Справа № 140/950/24
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року ЛуцькСправа № 140/950/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, в/ч НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті згідно з п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 додаткової винагороди у розмірі 100000 грн з розрахунку на місяць пропорційно днів участі у бойових діях та забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації проти України за період з 10.12.2022 по 20.02.2023;

зобов`язання нарахувати та виплатити згідно з п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 додаткову винагороду у розмірі 100000 грн з розрахунку на місяць пропорційно днів участі у бойових діях та забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації проти України за період з 10.12.2022 по 20.02.2023;

визнання протиправною бездіяльності, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті грошового забезпечення за період з 10.12.2022 по 20.02.2023;

зобов`язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення за період з 10.12.2022 по 20.02.2023 з урахуванням раніше виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 20.05.2021 прийнятий на військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 . Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 23.08.2022 №212 позивача оголошено таким, що самовільно залишив військову частину, а наказом від 09.12.2022 №325 - оголошено таким, що прибув до пункту постійної дислокації, зараховано на всі види грошового забезпечення та з 10.12.2022 вибув в район виконання бойових завдань на території України, де перебував до 20.02.2023, що підтверджується довідками від 10.11.2023 №3954, 21.10.2023 №3854, виданими в/ч НОМЕР_1 , відповіддю в/ч НОМЕР_1 від 19.10.2023 №10773 на адвокатський запит та витягом з наказу від 09.12.2022 №325.

Однак, відповідачем за грудень 2022 року та січень 2023 року ОСОБА_1 не було виплачено ні грошового забезпечення, ні додаткової винагороди відповідно до довідки про безпосередню участь від 10.11.2023 №3954, що, на його думку, підтверджує право на отримання останніх.

Позивач вважає такі дії в/ч НОМЕР_1 неправомірними та такими, що порушують його законні права та інтереси, оскільки на підставі довідки про безпосередню участь від 10.11.2023 №3954, яка підтверджує періоди його участі з 10.12.2022 по 28.12.2022 з посиланням на відповідні накази командира в/ч НОМЕР_1 , відповідач зобов`язаний був винести наказ про виплату додаткової винагороди згідно з п.1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 у розмірі 100000 грн, з розрахунку на місяць пропорційно днів участі у бойових діях та забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території за спірний період.

З наведених підстав просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.28).

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні (а.с.33-38). В обґрунтування своєї позиції зазначив, що ОСОБА_1 за грудень 2022 року додаткова винагорода у розмірі 100000 грн. з розрахунку на місяць пропорційно днів участі у бойових діях, передбачена пунктом 1 Постанови №168, не виплачувалась у відповідності до пункту 9 рішення Міністерства оборони України від 23.06.2022 №912/з/29. За січень та лютий 2023 року додаткова винагорода у розмірі 100000 грн з розрахунку на місяць пропорційно днів участі у бойових діях, передбачена пунктом 1 Постанови №168, виплачувалась на підставі рапортів командира у відповідності до бойових розпоряджень, та на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №236 від 03.02.2023 за січень 2023 року та наказу командира військової частини НОМЕР_1 №414 від 02.03.2023 за лютий 2023 року.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 20.05.2021 прийнятий на військову службу за контрактом, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 від 02.12.2016 (а.с.7-8).

Згідно з наказом в/ч НОМЕР_1 від 20.05.2021 №99 позивача зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення (а.с.58 зворот).

Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 23.08.2022 №212 старшого солдата ОСОБА_1 оголошено таким, що самовільно залишив військову частину, та останнього з 22.08.2022 виключено з усіх видів забезпечення (а.с.40 зворот).

Згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 09.12.2022 №325 ОСОБА_1 вважати таким, що з 09.12.2022 повернувся в пункт постійної дислокації. З 09.12.2022 позивач зарахований за всі види забезпечення, а з 10.12.2022 вибув у відрядження в район виконання бойових завдань на території України, в оперативно-тактичне угрупуванні військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з метою національної безпеки оборони України до особливого розпорядження (а.с.41).

Позивач вважає, що, перебуваючи безпосередньо в районі ведення бойових дій у період з 10.12.2022 по 20.02.2023, має право на грошове забезпечення і додаткову винагороду до 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно днів участі у бойових діях та забезпеченні заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації проти України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з огляду на що звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 43 Конституції України закріплює, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (частини перша, друга, четверта та сьома).

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснюється Законом України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Закон України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, систему їх соціального та правового захисту.

Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються всіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Приписами статті 2 Закону №2011-XII визначено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно приписів до частини третьої, четвертої статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до пунктів 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Так, наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок №260).

Цей Порядок визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Відповідно до пункту 1 Розділу І Порядку №260 цей Порядок визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам..

Грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років (п.2 Розділу І Порядку №260).

Згідно з пунктом 8 Порядку Розділу І №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Згідно з частиною шостої статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Виключний перелік підстав, за яких грошове забезпечення не виплачується, наведений в пункті 15 Розділу І Порядку №260, до яких відносяться:

- за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати;

- якщо виплачуються академічні стипендії;

- за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше;

- за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки;

- за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату);

- за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом;

- за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Відтак, спеціальними законодавчими нормами не передбачена виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, в тому числі, під час відсутності на військовій службі.

Отже, встановлений факт самовільного залишення військовослужбовцем військової частини є правовою підставою для припинення виплати військовослужбовцю грошового забезпечення.

Водночас в силу вимог пункту 1 Розділу XXVIII Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.

Як передбачає пункт 5 Розділу XXVIII Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.

Судом встановлено, що відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 23.08.2022 №201 старшого солдата ОСОБА_1 оголошено таким, що самовільно залишив військову частину. При цьому згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 09.12.2022 №325 позивача оголошено таким, що прибув до пункту постійної дислокації, з 09.12.2023 зараховано на всі види забезпечення та з 10.12.2022 позивач вибув в район виконання бойових завдань на території України, в оперативно-тактичне угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з метою забезпечення національної безпеки і оборони України.

З матеріалів справи слідує, що позивач не заперечує обставин, встановлених у даних наказах, та відомості про оскарження цих наказів в судовому порядку відсутні, тобто дані обставини не є спірними.

Поряд з цим спірним є те, що з 10.12.2022 не проводилась виплата грошового забезпечення, хоча позивач вважався таким, що повернувся в пункт постійної дислокації.

З приводу таких тверджень позивача суд зазначає, що відповідно до наказу в/ч НОМЕР_1 від 24.05.2022 №129 позивач був звільнений із займаної посади та зарахований в розпорядження командира бригади з 24.05.2022 (а.с.60).

В розпорядженні командира позивач перебував до прийняття наказу в/ч НОМЕР_1 від 07.02.2023 №38, згідно з яким ОСОБА_1 вважається таким, що з 07.02.2023 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків (а.с.69).

Таким чином, в період з 24.05.2022 по 07.02.2023 позивач був звільнений з посади та перебував в розпорядженні командира, а тому в силу вимог пункт 5 Розділу XXVIII Порядку №260 в спірний у даній справі період останньому підлягали до виплати лише оклад за військовим званням та надбавка за вислугу років, позаяк доказів прийняття відповідного рішення Міністра оборони України про виплату позивачу грошового забезпечення в повному розмірі матеріали справи не містять.

Так, з карток особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за 2022 та 2023 роки (а.с.71-72) вбачається, грошове забезпечення позивачу виплачувалось з 10.12.2022, тобто з часу повернення в пункт постійної дислокації з урахуванням абзацу другого пункту 8 Розділу І Порядку №260: за грудень 2022 року у розмірі 1133,20 грн (виплачено в січні 2023 року); за січень 2023 року 51848,95 грн (виплачено в лютому 2023 року); за лютий 2023 року 114457,51 грн (виплачено в березні 2023 року).

При цьому в грудні 2022 року та січні 2023 року нараховано та виплачено лише оклад за військовим званням та надбавка за вислугу років, як передбачено пунктом 5 Розділу XXVIII Порядку №260.

Враховуючи встановлені по справі обставини, суд приходить до переконання, що відповідачем вірно нараховано та виплачено грошове забезпечення з 10.12.2022 по 20.02.2023, а тому посилання позивача на бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати грошового забезпечення в спірний період є безпідставним.

Щодо визнання протиправною бездіяльності, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті згідно з п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 додаткової винагороди у розмірі 100000 грн з розрахунку на місяць пропорційно днів участі у бойових діях та забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації проти України за період з 10.12.2022 по 20.02.2023, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 (далі - Постанова №168), в редакції Постанови від 20.01.2023 №43, чинної з 21.01.2023, установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), розмір додаткової винагороди може бути збільшений відповідно до умов та розмірів, визначених Міністерством оборони, але не більше ніж до 50000 гривень.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, доповнено Розділом XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану», згідно з наказом Міністерства оборони №44 від 25.01.2023, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.01.2023 за №177/39233, та який набрав чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з 01.02.2023 (далі - Порядок №260).

Відповідно до пункту 2 Розділу XXXIV Порядку №260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:

- 100000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):

- під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;

- у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;

- із здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою;

- у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії;

- на території противника (в тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);

- з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника;

- з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;

- кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);

- у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів;

- з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

- 50 000 гривень - тим, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах);

Перелік цих органів військового управління (управлінь (штабів) угруповань військ (сил)) затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України;

- 30000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):

- у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);

- з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;

- із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.

Військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку відряджені до складу військових адміністрацій у районах ведення воєнних (бойових) дій для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, виплата додаткової винагороди здійснюється у розмірі 30000 гривень.

Райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України (пункт 3 Розділу XXXIV Порядку №260).

Відповідно до пункту 4 Розділу XXXIV Порядку №260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

- бойовий наказ (бойове розпорядження);

- журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених до військових частин (установ, організацій) військовослужбовців (далі - відряджені військовослужбовці) у бойових діях або заходах, командири військової частини (установи, організації), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець, повідомляють органи військового управління, військові частини (установи, організації) за місцем штатної служби військовослужбовців (пункт 5 Розділу XXXIV Порядку №260).

Перелік органів військового управління (штабів угруповання військ (сил)), включених до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, що мають право підтверджувати безпосередню участь у бойових діях або заходах відряджених до цих органів військовослужбовців, затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України (пункт 6 Розділу XXXIV Порядку №260).

Таким чином, для отримання підвищеної додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень, передбаченої Постановою №168, військовослужбовцю необхідно безпосередньо брати участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), у період здійснення зазначених заходів, та виконувати бойові (спеціальні) завдання, визначені пунктом 2 Розділу XXXIV Порядку №260, з обов`язковим підтвердженням такої участі бойовим наказом (розпорядженням), журналом бойових дій та рапортом командира підрозділу про участь в таких заходах.

Слід зазначити, що порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Міністром оборони України в Окремому дорученні №912/з/29 від 23.06.2022.

Згідно з пунктом 5 Окремого доручення зазначено, що виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн або 30000 грн здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (п. 6 Окремого доручення).

Підпунктом 9.7 пункту 9 Окремого доручення передбачено, що військовослужбовці, які відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника) до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн або 30000 грн не включаються.

Прийняття Міністром оборони України розпорядження від 23.06.2022 року №912/з/29 узгоджується з повноваженнями, визначеними пунктом 17 Порядку №260, а тому відповідні рішення підлягають врахуванню при вирішення питання про виплату додаткової допомоги, передбаченої Постановою №168 від 28.02.2022.

Це доручення застосовується з 01.06.2022 (п.14 Окремого доручення).

Тобто, зі змісту вищенаведених правових норм слідує, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі відповідного наказу командира частини, в якому зазначається конкретний перелік військовослужбовців, які набули право на дані виплати, з врахуванням дотримання останніми норм чинного законодавства та належного виконання ними покладених на них обов`язків.

Підпунктом 9.4 пункту 9 Окремого доручення визначено, зокрема, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень не включати військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Відтак, позбавлення вищезазначеної додаткової винагороди за грудень 2022 року є наслідком не включення ОСОБА_1 у наказ командира частини до числа військовослужбовців, які набули право на дані виплати, оскільки останній самовільно залишив військову частину в період з 23.08.2022 по 09.12.2022.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду, згідно з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.02.2023 №236 «Про виплату додаткової винагороди за січень 2023 року», на підставі рапорту командира підрозділу від 23.02.2023 №570-вн у відповідності до бойових розпоряджень, старшому солдату ОСОБА_1 , за період з 01.01.2023 по 07.01.2023 та з 29.01.2023 по 31.01.2023 була нарахована та виплачена додаткова винагорода у сумі 100 000 тис. гривень пропорційно дням участі у бойових діях, та додаткова винагорода у сумі 30000 тис. гривень за період з 08.01.2023 по 28.01.2023.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2023 №414 «Про виплату додаткової винагороди за лютий 2023 року», на підставі рапорту командира підрозділу від 28.02.2023 року відповідно до бойових розпоряджень ОСОБА_1 , за періоди з 01.02.2023 по 10.02.2023 року, з 11.02.2023 по 16.02.2023, з 17.02.2023 по 19.02.2023 та з 21.02.2023 по 28.02.2023 була нарахована та виплачена додаткова винагорода у сумі 100 000 тис. грн пропорційно дням участі у бойових діях, та додаткова винагорода у сумі 30 000 тис. грн за період з 20.02.2023 по 20.02.2023.

Отже, позивачу за грудень 2022 року додаткова винагорода у розмірі 100 000 тис. грн з розрахунку на місяць пропорційно днів участі у бойових діях передбачена пунктом 1 Постанови №168 не виплачувалась відповідно до пункту 9 рішення МОУ від 23.06.2022 №912/з/29; за січень та лютий 2023 року додаткова винагорода виплачена відповідно до рапортів командира та наказів командира військової частини НОМЕР_1 .

Оскільки суд не встановив порушень прав позивача в частині виплати додаткової грошової винагороди в розмірі 100000 грн, отже позовні вимоги в цій частині також є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Беручи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підтверджуються належними та допустимими доказами, з огляду на що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій