд підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна ПП «Ол транс глобал».

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року заяву ГУ ДПС у Волинській області до ПП «Ол транс глобал» про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна задоволено повністю.

Підтверджено обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна ПП «Ол транс глобал» (43023, Волинська область, м. Луцьк, вулиця Карбишева, будинок, 1, квартира, 403, ) на підставі рішення ГУ ДПС у Волинській області від 04.03.2024.

Рішення суду звернуте до негайного виконання.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ПП «Ол транс глобал», яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви ГУ ДПС у Волинській області в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги з покликанням на норми ПК України та Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а також судову практику обґрунтовує тим, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Суд займає позицію, що судове оскарження наказу на перевірку не є «спором про право», проте не наводить в своєму рішенні інших можливих альтернативних визначень поняття «спору про право», шо унеможливлює в подальшому застосування даного поняття для таких правовідносин. Відтепер платник податків фактично позбавлений можливості «захисту» від неправомірних дій з боку контролюючого органу (у разі наявності таких). А податковому органу надані беззаперечні права та можливості, у разі бажання здійснювати вплив на окремо взятого платника податку. Фактично суб`єкт владних повноважень набуває можливості впливати на господарську діяльність платника, до моменту доведення останнім своєї «правоти» в суді, що в порівнянні зі строками по окремому провадженню є не співрозмірними; а суд таким рішенням суд надає повні і виключні повноваження суб`єкту владних повноважень, при цьому залишаючи платника податків без можливості будь-яких контрдій. Фактично, враховуючи повне блокування діяльності суб`єкта господарювання при застосуванні адміністративного арешту, єдиний дієвий спосіб його уникнути є допуск до перевірки, що абсолютне нівелює всю процедуру недопуску до проведення перевірки та поняття «спору про право». Задовольняючи заяву контролюючого органу, доходячи висновку що оскарження наказу на перевірку не є спором про право в розумінні 283 КАС України, ніяким чином не надає платнику податків розуміння і визначення, що саме може бути «спором про право» у цьому випадку Відтак, саме рішення суду не підпадає під критерій правової визначеності. Вважає, що наявний спір про право, і суд першої інстанції неправомірно задовольнив заяву контролюючого органу в порядку окремого провадження.

У судовому засіданні представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Представник заявника, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПП «Ол транс глобал» зареєстроване як юридична особа 23.10.2020, .

Основним видом діяльності підприємства є 45.11 торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами.

На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, та п. 200.11 ст. 200 та з урахуванням п.п. 69.2 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення ПК України, у зв`язку з поданим ПП «Ол транс глобал» податкової декларації за січень 2024 року з від`ємним значенням з ПДВ, яке становить більше 100 тис. гривень, в.о. начальника ГУ ДПС у Волинській області видав наказ від 29.02.2024 №750-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Ол транс глобал», з 01.03.2024 тривалістю 5 робочих днів.

На виконання вказаного наказу були видані направлення на перевірку від 23.01.2024 за №№ 1098, 1099, які були вручені представнику Підприємства разом із копією наказу від 29.02.2024.

При прибутті 04.03.2024 на ПП «Ол транс глобал» присутній представник (адвокат) підприємства Колб С. О. отримав копію наказу № 750-п від 29.02.2024, проте заявив про відмову в допуску до проведення перевірки у зв`язку з неправомірно виписаним наказом на проведення документальної позапланової перевірки ПП «Ол транс глобал».

У зв`язку із зазначеним 04.03.2024 працівники ГУ ДПС у Волинській області склали акт № 634/07-02/43883273 недопуску до проведення перевірки ПП «Ол транс глобал», із якого видно, що представник підприємства адвокат Колб С. О. прийняв рішення про недопуск до перевірки, власноручно зазначивши в акті «неправомірністю наказу на перевірку».

04.03.2024 о 16:00 в.о. начальника ГУ ДПС у Волинській області прийняв рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, яким застосував умовний адміністративний арешт майна платника податків ПП «Ол транс глобал» (код за ), що перебуває (розміщене, зберігається) за адресою: м. Луцьк, вул. Карбишева, будинок 1, квартира, 403, з таких підстав: відмова від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючих органів.

04.03.2024 ПП «Ол транс глобал» звернулося до Волинського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу в.о. начальника ГУ ДПС у Волинській області №750-п від 29.02.2024 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Ол транс глобал» в справі № 140/2428/24, проте ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 11.03.2024 позовну заяву ПП «Ол транс глобал» до ГУ ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу було повернуто позивачеві.

З метою підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків ГУ ДПС у Волинській області звернулося до суду з відповідною заявою.

Приймаючи рішення про задоволення заяви, суд першої інстанції мотивував його тим, що контролюючий орган довів наявність підстав для застосування адміністративного арешту майна платника податків відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна платника податків ПП «Ол транс глобал», застосованого на підставі рішення в.о. начальника ГУ ДПС у Волинській області від 04.03.2024.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту контролюючими органами визначені статтею 94 ПК України, відповідно до пункту 94.1 якої адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин, зокрема, платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу (підпункт 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України).

За змістом цих норм арешт майна може бути застосований, зокрема, у випадку, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Відповідно до пункту 94.5 статті 94 ПК України арешт майна може бути повним або умовним.

Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов`язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону.

Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов`язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Приписами пункту 94.6 статті 96 ПК України визначено, що керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається:

платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна;

іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Законність вимоги щодо застосування адміністративного арешту майна платника податків на підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України пов`язана з наявністю, правомірністю та обґрунтованістю рішення керівника податкового органу щодо застосування арешту майна платника податків.

Згідно з пунктом 94.10 статті 94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Як уже було зазначено вище, підставою для застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ПП «Ол транс глобал» у рішенні про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 04.03.2024 вказано:

- відмова від проведення та відмова від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної або фактичної перевірки.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постанові від 12.04.2023 у справі № 380/6993/22, від 23.02.2023 у справі № 640/17091/21, від 11.01.2024 у справі № 520/19803/23, перевірка причин відмови у допуску посадових осіб податкового органу до проведення податкової перевірки з боку платника податків, обґрунтованості рішення про застосування адміністративного арешту майна входять до предмета доказування у справах, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 283 КАС України.

Платник податків не заперечує факт відмови в допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За приписами підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності підстави:

- платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Відповідно пункту 78.5 статті 78 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

За змістом пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

За змістом цих норм платник податків може відмовити в допуску до перевірки виключно з підстав непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків наказу та направлень на проведення перевірки, службових посвідчень осіб, які зазначені в направленні на перевірку, або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог закону.

Після пред`явлення представнику вказаних документів, як визначеної законодавством підстави для проведення перевірки, жодних зауважень щодо оформлення вказаних документів з порушенням вимог закону від представника не надійшло і судом такі не були встановлені.

З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами суду першої інстанції, що платник податків безпідставно не допустив посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної позапланової виїзної перевірки за наявності законних підстав для її проведення, тому відповідно до пункту 94.6 статті 96 ПК України у контролюючого органу виникли обґрунтовані підстави для прийняття рішення про застосування арешту майна платника податків. Тому, застосований на підставі рішення в.о. начальника ГУ ДПС у Волинській області від 04.03.2024 умовний адміністративний арешт майна платника податків ПП «Ол транс глобал» є обґрунтованим, що є підставою для задоволення заявленої в цій справі заяви контролюючого органу.

При цьому, Підприємство не позбавлене можливості звернутися із заявою про припинення умовного адміністративного арешту майна за умови визнання протиправним та скасування наказу про проведення перевірки.

З приводу доводів апеляційної скарги колегія суддів зауважує, що відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто, врахування при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду, є обов`язком суду, який розглядає справу.

У цій справі суд першої інстанції правомірно застосував правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 23 лютого 2023 року у справі № 640/17091/21 (адміністративне провадження № К/9901/44200/21), позаяк вказані висновки є релевантними щодо правовідносин, які склалися у справі, що розглядається; також суд першої інстанції правомірно застосував саме останню правову позицію Верховного Суду, а не ті, від яких Верховний Суд відступив.

З приводу цього Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року в справі № 755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

Не можна застосовувати аналогічні висновки Верховного Суду України, викладені в його рішеннях, ухвалених за результатами розгляду інших судових справ, незалежно від того, чи перераховані у відповідній постанові Великої Палати всі рішення Верховного Суду України, в яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата.

Вказане в повній мірі стосується й застосування норм законодавства у справі, що розглядається.

Решта доводів апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення заяви про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Ол транс глобал» залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року в адміністративній справі № 140/2465/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 25 квітня 2024 року.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду