Справа № 320/19180/23
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2024-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2024 року м.Київ № 320/19180/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - відповідач), в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 15 травня 2023 р. №187 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Вишгородського РУП ГУНП в Київській області» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 15 травня 2023 р. №98 о/с по особовому складу в частині звільнення ОСОБА_1 ; поновити позивача на посаді оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Вишгородського РУП ГУНП в Київській області; стягнути на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані накази є протиправними і такими, що підлягають скасуванню, адже висновок службового розслідування від 13.05.2023 та викладені в ньому відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування, є такими, що не знайшли свого документального підтвердження на підставі належних та допустимих доказів. Позивач вважає, що дисциплінарного проступку не вчиняв, оскільки протиправних дій, які б полягали в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського, порушенні обмежень та заборон, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, ним не вчинено. Крім того, позивач наголосив на порушенні порядку проведення службового розслідування, адже підстав для проведення службового розслідування не було. Висновки службового розслідування ґрунтуються виключно на припущеннях, а вид дисциплінарного стягнення застосований за результатами розслідування є неспівмірний, надмірний та непослідовний у порядку застосування. Зазначив, що сам ОСОБА_2 подавав заяви про відсутність претензій до працівників поліції, однак вони залишилися поза увагою відповідача.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому позов не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що під час проведення службового розслідування встановлено, що у діях позивача вбачається порушення п. п. 1, 2 ч. 1, ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 64 ЗУ «Про Національну поліцію», п. 1, 2, 13 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту, ст. 30 Конституції України, абз. 1-3, 6-8 п. 1, аб. 1 п. 2 р. 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВСУ від 09.11.2016р. №1179, ст. 15 ЗУ "Про звернення громадян", п. 6 11 р. 2 Порядку ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події №893 від 08.02.2019, що виразилось у порушенні прав і свобод людини, порушення права на недоторканість житла та нанесенні тілесних ушкоджень громадянину ОСОБА_2 .. При цьому, відповідач звернув увагу на те, що факт дисциплінарного проступку підтверджений належними доказами, службове розслідування проведено відповідно до вимог законодавства, а застосована до позивача міра дисциплінарної відповідальності відповідає тяжкості вчиненого ним проступку. У зв`язку з чим комісією запропоновано застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції. Відтак, твердження, викладені в позовній заяві, є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Позивачем подано додаткові пояснення, в яких зазначено, що лише вироком у кримінальній справі, який набув законної сили, та матеріали кримінальної справи, якими встановлено певні діяння, можуть бути використані відповідачем при наданні оцінки протиправному вчинку, скоєного позивачем. Станом на день розгляду справи відсутні докази внесення до ЄДРДР відомостей про факт побиття ОСОБА_2 позивачем та працівниками Вишгородського РУП ГУНП в Київській області. Під час притягнення до відповідальності позивача, відповідачем не взята до уваги позитивна характеристика позивача. В наказі про призначення службового розслідування не вказано прізвище, ім`я та по батькові, посада поліцейського, стосовно якого воно проводитиметься. Крім того, було порушено порядок пред`явлення особи для впізнання, оскільки матеріали службового розслідування не містять ні протоколу пред`явлення для впізнання, ні запису здійсненого за допомогою відеозаписувального технічного засобу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду (суддя ОСОБА_3) відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 03.10.2023 за № 949/0/15-23 ОСОБА_3 було звільнено з посади судді Київського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до частини 9 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач із складу колегії суддів (якщо справа розглядається колегіально) у визначених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.

Частиною 14 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 2 статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України у разі зміни складу суду розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

На підставі вказаного справа підлягає прийняттю до провадження, а її розгляд починається спочатку.

Пунктом 3 визначено, засади використання автоматизованої системи документообігу Київського окружного адміністративного суду, затверджених рішенням зборів суддів Київського окружного адміністративного суду від 12.09.2019 (з наступними змінами та доповненнями), Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України №30 від 26.11.2010 року (з наступними змінами і доповненнями), з метою додержання процесуальних строків, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно з пунктами 2.3.3, 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, підпункту 3.3.2 пункту 3.3 частини 3 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду Київського окружного адміністративного суду призначено повторний автоматизований розподіл справ на підставі Розпорядження від 03.01.2024 №2-р/ка.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями цю справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І.

Ухвалою суду від 16.01.2024 справу прийнято до провадження та постановлено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання.

У судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Протокольною ухвалою суду на підставі ст. 194 КАС України суд постановив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

До керівництва Головного управління 13.05.2023 надійшла доповідна записка начальника УГІ ГУНП в Київській області підполковника поліції ОСОБА_4 щодо можливих порушень службової дисципліни окремими працівниками Вишгородського РУП ГУНП в Київській області.

У вказаній доповідній записці зазначено, що 12.05.2023 зі спецлінії « 102» до Вишгородського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення з закладу охорони здоров`я про те, що громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає по АДРЕСА_1 побили працівники поліції, у зв`язку з чим він отримав тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ та струсу головного мозку.

Вказана подія зареєстрована до системи ІПНП Вишгородського РУН ГУНП в Київській області за № 6437 від 12.05.2023.

Наказом начальника ГУНП у Київській області від 13.05.2023 №714 призначено службове розслідування та утворено дисциплінарну комісію.

У ході проведення службового розслідування встановлено, що 22.03.2023 до Вишгородського РУП ГУНП в Київській області по спецлінії « 102» надійшло повідомлення від ОСОБА_5 про те, що цього ж дня по АДРЕСА_1 протягом ночі невідомі особи проникли до будинку через двері, зірвавши замок та викрали холодильник.

Вказане повідомлення зареєстроване до системи ІПНП Вишгородського РУП ГУНП в Київській області за № 3924 від 22.03.2023.

З метою належного реагування, диспетчером ГУ на місце події направлено слідчо-оперативну групу Вишгородського РУН ГУ у складі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які провели першочергові слідчі (розшукові) дії та після збирання всіх матеріалів передали їх до чергової служби Вишгородського РУП ГУ.

Надалі, ОСОБА_9 за результатами розгляду матеріалів звернення ОСОБА_5 відповідно до положень Закону України «Про звернення громадян» закінчив розгляд та склав довідку, яку погодив ОСОБА_10 та затвердив ОСОБА_11 .

Вивченням вищевказаної довідки встановлено, що ОСОБА_9 виклав в ній наступне:

22.03.2023 до Вишгородського РУП ГУНП в Київській області надійшло звернення від гр. ОСОБА_5 . Інформацію за даним зверненням зареєстровано в інформаційно- телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналі єдиного обліку) Вишгородського РУП ГУНП в Київській області за № 3924 від 22.03.2023.

Надалі, ОСОБА_9 проведено перевірку інформації, що викладена у зверненні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою АДРЕСА_2 , з приводу виявлення нею відсутності майна за адресою: АДРЕСА_3 .

В ході розгляду даних матеріалів встановлено, що заявниця 22.03.2023 о 09.00 приїхавши до будинку в АДРЕСА_3 та оглянувши його виявила відсутність бувшого у використанні холодильника. З метою встановлення свідків та очевидців даної події було здійснено виїзд за адресою АДРЕСА_1 , де проведено подвірний обхід будинків, проте проведений заходами отримати позитивний результат не представилось можливим.

Надалі встановлено, як зазначили у своїх поясненнях ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , окремими працівниками відділу кримінальної поліції Вишгородського РУП ГУ здійснювалось перевірка оперативної інформації, яка надійшла до них з приводу можливого вчинення кримінального правопорушення особами, які схильні до зберігання наркотичних речовин на території обслуговування у с. Нові Петрівці, Вишгородського району, Київської області.

Зокрема, така перевірка здійснювалась оперуповноваженим сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Вишгородського РУП ГУНІІ в Київські області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_13 , оперуповноваженим сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Вишгородського РУП ГУНП в Київській області лейтенантом поліції ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та старшим оперуповноважений сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Вишгородського РУП ГУНП в Київські області капітаном поліції ОСОБА_14 .

Дисциплінарною комісією, з метою перевірки інформації, викладеної у повідомленні ОСОБА_2 щодо побиття його працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_13 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та ОСОБА_14 надати пояснення. Однак, вказані працівники поліції, посилаючи на статтю 63 Конституції України відмовились надавати будь-які пояснення.

У ході проведення службового розслідування дисциплінарною комісією здійснено виїзд до «Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги» з метою опитування ОСОБА_2 , під час якого останній пояснив, що приблизно у березні 2023 року він помітив, що в сусідньому будинку відчинені двері, у зв`язку з чим, останній зателефонував до сусідки та повідомив про даний факт. У той же день, на місце події прибули працівники поліції, які провели опитування сусідів, у тому числі ОСОБА_2 .

У своєму пояснені ОСОБА_2 вказав, що йому невідомо хто здійснив крадіжку, після чого працівники поліції провели огляд домоволодіння ОСОБА_2 , а саме будинку та господарських приміщень і впевнились у тому, що холодильника у нього не має.

Надалі, хтось із працівників поліції повідомив ОСОБА_2 , що краще йому знайти цей холодильник, щоб не було неприємностей і сказали, що на це вони дають термін 1 місяць, тобто до 10 травня 2023 року, більше працівників поліції ОСОБА_2 не бачив.

10 травня 2023 року в період з 19.00 год. по 21.00 год. ОСОБА_2 знаходився за своїм місцем проживання, у той же час коли він виходив по воду до криниці, побачив у себе на подвір`ї як 2 чоловіка перелізли через паркан і швидкими кроками прийшли до нього. Надалі працівники поліції заштовхали ОСОБА_2 в будинок і після чого один із працівників забрав ключі та пішов відкривати хвіртку, а інший залишився тримати його, через декілька хвилин зайшли 3 чоловіка. Чоловіки були одягнуті у цивільний одяг, службові посвідчення вони не показували, всі ці чоловіки були працівники поліції так як повідомили ОСОБА_2 чи впізнав він їх, та як у подальшому було встановлено, що це були поліцейські. Надалі вказані поліцейські нічого не пояснивши, почали наносити ОСОБА_2 тілесні ушкодження, а саме били по голові, тулубу, руках та ногах, ногами ставали на голову і продовжували бити, один із чоловіків лише спостерігав та участі у побитті не приймав, у подальшому хтось із поліцейських почав бити його кабелем по спині та голові, під час побиття працівники поліції вимагали від ОСОБА_2 , щоб той зізнався у злочині якого він не скоював, у результаті побиття ОСОБА_2 вибили 4 зуба, окрім того йому було завдано інших тілесних ушкоджень у вигляді саден, забиття грудної клітки та інших частин тіла. Зі слів ОСОБА_2 , йому перестали наносити тілесні ушкодження після того, як він припинив чинити супротив та коли сильно почав скаржитись на біль. Надалі, працівники поліції сказали, що до п`ятниці, тобто на 12 травня 2023 року ОСОБА_2 повинен вирішити питання хто здійснив крадіжку або він мав би взяти цю крадіжку на себе.

Окрім того, працівники поліції забрали у ОСОБА_2 мобільний телефон марки «Samsung», який у подальшому не повернули.

До ОСОБА_2 приїхала сестра ОСОБА_15 , яка помітила, що він отримав тілесні ушкодження, у зв`язку з чим вони попрямували до лікарні.

Окрім того, ОСОБА_2 додав, що він може впізнати працівників поліції, які наносили йому тілесні ушкодження, у зв`язку з чим, з метою проведення впізнання та ідентифікації вказаних осіб, дисциплінарною комісією у ході проведення службового розслідування було пред`явлено фотозображення 8 поліцейський, з яких наявні фотознімки ОСОБА_13 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та ОСОБА_16 (розташовані за № № 1,4, 5 та 8).

У ході пред`явлення фотознімків восьми осіб у форменому одязі працівників поліції, однієї статті, які не мають різких відмінностей у віці та зовнішності, ОСОБА_2 впізнав осіб, які нанесли йому тілесні ушкодження 10.05.2023 та зазначив, що фотознімки даних осіб із восьми представлених розміщуються на фотокартках під № № 1,4, 5 та 8.

Разом з тим, вказана подія дисциплінарною комісією фіксувалась на відеозапис.

У зв`язку з вищевикладеним, було складено акт пред`явлення фотозображень для проведення впізнання та ідентифікації осіб (від 13.05.2023 за № 622/109/15/01-2023).

Аналізуючи пояснення громадянина ОСОБА_2 . комісія зробила висновок, що ОСОБА_13 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та ОСОБА_16 порушено вимоги статті 30 Конституції України у якій зазначено, що кожному гарантується недоторканність житла та вимоги абзаців 1, 2, 3, 6, 7, 8 пункту 1, абзацу 1 пункту 2 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України № 1179 від 09.11.2016.

Відповідно до довідки, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Київська міська клінічна лікарня № 8» ОСОБА_2 отримав діагноз у вигляді: ЗЧМТ, забій головного мозку.

Опитаний ОСОБА_11 пояснив, що 12.05.2023 о 19.11 год. в групу ГУНП «Події з особовим складом» надійшло повідомлення з органів охорони здоров`я, щодо самозвернення мешканця АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , який пояснив, що наявні у нього тілесні ушкодження отримав внаслідок побиття працівниками поліції за вищевказаною адресою.

Перевірку даного повідомлення та встановлення всіх дійсних обставин даної події ОСОБА_11 було доручено відповідальному від керівництва Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_10 .

Через деякий час ОСОБА_10 доповів, що до даної події можливо можуть бути причетні працівники ВКП Вишгородського РУП ГУ: ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_1 , ОСОБА_13 , які 10.05.2023 приблизно о 21.00 год. здійснювали розшукові заходи на території Петрівської територіальної громади та спілкувались з ОСОБА_2 за місцем його мешкання. Дані працівники свою причетність, в усній розмові, до нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_2 заперечували.

Таким чином, аналізуючи матеріали службового розслідування у частині відмови надання пояснень працівниками поліції, відносно яких проводиться таке розслідування, вивченням пояснення ОСОБА_2 та керівництва Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, а також враховуючи те, що ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_1 та ОСОБА_13 перебували у ОСОБА_2 за місцем проживання, дисциплінарна комісія прийшла до висновку, що інформація за фактом нанесення тілесних ушкоджень останньому окремими працівниками відділу кримінальної поліції Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, підтвердилась.

У діях оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Вишгородського РУН ГУНП в Київські області лейтенанта поліції ОСОБА_1 вбачаються порушення пунктів 1, 2 частини 1, частини 2 статті 18, частини 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1,2, 13 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статті ЗО Конституції України, пункту 7 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС від 08.02.2019 № 100, пункту 7 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.1 1.2018 № 893, абзаців 1, 2, 3, 6, 7, 8 пункту 1, абзацу 1 пункту 2 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України № 1179 від 09.11.2016, статті 15 Закону України «Про звернення громадян», які виразилися у недотриманні положень Конституції та законів України, інших нормативно- правових актів, що регламентують діяльність поліції, Присяги працівника поліції, неналежному розгляді звернень громадян про вчиненні кримінальні правопорушення, не вжитті вичерпних заходів щодо встановленні всіх істотних обставин події та не поданні рапорту, щодо наявності ознак кримінального правопорушення, не повідомленні на спецлінію « 102» про факт отримання інформації про можливе вчинення особою кримінального правопорушення та не доповіді з даного приводу керівництву Вишгородського районного управління поліції, не сприянні у проведенні службового розслідування, незаконному проникненні на територію домоволодіння громадян, що призвело до порушення права на недоторканість житла останніх, порушенні прав і свобод людини, нанесенні тілесних ушкоджень громадянину ОСОБА_2 .

Вказана подія стала можливою у зв`язку з низькими морально- діловими якостями та низькою правосвідомістю ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_1 та ОСОБА_13 , що унеможливлює їх подальшу службу в поліції.

Наказом ГУ НП в Київській області від 15.05.2023 №187 до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з поліції за порушення службової дисципліни.

Наказом ГУ НП в Київській області від 15.05.2023 №98 о/с вказане дисциплінарне стягнення було реалізовано та звільнено лейтенанта поліції оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі ст. 77 ч. 1 п. 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України «Про Національну поліцію».

Не погоджуючись з наказами відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження, визначено Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі Дисциплінарний статут).

Визначення службової дисципліни міститься у статті 1 Дисциплінарного статуту. Службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Частиною 3 статті 1 Дисциплінарного статут встановлено що, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського (окрім іншого): бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про Національну поліцію" завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено основні обов`язки поліцейського, зокрема, поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

За правилами встановленими статтею 19 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону у разі вчинення протиправних діянь. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

В силу частини 1 статті 64 Закону України "Про Національну поліцію" особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові наступного змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського врегульовано статтею 14 Дисциплінарного статуту.

Зокрема, службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Види дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни наведені в статті 13 Дисциплінарного статуту, найсуворішим з яких є звільнення із служби в поліції, що застосовується як крайній захід дисциплінарного впливу.

Пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40 і пунктом 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

В ході розгляду справи судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та матеріалами службового розслідування те, що позивач перебуваючи на службі в Національній поліції України, будучи зобов`язаним неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки, у порушення вимог пунктів 1, 2 частини 1, частини 2 статті 18, частини 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2, 13 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статті 30 Конституції України, пункту 7 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС від 08.02.2019 № 100, пункту 7 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.1 1.2018 № 893, абзаців 1, 2, 3, 6, 7, 8 пункту 1, абзацу 1 пункту 2 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України № 1179 від 09.11.2016, статті 15 Закону України «Про звернення громадян», які виразилися у недотриманні положень Конституції та законів України, інших нормативно- правових актів, що регламентують діяльність поліції, Присяги працівника поліції, неналежному розгляді звернень громадян про вчиненні кримінальні правопорушення, не вжитті вичерпних заходів щодо встановленні всіх істотних обставин події та не поданні рапорту, щодо наявності ознак кримінального правопорушення, не повідомленні на спецлінію « 102» про факт отримання інформації про можливе вчинення особою кримінального правопорушення та не доповіді з даного приводу керівництву Вишгородського районного управління поліції, не сприянні у проведенні службового розслідування, незаконному проникненні на територію домоволодіння громадян, що призвело до порушення права на недоторканість житла останніх, порушенні прав і свобод людини, нанесенні тілесних ушкоджень громадянину ОСОБА_2 .

Як зазначалось вище судом, за результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія дійшла висновку про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, за порушення службової дисципліни, що виразилось у недотриманні Присяги працівника поліції, невиконанні вимог Закону України Про Національну поліцію, Дисциплінарного статуту Національної поліції України, вимог Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, тощо, та застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Як убачається зі змісту висновку службового розслідування, невиконання/недотримання позивачем службової дисципліни та притягнення його у зв`язку з цим до дисциплінарної відповідальності, не має жодного відношення до розслідування кримінального провадження.

Суд зазнає, що під час розгляду справи встановлюються фактичні обставини справи на підставі матеріалів службового розслідування і перевіряється дотримання відповідачем норм діючого законодавства, що регулює питання притягнення до дисциплінарної відповідальності за порушення службової дисципліни. На переконання суду, відсутність обвинувального вироку у кримінальному провадженні, не може бути підставою для не проведення службового розслідування/перевірки на дотримання поліцейськими дисципліни, а відтак і притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності .

Подібний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, який викладений у поставові від 06.03.2019 року (справа № 826/7065/16), що відповідно до частини 5 статті 242 КАС України суд застосовує у виборі та застосуванні до спірних правовідносин.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити й те, що у рішенні Конституційного Суду України №1-6/2018 від 27.02.2018 року констатовано: У Доповіді Верховенство права, яка схвалена Європейською Комісією "За демократію через право" (Венеціанською Комісією) на 86-му пленарному засіданні (25-26 березня 2011 року), наголошено, що принцип правової визначеності є ключовим у питанні довіри до судової системи і верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію (пункт 44); правова визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин (пункт 46); парламентові не може бути дозволено зневажати основоположні права людини внаслідок ухвалення нечітких законів (пункт 47); правова визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми (поняття "законних очікувань") (пункт 48).

Конституційний Суд України вважає, що принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища людини.

Чинним законодавством не визначено поняття дискредитації.

Дискредитація (від французького слова discrediter - підривати довіру) - це підрив довір`я когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Аналізуючи складові цього поняття, суд дійшов до висновку, що вони тісно пов`язані з морально-етичними нормами. Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Отже, під вчинками, що дискредитують звання працівника Національно Поліції та власне органи національної поліції, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ.

До таких вчинків, слід віднести: вчинення злочину, встановленого вироком суду, що набрав законної сили; скоєння корупційного діяння як різновиду адміністративного правопорушення; систематичне скоєння адміністративних правопорушень, що посягають на встановлений порядок управління, громадський порядок та громадську безпеку; заняття підприємницькою діяльністю; організацію страйків та участь у них; розголошення службової таємниці; появу на службі або поза службою в нетверезому стані, що ображає людську гідність; вживання алкогольних напоїв у форменому одязі у громадських місцях; прийняття наркотичних або токсичних препаратів без рецепту лікаря; систематичне порушення правил носіння форменого одягу, зовнішньої охайності; неодноразове грубе і зверхнє ставлення до громадян; прояви жорстокого або принизливого ставлення до людей; скоєння аморального проступку, не сумісного з продовженням служби ; систематичне поширення компрометуючої інформації за допомогою засобів мас-медіа.

За такими критеріями і слід оцінювати рішення суб`єкта владних повноважень та враховувати, що законність такого не тільки пов`язана з наявністю чи відсутністю рішення у кримінальній справі.

З огляду на вказане, з точки зору стороннього розсудливого спостерігача порушення позивачем цих приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції, і відповідальність за це несе держава.

Зазначене безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.10.2018 року по справі №815/4463/17 сформована наступна правова позиція, яка відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню.

Зокрема, підставою для звільнення позивача зі служби в поліції стали обставини порушення ним службової дисципліни, тобто судом в межах розгляду цієї справи не досліджувалось питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення злочину, а надавалась правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку.

Суд погоджується з висновками відповідача щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Суд зазначає, що реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов`язана із порушенням кримінального провадження та набрання чинності вироком суду. А наявність кримінального провадження, відкритого стосовно особи, яка проходить службу в поліції, чи його відсутність, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" у разі встановлення під час службового розслідування невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни.

Суд наголошує, що під час розгляду справи судом не досліджується питання наявності чи відсутності вини в діях позивача щодо вчинення злочину, надається виключно оцінка наявності дисциплінарного проступку.

В основі поведінки працівника поліції законодавчо закладено етичні, правові та службово-дисциплінарні норми, дотримання яких є одним із головних обов`язків особи, що іде на службу до органів внутрішніх справ. Дана обставина зумовлює підвищений рівень відповідальності працівників поліції, у порівнянні з іншими громадянами, та застосування до них більш суворих дисциплінарних стягнень за дисциплінарні правопорушення.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 04.10.2018 справа 805/996/16-а.

Слід зазначити й те, що в даному випадку, особою було вчинено діяння, несумісне з його посадою. Так, позивачем вчинений проступок, який проявився у порушенні статті 18 Закону № 580-VIII та Присяги працівника поліції. Тим самим, позивачем було скоєно проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Разом з тим, рішення про захід впливу у вигляді звільнення вжито до позивача за дії, що виразились у скоєнні проступку, що підриває авторитет поліції і її працівників в очах громадськості, порушення етики поведінки поліцейського, чим допущено порушення службової дисципліни. Тобто, наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності ґрунтується на самостійних підставах, натомість, встановлення вини позивача у скоєнні злочину є компетенцією кримінального суду.

Суд звертає увагу на те, що як охоронець громадського порядку, держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 у справі "Звежинський проти Польщі" (заява № 34049/96).

Рішення ЄСПЛ у справі "Вільхо Ескелінен та інші проти Фінляндії, заява № 63235/00, рішення від 19 квітня 2007 року.

У зв`язку з цим, суд запровадив функціональний критерій, заснований на характері обов`язків службовця та його відповідальності. Особи, що займають посади, пов`язані з виконанням обов`язків щодо захисту загальнодержавних інтересів або з участю у здійсненні визначених публічним правом повноважень, володіють частиною суверенної влади держави. Держава має законний інтерес щодо налагодження з такими службовцями спеціальних відносин, заснованих на вірності та відданості. З іншого боку, щодо інших посад, які не мають у собі аспектів "державного управління", держава не має такого інтересу. (див. згадану вище справу "Пеллегрін" (Pellegrin), п. 65). Таким чином, Суд постановив, що із сфери застосування пункту 1 статті 6 вилучаються лише такі спори, що порушуються державними службовцями, чиї обов`язки є типовим прикладом специфічної діяльності, пов`язаної з державною службою, оскільки останні діють як представники державної влади і відповідають за захист загальнодержавних інтересів та інтересів інших державних органів. Яскравим прикладом такої діяльності є збройні сили та поліція (п. 66). Суд дійшов висновку, що жодні спори між адміністративними органами та службовцями, які займають посади, пов`язані з виконанням покладених публічним правом повноважень, не входять до сфери застосування пункту 1 статті 6 (п. 67)".

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Разом з тим судом встановлено, що висновок службового розслідування, сформований з урахуванням норм чинного законодавства та у межах компетенції, вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами, тому погоджується з аргументами відповідача про те, що спірні рішення є правомірними та обґрунтованими, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є співмірним до вчиненого проступку.

Проаналізувавши наведене вище в контексті встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції у зв`язку з вчиненням ним дисциплінарного проступку, який компрометує його як поліцейського та дискредитує поліцію в цілому.

Щодо посилань позивача на те, що ОСОБА_2 подав заяву від 16.05.2023 до начальника ГУНП в Київській області, у якій він зазначив, що ним надано передчасну інформацію щодо побиття його працівниками Вишгородського РУП ГУНП в Київській області та заяву від 12.05.2023, у якій зазначено, що до працівників поліції, які брали у нього пояснення 12.05.2023 він претензій не має, а відтак відповідачем безпідставно не взято до уваги вказані заяви та безпідставно притягнуто працівників поліції до відповідальності, суд оцінює їх критично, оскільки матеріалами службового розслідування підтверджується факт побиття ОСОБА_2 працівниками поліції, в тому числі і позивачем.

При цьому, заява від 16.05.2023 була написана ОСОБА_2 вже після прийняття наказу про звільнення позивача з посади.

А зміст заяви ОСОБА_2 від 13.05.2023 не дає підстав стверджувати, що позивач не причетний до факту побиття ОСОБА_2 .

При цьому, з метою встановлення обставин написання вказаних заяв і зміни пояснень, судом в якості свідка, для встановлення обставин справи, викликався громадянин ОСОБА_2 , який не прибув для надання свідчень до суду.

А тому суд не може розцінювати дані заяви як відсутність факту побиття працівниками поліції даної особи.

Щодо тверджень позивача про те, що вид дисциплінарного стягнення застосований за результатами розслідування є неспівмірним, надмірним та непослідовним у порядку застосування, суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження посадових осіб Відповідача щодо проведення службового розслідування із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, поліцейського ступеня тяжкості дисциплінарного проступку є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією відповідача.

Згідно постанови Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25.02.2021 №160/9275/18 погодився з позицією, що визначення виду дисциплінарного стягнення, яке необхідно накласти на поліцейського, є переважним (дискреційним) правом безпосередньо начальника Департаменту патрульної поліції та зазначив, що дискреція це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.

Дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи NR (80)2, прийнятої 11.03.80, державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень як дискреційне повноваження слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою дискреції, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов?язана з владними повноваженнями і їх носіями органами - державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Отже, вибір одного із видів дисциплінарного стягнення належить до дискреційних повноважень органу, що має право приймати рішення за результатами розгляду дисциплінарного провадження.

Відповідно до 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 23.11.2023 у справі №420/14443/22 зробив такий висновок: за змістом частини другої статті 29 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції. Вказаною нормою встановлено правило, відповідно до якого за вчинення поліцейським кожного наступного дисциплінарного проступку неможливо застосувати таке саме або менш суворе дисциплінарне стягнення, якщо це прямо не передбачено цією нормою. Іншими словами, згадана норма визначає, що дисциплінарне стягнення накладається в порядку зростання, а не застосовується послідовно, як помилково вважає позивач.

Отже, повноваження керівника щодо обрання одного з видів дисциплінарного стягнення у період дії воєнного стану залишаються дискреційними, але з урахуванням особливості його застосування, визначеного у статті 29 Дисциплінарного статуту, зокрема, з дотриманням порядку зростання.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про правомірність оскаржуваних у цій справі наказів та про відсутність підстав для їх скасування.

Також, судом не приймаються до уваги посилання позивача на процедурні порушення під час проведення службового розслідування, оскільки судом не встановлено суттєвих порушень проведення службового розслідування, а позивачем не надано відповідних доказів на підтвердження цього.

Водночас, під час судового розгляду підтверджено дотримання відповідачем вимог чинного законодавства під час здійснення процедури службового розслідування, складення висновку та винесення наказу про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції позивача, у зв`язку з чим підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд дійшов висновку, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень доведено правомірність своїх дій та рішень, у той час як позивач не навів достатньо обставин на підтвердження позовних вимог, а відтак у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат у справі відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.