Справа № 360/169/24
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2024-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

26 квітня 2024 року м. ДніпроСправа № 360/169/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) клопотання Головного управління Національної поліції в Луганській області про залишення позову без розгляду, клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду по справі за позовом адвоката Кашуби Миколи Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

09 лютого 2023 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшли матеріали адміністративного позову адвоката Кашуби Миколи Олексійовича (далі представник позивача або Кашуба М.О.) в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач або ОСОБА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі відповідач 1 або ГУНП в Київській області), Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі відповідач 2 або ГУНП в Луганській області), в якому позивач, відповідно до уточнення від 22.02.2022, просить суд:

визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Київській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 не в повній мірі додаткової винагороди збільшеної до 100000 гривень в розрахунку на місяць, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за весь час його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я через отриману 29.06.2022 травму, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого (з 30.06.2022 по 18.07.2022, з 20.09.2022 по 07.10.2022, з 22.11.2022 по 08.12.2022, з 09.12.2022 по 02.01.2023, з 02.03.2023 по 26.03.2022, з 31.05.2023 по 23.06.2023, з 02.11.2023 по 17.11.2023);

зобов`язати ГУНП в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 у повному обсязі додаткову винагороду збільшену до 100000 гривень в розрахунку на місяць, передбачену Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за весь час його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я через отриману 29.06.2022 травму, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого (з 30.06.2022 по 18.07.2022, з 20.09.2022 по 07.10.2022, з 22.11.2022 по 08.12.2022, з 09.12.2022 по 02.01.2023, з 02.03.2023 по 26.03.2022, з 31.05.2023 по 23.06.2023, з 02.11.2023 по 17.11.2023), з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою суду від 28.02.2024 відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Клопотання адвоката Кашуби Миколи Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду, залишено відкритим.

Ухвалою суду від 01.04.2024 залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Національної поліції в Луганській області.

Ухвалою суду від 16.04.2024 виправлено описку, допущену в ухвалах Луганського окружного адміністративного суду від 28.02.2024 та від 01.04.2024 по справі № 360/169/24.

18.04.2024 від представника Головного управління Національної поліції в Луганській області надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, в обґрунтування якого зазначено таке.

Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 ст. 233 КЗпП України визначено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Згідно ч.1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При визначенні початку вказаного строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність).

Згідно наказу ГУНП в Луганській області від 12.09.2022 № 341 о/с позивача було переведено за п.п. 8,9 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» для проходження подальшої служби до ГУНП в Київській області з 19.09.2022.

Пунктом 7 розділу І наказу МВС України від 06.04.2016 № 260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських» (надалі Порядок) передбачено, що грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.

Пунктом 16 розділу І Порядку передбачено, що при переведенні по службі, пов`язаному з переїздом до іншого населеного пункту, або переведенні до іншого органу Національної поліції грошове забезпечення за попереднім місцем служби виплачується включно по день звільнення з посади, що передує даті відбуття до нового місця служби, зазначений в наказі по особовому складу.

Пунктом 1 розділу IX Порядку передбачено, що у разі переміщення по службі (переведення, відрядження, переходу), а також звільнення поліцейського зі служби в поліції орган поліції, ЗВО, орган, до якого був відряджений поліцейський, зобов`язаний виплатити йому належні види грошового забезпечення, про що зробити відповідні записи в грошовому атестаті за формою, визначеною у додатку 2 до цих Порядку та умов.

У грошовому атестаті має бути підпис його власника, що підтверджує правильність записів за проведеними розрахунками.

Згідно «Журналу реєстрації грошових атестатів» позивач грошовий атестат № 1443 особисто отримав 16.09.2022.

Таким чином, відповідач зазначає, що позивач 16.09.2022 в день отримання грошового атестату належним чином був обізнаний про усі належні види грошового забезпечення які підлягають виплаті останньому.

Відповідно довідки УФЗБО від 16.04.2024 № 193/111/22-2024, остаточний розрахунок з позивачем при переведені до ГУНП в Київській області здійснений у вересні 2022 року, додаткова винагорода за липень 2022 року (5 діб) нараховано та перераховано в жовтні 2022 року. Таким чином, станом на 01.11.2022 з позивачем був здійснений повний розрахунок при переведенні.

Згідно ухвали від 13.02.2024 Луганського окружного адміністративного позивач з вимогою про визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо нарахування та виплати позивачеві не в повній мірі додаткової винагороди збільшеної до 100000 гривень в розрахунку на місяць, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 за час його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я через отримане 29.06.2022 поранення, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого за період з 30.06.2022 по 18.07.2022 звернувся до суду лише 09.02.2024.

Тобто, час з дати повного розрахунку з позивачем при переведенні та звернення до суду складає більше ніж 14 місяців.

На підставі викладеного вважає, що позивачем пропущено трьох місячний строк, встановлений ст. 233 КЗпП України щодо звернення до суду у спорах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у зв`язку із чим позовна заява ОСОБА_1 в частині нарахування та виплати позивачеві не в повній мірі додаткової винагороди збільшеної до 100000 гривень в розрахунку на місяць, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 за час його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я через отримане 29.06.2022 поранення, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого за період з 30.06.2022 по 18.07.2022, підлягає залишенню без розгляду.

Вирішуючи клопотання представника Головного управління Національної поліції в Луганській області про залишення позовної заяви без розгляду, клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду, надаючи правову оцінку викладеним в клопотанні обставинам, суд виходить з такого.

Згідно із частиною першою статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (частина перша статті 120 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (частина перша).

Абзацом першим частини другої статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга).

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, КАС України передбачено можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Відповідно до правових висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 27 квітня 2023 року у справі № 300/4201/22 та від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22, положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці. Положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому до вимог щодо заробітної плати, які виникли до 19 липня 2022 року, відповідно до правового висновку, наведеного у пунктах 29, 33 постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі № 300/4201/22, а також у пунктах 21-22 постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21, має бути застосована частина друга статті 233 КЗпП у редакції, чинній до 19 липня 2022 року.

Позивачем оскаржується бездіяльність відповідача, зокрема ГУНП в Луганській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 не в повній мірі додаткової винагороди збільшеної до 100000 гривень в розрахунку на місяць, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 за весь час його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я через отриману 29.06.2022 травму, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого за період з 30.06.2022 по 18.07.2022, а також зобов`язання Головне управління Національної поліції в Луганській нарахувати та виплатити вказану додаткову винагороду за період з 30.06.2022 по 18.07.2022, з урахуванням раніше виплачених сум.

Отже позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 30.06.2022 по 18.07.2022 не обмежені будь-яким строком звернення до суду.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 в частині позовних вимог до ГУНП в Луганській області без розгляду.

Тому в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду слід відмовити.

Натомість, позивачем оскаржується також бездіяльність ГУНП в Київській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 не в повній мірі додаткової винагороди збільшеної до 100000 гривень в розрахунку на місяць, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 за весь час його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я через отриману 29.06.2022 травму, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого за період: з 20.09.2022 по 07.10.2022, з 22.11.2022 по 08.12.2022, з 09.12.2022 по 02.01.2023, з 02.03.2023 по 26.03.2022, з 31.05.2023 по 23.06.2023, з 02.11.2023 по 17.11.2023.

В спірних правовідносинах законодавчо визначений тримісячний строк звернення до суду.

Згідно з пунктом 1 Глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р. постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» встановлено з 12 березня на усій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, оскільки дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), закінчилася тільки 30 червня 2023 року, перебіг встановленого статтею 233 КЗпП України тримісячного строку звернення до суду із позовними вимогами, які виникли починаючи з 19 липня 2022 року, розпочався з 01 липня 2023 року.

При цьому, до суду ОСОБА_1 з цим позовом звернувся лише 09.02.2024, тобто поза межами тримісячного строку.

На виконання вимог ухвали суду від 13.02.2024 ОСОБА_1 надав клопотання про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якого зазначив таке.

ОСОБА_1 проходив службу в підрозділах Національної поліції України з 07.11.2015.

29.06.2022 під час виконання службових обов`язків у період дії воєнного стану під час безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів ОСОБА_1 отримав травму (мінно-вибухова травма; акубаротравма у вигляді хронічної двобічної сенсоневральної приглухуватості, тинітусу, що підтверджується свідоцтвом про хворобу №285/с а також постановою ЦМВЛК №36 від 14.06.2022 року).

У подальшому позивач перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманою травмою : з 20.09.2022 по 07.10.2022 (м.Київ), з 22.11.2022 по 08.12.2022 (м.Київ), з 09.12.2022 по 02.01.2023 (м.Київ), з 02.03.2023 по 26.03.2022 (Литовська Республіка), з 31.05.2023 по 23.06.2023 (м.Київ), з 02.11.2023 по 17.11.2023 (м.Київ). Після кожного періоду лікування позивач передавав копії виписок стаціонарного лікування до відповідного кадрового підрозділу (нарочно), однак після звільнення встановив, що збільшена додаткова винагорода йому взагалі не нараховувалась.

Крім того, під час проходження служби йому не надавалась інформація про складові нарахованого місячного грошового забезпечення, внаслідок чого ОСОБА_1 не знав про порушення своїх прав щодо оплати праці. Відомості про нарахування грошового забезпечення відповідач надіслав у відповідь на адвокатський запит від 13.12.2023 за № 625.

Крім того, проаналізувавши відповідь ГУНП в Київській області, адвокатом було надіслано запит №12 від 15.01.2024 з проханням нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду. До запиту долучено довідки ГУНП в Луганській області, копії свідоцтва ЦМВЛК МВС України про хворобу № 285/с та постанови ЦМВЛК МВС України №36, копії первинної медичної карти (форма 100), копії виписок щодо стаціонарного лікування позивача та акт №2 розслідування нещасного випадку форми Н-1/ПВ.

Листом ГУНП в Київській області від 25.01.2024 № 29/К-11аз повідомлено, що здійснення виплати додаткової винагороди за період перебування на стаціонарному лікуванні відповідно до наданих документів за час проходження служби в ГУНП в Київській області буде прийнято після опрацювання зазначених документів, про що буде повідомлено додатково без визначення конкретних строків.

Позивач вважає, що фактично цим листом відповідач відмовив йому у нарахуванні та виплаті додаткової винагороди за Постановою № 168, а тому про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізнався саме з часу отримання відповіді від 25.91.2024 № 29/К-11.

Розглянувши клопотання про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Суду як джерело права.

При визначенні місця рішень Європейського суду з прав людини в системі джерел вбачається доцільним підтримати загальновизнаний підхід стосовно того, що за своєю правовою природою рішення Європейського суду з прав людини є актами тлумачення Конвенції, а отже, як і прямі норми Конвенції та протоколів до неї, мають переважне застосування, порівняно із нормами національного законодавства, відповідно до положень частини другої статті 3 КАС України.

У рішенні від 27 червня 2000 року у справі «Ілхан проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично, не має абсолютного характеру і перевіряючи його виконання слід звернути увагу на обставини справи.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог.

Отже, як свідчить позиція ЄСПЛ у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Питання правової визначеності й передбачуваності є невід`ємною складовою верховенства права. У державі, яка керується принципом верховенства права, громадяни виправдано очікують, що вони можуть покладатися на попередні судові рішення в подібних справах, і таким чином можуть передбачати юридичні наслідки своїх дій чи бездіяльності.

Відповідно до частин першої, шостої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

КАС України не пов`язує право суду поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Таким чином, у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманою травмою: з 20.09.2022 по 07.10.2022, з 22.11.2022 по 08.12.2022, з 09.12.2022 по 02.01.2023, з 02.03.2023 по 26.03.2022, з 31.05.2023 по 23.06.2023, з 02.11.2023 по 17.11.2023.

При цьому, на підтвердження доводів позивача про надання ОСОБА_1 безпосередньо до кадрового підрозділу відповідних виписок щодо перебування позивача на стаціонарному лікуванні, судом ухвалою суду від 28.02.2024 зобов`язано ГУНП в Київській області надати ці докази суду.

Відповідачем надано довідки про тимчасову непрацездатність поліцейського та стаціонарний епікриз, з яких вбачається перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні 20.09.2022 по 07.10.2022 (м.Київ), з 22.11.2022 по 08.12.2022 (м.Київ), з 09.12.2022 по 02.01.2023 (м.Київ), з 02.03.2023 по 26.03.2022 (Литовська Республіка), з 31.05.2023 по 23.06.2023 (м.Київ), з 02.11.2023 по 17.11.2023 (м.Київ).

Доказів щодо дати отримання вищезазначених документів відповідачем 1 суду не надано, відповідно суд доходить висновку про своєчасність отримання ГУНП в Київській області доказів на підтвердження перебування ОСОБА_1 на стаціонарних лікуваннях. Водночас, станом на дату звільнення позивача зі служби, ОСОБА_1 додаткова винагорода виплачена не була.

Крім того, з листа відповідача від 25.01.2024 № 29/К-11аз на адвокатський запит вбачається, що здійснення виплати додаткової винагороди за період перебування на стаціонарному лікуванні відповідно до наданих ОСОБА_1 документів за час проходження служби в ГУНП в Київській області буде прийнято після опрацювання зазначених документів, про що буде повідомлено додатково.

Враховуючи тривалі перебування ОСОБА_1 на стаціонарних лікуваннях в період проходження служби, а також оскарження бездіяльності відповідача стосовно не нарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, що триває на момент звернення до суду, враховуючи наведені позивачем обставини щодо сподівання на виплату винагороди після звернення із адвокатським запитом, з метою додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує позивачу право на справедливий суд шляхом визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду та поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Керуючись ст.ст. 161, 248, 256, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання Головного управління Національної поліції в Луганській області про залишення без розгляду позову адвоката Кашуби Миколи Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду, задовольнити.

Визнати поважною причину пропуску Бородіним ОСОБА_2 строку для звернення до суду із позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, та поновити ОСОБА_1 цей строк.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя К.Є. Петросян