Справа № 160/7876/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

29 квітня 2024 року Справа № 160/7876/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження питання щодо зупинення провадження у справі №160/7876/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа №160/7876/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Пенсійного Фонду України у Дніпропетровській області у не виплаті в повному обсязі нарахованих грошових коштів пенсійного забезпечення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНКОПП НОМЕР_1 без обмеження у часі з урахуванням індексацій ОСПН та встановлених рішенням суду доплат з 30.03.2023 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНКОПП НОМЕР_1 з 30.03.2023 року з урахуванням індексацій ОСПН та встановлених рішенням суду доплат в повному обсязі без обмеження у сумі нарахування та у часі.

Судом встановлено, що Касаційним адміністративним судом ухвалою від 13 березня 2024 відкрито провадження у справі №620/12774/23. Зміст вказаної ухвали свідчить про подібність спірних правовідносин, предмету та підстав позову.

В цій ухвалі Верховним Судом за змістом констатовано наявність в даному випадку обставин, наведених у підпункті «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України - касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (відповідні доводи визнано Верховним Судом обґрунтованими).

Отже, в наявності судове рішення Верховного Суду, яким констатовано, що справа №620/12774/23 стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Суд в свою чергу констатує, що вищевказане є суттєвим для вирішення питання про зупинення провадження у справі, оскільки правовідносини є подібними.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 236 Кодексу адміністративного судочинства України суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Слід зазначити, що фактично Верховним Судом констатовано, що наразі ним розглядається справа, в якій буде вирішено питання права, що матиме фундаментальне значення для єдності судової практики.

За таких обставин суд приходить до висновку, що наявні обставини, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 236 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки результат розгляду Верховним Судом справи, що матиме фундаментальне значення для формування судової практики в спірних правовідносинах, матиме визначальне значення для предмету спору в цій справі.

Окрім цього, згідно п. 5 ч. 2 ст. 236 Кодексу адміністративного судочинства України суд має право зупинити провадження у справі в разі: перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.

Конституційний Суд України у рішенні від 22.05.2018 № 5-р/2018 зазначив, що елементом верховенства права є правова визначеність.

Європейська Комісія за демократію через право у Доповіді щодо верховенства права від 04 квітня 2011 року № 512/2009 зазначила, що однією з складових верховенства права є правова визначеність; вона вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість (передбачуваність) ситуацій та правовідносин, що виникають.

Європейська комісія за демократію через право (Венеціанська комісія) у виходить з того, що принцип правової визначеності (legal certainty) має важливе значення для довіри до судової системи і верховенства права; правова визначеність також сприяє розвитку та економічного прогресу; необхідно, щоб суди, особливо вищі суди, створювали механізми для запобігання конфліктам та забезпечення узгодженості їхньої судової практики (Доповідь Венеціанської комісії № 512/2009 "Про верховенство права" (Venice Commission: the Rule of Law), що була прийнята на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року.

Як випливає з практики Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права їх носіїв (рішення ЄСПЛ від 24 квітня 2008 року у справі "C. Дж. та інші проти Болгарії", заява №1365/07, пункт 39, від 9 січня 2013 року у справі "Олександр Волков проти України", заява № 21722/11, пункт 170).

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення і застосування залежить від практики. Роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ від 11 листопада 1996 року у справі "Кантоні проти Франції", заява №17862/91, пункти 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі "Вєренцов проти України", заява №20372/11, пункт 65).

Отже, принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 19.04.2022 року у справі №1.380.2019.005537.

При цьому однакове застосування норм права забезпечує правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдине застосування норм права поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, довіру до відправлення правосуддя, а також сприяє стабілізації обстановки у проблемному регіоні.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2023 року у справі №357/8277/19.

При цьому згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи усе вищевикладене, з метою забезпечення стабільності судової практики, утвердження правової визначеності для сторін, забезпечення досягнення завдання адміністративного судочинства та з метою остаточного вирішення спору між сторонами суд вважає, що за обставин цієї справи наявні достатні підстави для зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції у справі №620/12774/23.

Керуючись статтями 236, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Зупинити провадження у справі №160/7876/24 до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції у справі №620/12774/23.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та у строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко