Справа № 260/11152/23
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 квітня 2024 року м. Ужгород№ 260/11152/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - відповідач), в якому просить:

1) відкрити провадження та розглянути справу за правилами спрощеного провадження або ж за моєї відсутності в порядку письмового провадження;

2) адміністративний позов задовольнити повністю;

3) визнати, починаючи з 01 січня 2021 року, протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо не застосування до позивача регіонального коефіцієнту у розмірі 1.1 до посадового окладу, який ураховується при виплаті їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;

4) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, починаючи з 01 січня 2021 року, застосувати до позивача при виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці регіональний коефіцієнт у розмірі 1.1 до посадового окладу, та зобов`язати відповідача здійснити позивачеві перерахунок і виплату з 01.01.2021 недоплаченого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням регіонального коефіцієнту у розмірі 1.1 до посадового окладу;

5) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені судові витрати (а.с.1-4).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Рішенням Вищої Ради Правосуддя від 14 серпня 2018 року №2604/0/15-18 позивача звільнено з посади судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у зв`язку з поданням заяви про відставку і, як наслідок, 03 вересня 2018 року наказом в.о. голови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за № 266/02-06 - відраховано як суддю, у тому числі як заступницю голови цього ж суду, зі штату даного суду днем 04 вересня 2018 року. Починаючи з вересня 2018 року і по день звернення до суду відповідач ГУ ПФУ в Закарпатській області виплачує позивачеві щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці. Однак, як виявилося позивачем на початку листопада 2023 року під час детальних розрахунків, починаючи з січня 2021 року і станом на день звернення до суду відповідач незаконно і систематично (тривалий час) учиняє по відношенню до позивача протиправні дії щодо обрахунку розміру її посадового окладу, який враховується при виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме без застосування регіонального коефіцієнту 1.1 до посадового окладу з огляду на таке.

Так, 17 листопада 2023 року позивач звернулася до відповідача (заява за вх. № 9345/М-070023-23) про здійснення їй належного перерахунку і виплату недоплачених сум із урахуванням 1.1 регіонального коефіцієнту до розміру посадового окладу, надавши при цьому знову відповідну довідку ТУ ДСА в Закарпатській області за № 4099 від 14.11.2023, що її посадовий оклад складає саме: 69 366,00 грн. (2 102,00 грн. х 30 х 1.1 регіональний коефіцієнт = 69 366,00 грн.), а не як помилково вважає на протязі 2021-2023 років відповідач - у розмірі 63 060 грн. (2 102,00 грн. х 30 = 63 060 грн.) без застосування даного коефіцієнту 1.1. При цьому відповідні довідки, які видані ТУ ДСА в Закарпатській області за 2021 і 2022 роки, щодо посадового окладу позивача з урахуванням 1.1 регіонального коефіцієнту, тобто в розмірі 69 366,00 грн., а не 63 060 грн., надавалися ГУ ПФУ в Закарпатській області й пенсійному органу вони відомі.

Проте 11 грудня 2023 року відповідач на заяву ОСОБА_1 від 17.11.2023 за вх. № 9345/М-070023-23 відмовив останній у належному перерахунку і виплаті недоплачених сум із урахуванням 1.1 регіонального коефіцієнту до посадового окладу посилаючись на ще помилково видану щодо розміру мого посадового окладу довідку ТУ ДСА в Закарпатській області від 02.03.2020 № 1132 і рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 у справі № 260/3093/20, які не мають жодного відношення до даних спірних правовідносин за період 2021-2023 роки.

На переконання позивача, дії відповідача щодо обрахунку і виплаті їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи із січня 2021 року, без урахування 1.1 регіонального коефіцієнту до посадового окладу, є протиправними, у зв`язку з чим остання звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду було залишено дану позовну заяву без руху та надано позивачу десятиденний термін з дня вручення ухвали надати суду оригінал доказу доплати судового збору згідно ставок, передбачених Законом України «Про судовий збір» у розмірі 3,60 грн. (а.с.13-15).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачеві строк на подання відзиву (а.с.19-21).

Представником відповідача заявлено головуючому відвід та ухвалою суду від 25 січня 2024 року визнано необґрунтованою заяву про відвід подану Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області та передано справу для вирішення питання про відвід судді в порядку, встановленому частиною першою статті 31 КАС України (а.с.25, 30-32).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду (головуюча суддя Маєцька Н.Д.) у задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відвід головуючого судді Іванчулинця Д.В. в адміністративній справі № 260/11152/23 відмовлено (а.с.35-37).

У подальшому представником відповідача надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову. Зокрема, відповідач у відзиві зазначив, що організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначає Закон України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII). Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон № 2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу. Згідно ч. 1 ст. 142 Закону № 1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (ч. 2 ст. 142 Закону № 1402-VIII).

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Зокрема, пунктом 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону від 02,06.2016 № 1402- VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Разом з тим, «...Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Також Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

У зв`язку із вищевикладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 визнав неконституційним пункт 25 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2- р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Відтак, Конституційний Суд України визнав неконституційним весь пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, у тому числі й щодо можливості обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання відповідно до положень Закону № 2453-VI.

На час виникнення спірних відносин у цій справі, право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, його розмір, а також його перерахунок врегульовано положеннями статті 142 Закону № 1402-VIII, частиною четвертою якої передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Водночас частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Наведена норма неконституційною не визнавалась.

Отже, до відносин з визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці при проведенні його перерахунку відповідно до частини четвертої статті 142 Закону № 1402-VIII повинні застосовуватись виключно норми цього Закону.

Таким чином, оскільки чинним Законом № 1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування довічного щомісячного грошового утримання, а також виходячи із принципу єдності статусу суддів, відсутні правові підстав для обрахунку (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання виходячи із розміру суддівської винагороди діючого судді та розміру її відсоткового значення одночасно за складовими, які передбачені різними законами.

Тобто, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами частини четвертої статті 142 Закону № 1402-VIII у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною третьою Закону № 1402- VIII.

На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 року по справі №260/3093/20 Головним управлінням здійснено перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці вих.№1132 від 02.03.2020 року, виданої Територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Закарпатській області. Розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці обчислено вірно, згідно вимог статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який становить 52024,50 грн. (104049,00 х 50%).

Підсумовуючи вищенаведене та враховуючи відповідність дій Головного управління нормам чинного законодавства, котрим врегульовані наявні спірні правовідносини, відповідач у відзиві повідомив суд про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову (а.с.26-28).

На виконання вимог ухвали про відкриття провадження, відповідач скерував до суду матеріали пенсійної справи позивача.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що Рішенням Вищої ради правосуддя від 14 серпня 2018 року №2604/0/15-18 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у зв`язку з поданням заяви про відставку і, як наслідок, 03 вересня 2018 року наказом в. о. голови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за № 266/02-06 - відраховано як суддю, у тому числі як заступницю голови цього ж суду, зі штату даного суду днем 04 вересня 2018 року (а.с.10, 11).

Починаючи з вересня 2018 року і станом на день звернення позивача до суду, ГУ ПФУ в Закарпатській області виплачує ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання, як судді у відставці.

Однак, як виявилося позивачем на початку листопада 2023 року під час детальних розрахунків, починаючи з січня 2021 року і станом на день звернення до суду відповідач незаконно і систематично (тривалий час) учиняє по відношенню до позивача протиправні дії щодо обрахунку розміру її посадового окладу, який враховується при виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме без застосування регіонального коефіцієнту 1.1 до посадового окладу з огляду на таке.

На моє переконання ОСОБА_1 , дії відповідача ГУ ПФУ в Закарпатській області щодо обрахунку і виплаті позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи із січня 2021 року і дотепер, без урахування 1.1 регіонального коефіцієнту до посадового окладу, є протиправними, у зв`язку з чим, остання звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правової оцінки спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як регламентовано положеннями частини четвертої статті 43 Конституції України кожен має право, зокрема на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Приписами пункту 14 часини першої статті 92 Конституції України передбачено, що статус суддів визначається виключно законами України. При цьому матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді.

Зміст статей 126, 130 Конституції України акцентують на тому, що Конституція і закони України гарантують, у тому числі незалежність суддів. Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді установлюється лише законом про судоустрій.

У преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) констатовано, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Статтею 4 Закону № 1402-VІІІ визначено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть уноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

За положеннями частини другої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

За приписами пункту 1 частини четвертої статті 135 Закону № 1402-VIII до базового розміру посадового окладу визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовується регіональний коефіцієнт 1.1, якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб.

Загальновідомим є факт і не повинен заперечуватися відповідачем або доказуватися позивачем, що ОСОБА_1 здійснювала правосуддя в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області, розташованою у м. Ужгороді, який беззаперечно має кількість населення у понад 100 000 осіб.

Водночас ці положення статті 135 Закону № 1402-VІII неконституційними не визнавалися.

Також суд звертає увагу на те, що дані приписи закону набрали чинності ще до відставки позивача, а відтак їх положення апріорі поширюються на ОСОБА_1 .

Отже, зважаючи на вказані вище тривалі протиправні дії відповідача щодо не застосування до позивача з січня 2021 року під час обрахунку і виплаті їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 1.1 регіонального коефіцієнту до посадового окладу, а також ураховуючи на відсутність у ГУ ПФУ в Закарпатській області у даному випадку дискреційних повноважень, останнього слід зобов`язати починаючи з 01 січня 2021 року здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 недоплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зі застосуванням 1.1 регіонального коефіцієнту до її посадового окладу.

За правилами встановленими ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню у повній мірі.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір, який в силу вимог статті 139 КАС України підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.9, 14, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо не застосування до ОСОБА_1 регіонального коефіцієнту у розмірі 1.1 до посадового окладу, який ураховується при виплаті їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01 січня 2021 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 01 січня 2021 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 недоплаченого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням регіонального коефіцієнту у розмірі 1.1 до посадового окладу та з врахуванням раніше виплачених сум.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяД.В. Іванчулинець