Справа № 160/1138/24
Суддя: Бєломєстнов О.Ю.
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2024 року Справа№160/1138/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бєломєстнова О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним рішення та скасування його, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

14.02.2024 року позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини № НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), у якому просить:

- визнати незаконним рішення Військової частини № НОМЕР_1 від 05.12.2023 року за №3491 щодо відмови ОСОБА_1 на його рапорт від 29 листопада 2023 року (зареєстрований за №5883 від 01.12.2023р.) щодо звільнення на підставі абз. 11. п.п. "г" п.2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку з необхідністю утримання трьох дітей віком до 18 років;

- зобов`язати Військову частину № НОМЕР_1 прийняти рішення і видати наказ, яким звільнити військовослужбовця Військової частини № НОМЕР_1 ОСОБА_1 на підставі абз. 11. п.п. "г" п.2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку з необхідністю утримання трьох дітей віком до 18 років - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України, призваний 24.02.2022 року на військову службу під час загальної мобілізації відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_4 .

29.11.2023 року позивач звернувся до командування ВЧ НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту абз. 11 п.п "г" п.2 ч.4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із перебуванням на його утриманні трьох дітей віком до 18 років.

Листом від 05.12.2023 року № 3491 відповідач відмовив позивачу у звільненні за вказаним рапортом. Позивач не погоджується з такими діями відповідача, оскільки вважає документально підтвердженим органами місцевого самоврядування факт знаходження на його утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2024 року адміністративну справу №160/1138/24 передано на розгляд до Донецького окружного адміністративного суду за підсудністю.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2024 року зазначена вище справа розподілена судді Бєломєстнову О.Ю.

Ухвалою суду від 19.02.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

21.12.2023 року відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити. Свою позицію обґрунтовував тим, що 01.12.2023 року до військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт позивача від 29.11.2023 року про його звільнення з військової служби та небажання продовжувати військову службу, у якому позивач послався на положення пп. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років з наданням документів.

За результатом розгляду відповідачем було відмовлено у реалізації рапорту позивача за браком доказів, які б вказували на підтвердження факту утримання саме позивачем трьох дітей віком до 18 років.

Відповідачем зазначено, що згідно долучених до рапорту додатків, позивачем не надано доказів на підтвердження утримання саме ним неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Як вбачається із доданих до рапорту позивача документів, останнім було укладено шлюб з ОСОБА_5 , про що свідчить свідоцтво про шлюб від 14.08.2020р. НОМЕР_13.

До укладення шлюбу у ОСОБА_6 вже була неповнолітня дитина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також встановлена наявність у позивача двох власних неповнолітніх дітей віком до 18 років.

Проте, згідно положень ч.1 ст.268 Сімейного кодексу України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. Тобто, в контексті зазначених відносин, позивач мав би обов`язок по утриманню неповнолітньої падчерки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якщо її матір (дружина позивача) або зазначені у цій нормі особи (у разі їх наявності) з поважних причин не могли б надавати цій дитині належного утримання.

Відповідач наполягає, що обов`язок щодо утримання неповнолітньої падчерки у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останній немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їй належного утримання.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до статті 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив такі обставини.

Позивач - ОСОБА_1 є громадянином України та учасником бойових дій, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_5 , виданим 21.11.2017 року та посвідченням серії НОМЕР_6 від 22.09.2023 року.

Відповідач - Військової частини № НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) є установою - військовим формуванням, у якому позивач проходить публічну службу.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України призваний 24.02.2022 року на військову службу під час загальної мобілізації відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію", що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_4 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 від 14.08.2020 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено шлюб.

На час укладення шлюбу у дружини позивача була одна неповнолітня дитина: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_8 . Відповідно до зазначеного свідоцтва батько дитини ОСОБА_7 .

Згідно матеріалів справи, у позивача є двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження Серії НОМЕР_9 від 31.07.2023 року видане повторно) від першого браку та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження Серії НОМЕР_10 від 16.12.2016 року).

Позивачем до матеріалів справи долучено довідку органу Державної виконавчої служби та додаткові документи, що підтверджують утримання з останнього аліментів на утримання доньки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також наявність заборгованості з їх сплати.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов, проведного у зв`язку з підтвердженням фактичного місця проживання, сім`я з чотирьох осіб: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають за адресою АДРЕСА_3 (без реєстрації) та родина знаходиться на утриманні батька - ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки від 23.11.2023 року № 01/01-23/187, виданої Службою у справах дитини Криворізької сільської ради Покровського району Донецької області ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 перебувають на утриманні ОСОБА_1 .

Згідно листа Добропільського відділу державної виконавчої служби у Покровському Районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 28.11.2023 року № 22.23-42896 та доданого до листа розрахунку за ВП НОМЕР_12 по виконанню виконавчого листа №227/5459/15-ц, виданого 02.02.2016 року, рахується заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 з квітня 2021 року по листопад 2023 року.

29.11.2023 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку із перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Листом від 02.01.2024 року № 760/грзг/38 ВЧ НОМЕР_11 повідомила позивача, що Командування Сил територіальної Збройних Сил України розглянуло звернення позивача щодо звільнення з військової служби та надала копію відповіді від 05.12.2023 року № 3491 ВЧ НОМЕР_1 про відсутність підстав для звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

З копії вказаного листа від 05.12.2023 року № 3491 вбачається, що надані позивачем документи не підтверджують факт перебування на утриманні у позивача трьох і більше неповнолітніх дітей, щоб могло бути підставою для його звільнення з військової служби на підставі пп. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Законом України «Про внесення зміни до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо додаткової підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану» від 20.09.2022 №2599-ІХ, внесено зміни підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", відповідно до яких військовослужбовці, що проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий час, звільняються з військової служби на підставах:

під час воєнного стану: через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу); перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Стосовно позовних вимог щодо звільнення позивача з військової служби слід зазначити, що аналогічні правовідносини були предметом спору у справі №160/11228/23, яка розглядалась Верховним Судом (постанова від від 14.12.2023р.). У даній справі судом наведений правовий висновок щодо застосування підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» при наявності у позивача падчерки.

У справі, що розглядається, підставою для відмови у задоволенні рапорту позивача також зазначена відсутність у останнього обов`язку щодо утримання падчерки - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 - дитини дружини позивача від першого браку. Такий обов?язок не не може бути покладено на позивача як на вітчима, оскільки у дитини є мати.

Як вже зазначалося, Законом України «Про внесення зміни до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо додаткової підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану» від 20.09.2022 №2599-ІХ, внесено зміни підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", відповідно до яких, військовослужбовці, що проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий час, звільняються з військової служби на підставах:

під час воєнного стану: через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу); перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Як встановлено судом, на час укладення шлюбу у дружини позивача ОСОБА_6 була неповнолітня дитина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком якої є ОСОБА_7 . Відомості про позбавлення останнього батьківських прав у суду відсутні.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч.1 ст. 180 СК України).

Згідно з ч.1 ст. 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (ч.1 ст. 268 СК України).

Виходячи з аналізу вищевказаних норм суд зазначає, що ОСОБА_1 , перебуваючи у шлюбі з громадянкою ОСОБА_5 , має право на участь у вихованні її дітей (за умови проживання однією сім`єю). При цьому обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, як щоб її матір (дружина позивача) або зазначені у вказаній нормі особи (у разі їх наявності) з поважних причин не могли б надавати цій дитині належного утримання.

Надані позивачем довідки органів місцевого самоврядування не спростовують цих висновків, оскільки не посвідчують фактів, з якими ч.1 ст. 268 СК України пов`язує виникнення у позивача саме обов?язку утримувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Такий обов?язок наразі наявний у її батька.

Перебування дитини на утриманні одночасно у батька та відчима Сімейним кодексом України не передбачено.

Зважаючи на це позивачем не надано доказів на підтвердження виникнення у нього обов?язку з утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зокрема рішення суду про усиновлення дитини, про встановлення факту утримання, про позбавлення батьківських прав її батьків, інші доказів на підтвердження такого факту.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм можна дійти висновку, що позивач, перебуваючи у шлюбі з громадянкою ОСОБА_5 , має право на участь у вихованні її дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (за умови проживання однією сім`єю). При цьому саме обов`язок щодо утримання неповнолітньої падчерки у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останній немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їй належного утримання.

Отже, у спірних правовідносинах позивач, звертаючись до відповідача з вказаним рапортом, не надав належних доказів наявності правових підстав застосування до нього п.п.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності/дій та зобов`язання вчинити певні дії є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що звільнення позивача у період дії воєнного стану знаходиться у компетенції командира бригади, а не командира батальйону, яким є Військова частина НОМЕР_1 .

Пунктом 9 ч.1 ст.4 КАС України визначено, що відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Відповідно до п.п. 2 п. 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". У військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Водночас судом встановлено, що позивач звертався із рапортом про звільнення саме до командира військової частини НОМЕР_1 , який листом від 05.12.2023 року відмовив у його задоволенні по суті. Відомостей про належність вирішення спірного питання до компетенції іншого командира вказаний лист не містить.

Враховуючи, що рішення про відмову у звільненні позивача з військової служби прийнято командиром військової частини НОМЕР_1 , суд вважає ВЧ НОМЕР_1 належним відповідачем по справі.

Відповідно до ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 139, 193, 242-246, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним рішення та скасування його, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Повний текст судового рішення складено та підписано 25 квітня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Бєломєстнов О.Ю.