Справа № 520/25298/23
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2024-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2024 р. №520/25298/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мороко А.С., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 , періоду роботи під час відрядження в Монгольську Народну Республіку з 30.12.1987 року по 14.12.1991 року та періоду щорічної відпуски, невикористаної за весь час відпрацьований за кордоном з 15.12.1991 року по 30.03.1992 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 31.07.2023 року № 2000-0302-9/102916 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) періоду роботи під час відрядження в Монгольську Народну Республіку з 30.12.1987 року по 14.12.1991 року та періоду щорічної відпустки, невикористаної за весь час відпрацьований за кордоном з 15.12.1991 року по 30.03.1992 року у повному обсязі;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) від 24.07.2023 року про призначення пенсії за віком та призначити пенсію за віком із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи під час відрядження в Монгольську Народну Республіку з 30.12.1987 року по 14.12.1991 року та періоду щорічної відпустки, невикористаної за весь час відпрацьований за кордоном з 15.12.1991 року по 30.03.1992 року з дня, що настав за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 23.07.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що пенсійний орган безпідставно відмовив у призначенні пенсії за віком, оскільки відомостями трудової книжки підтверджено наявність необхідного страхового стажу. Вважає, що пенсійним органом протиправно не було зараховано до його страхового стажу період роботи з 30.12.1987 року по 14.12.1991 року під час відрядження до Монгольської Народної Республіки та період щорічної відпустки, невикористаної за весь час відпрацьований за кордоном з 15.12.1991 року по 30.03.1992 року.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу засобами поштового зв`язку та отримано адресатом, що підтверджується повідомленням про вручення поштової кореспонденції.

Представник відповідача надав до суду відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи в Монгольській народній республіці згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 22.07.1981, з 30.12.1987 по 14.12.1991, з 15.12.1991 по 30.03.1992, оскільки відсутні підстави для зарахування та звільнення з роботи.

Положеннями ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно ч.2 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України: за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду.

Відповідно 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 31.07.2023 (справа № 62) відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком з мотивів того, що за даними документами до загального страхового стажу не зараховані періоди роботи в Монгольській народній республіці з 30.12.1987 року по 14.12.1991 року та з 15.12.1991 року по 30.03.1992 року, оскільки відсутні підстави на зарахуванні та звільнення з роботи. З огляду на зазначене вирішено відмовити у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач, не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суб`єкта владних повноважень, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірному рішенню суд виходить з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частинами 1, 2 статті 4 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до вимог частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

З матеріалів справи вбачається, що позивач досягнув 60-річного віку 22.07.2023.

Відповідно до частин 1, 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно спірного рішення відповідачем визначений страховий стаж позивача 27 років 07 місяців 20 днів, до загального страхового стажу не зараховані періоди роботи в Монгольській народній республіці з 30.12.1987 року по 14.12.1991 року та з 15.12.1991 року по 30.03.1992 року.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Поряд з цим, у відповідності до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі по тексту також - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з статтею 19 Закону України "Про міжнародні договори України" від 29 червня 2004 року № 1906-IV, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

06.04.1981 року між СРСР і Монгольською народною Республікою підписана Угода про співробітництво у галузі соціального забезпечення, ратифікована 02.12.1981, та яка набула чинності з 28.01.1982.

Ця Угода поширюється на всі види соціального забезпечення громадян, які встановлено або буде встановлено законодавством Договірних Сторін. Під соціальним забезпеченням у галузі пенсійного забезпечення за даною Угодою маються на увазі всі види забезпечення, які надаються громадянам державними органами обох держав у разі призначення пенсії за віком, по інвалідності, а також у зв`язку з втратою годувальника.

Таким чином, законодавством передбачена можливість зарахування до страхового стажу періоду роботи на території Монголії за умови відповідного документального підтвердження.

Пунктом 52 Правил про умови праці радянських працівників за кордоном, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 25.12.1974 № 365 у трудові книжки фахівців, які направляються на роботу за кордон, підприємства (установи, організації) роблять запис про відрядження їх в розпорядження міністерств (відомств) для використання на роботі за кордоном.

Абзацом 2 пункту 53 Правил №365 встановлено, що записи до трудових книжок фахівців проводяться по закінченню їх роботи за кордоном підприємствами (установами, організаціями), в яких вони працювали до виїзду за кордон, на підставі довідок міністерств і відомств. У довідках вказується час роботи за кордоном і займана посада, а також підставу їх видачі (номера та дати відповідних наказів).

Відповідно до п. 29 Правил № 365, за згодою працівника з адміністрацією установи відпустка може бути приєднана з дозволу відповідного міністерства (відомства) до відрядження у СРСР.

В цьому випадку за час проїзду з-за кордону в СРСР (до перетину кордону) та назад працівнику виплачуються заробітна плата та добові, а також відшкодовуються інші витрати як відрядженому (пункти 74 та 77 Правил).

У тих випадках, коли до відпустки, використаної працівником у СРСР, приєднується відрядження, виплата заробітної плати та відшкодування витрат за час проїзду з-за кордону в СРСР та назад провадиться як працівнику, який виїжджає у відпустку (пункти 27 та 28 Правил).

Згідно п. 31 Правил № 365, при відрядженні працівника з-за кордону СРСР установа СРСР за кордоном жодних розрахунків за невикористаний відпустку із працівником не проводить. У цьому випадку міністерство (відомство) у розпорядженні якого працівник відряджений, зобов`язаний надати працівникові чергову відпустку пропорційно до часу, опрацьованого за кордоном, за який не була використана відпустка, виходячи з тривалості відпустки, встановленої пунктами 23 та 24 цих Правил. У разі звільнення працівника міністерство (відомство) виплачує йому у такому ж порядку грошову компенсацію за невикористану відпустку.

Крім того, пунктом 70 розділу 4 цих же Правил про умови праці радянських працівників за кордоном, визначено, що за працівниками, скерованим в службове відрядження з СРСР за кордон, зберігається робоче місце (посада) і середній заробіток.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 з 03.12.1984 працював теслею слюсарем в Монтажно будівельному підрозділі «Підряд 2» Будівельного управління «Машбуд-1» Загальнобудівельного тресту «Промбуд 2» комбінату «Харківпромбуд» Міністерства промислового будівництва Української РСР (запис № 4 від 03.12.1984); ОСОБА_1 відправлено у відрядження у Монгольську народну республіку строком на один рік згідно наказу № 165-К від 19.12.1987 (запис № 6 від 24.12.1987); у період з 30.12.1987 по 14.12.1991 ОСОБА_2 знаходився у відрядженні у Монгольській народній республіці, з 15.12.1991 по 30.03.1992 знаходився у щорічній відпустці (запис № 7).

Як зазначив позивач у позовній заяві, після закінчення роботи в Монгольській народній республіці та закінчення відпустки він повернувся на підприємство, в якому працював до виїзду за кордон, що підтверджується записом в трудовій книжці позивача № 8 від 31.03.1992, вчиненому на підставі наказу № 7-2 від 22.01.1992.

Також, довідкою Всесоюзного виробного об`єднання «Закордонбуд» від 16.01.1992 підтверджено, що у період з 30.12.1987 по 14.12.1991 ОСОБА_2 знаходився у відрядженні у Монгольській народній республіці, відпустка з 15.12.1991 по 30.03.1992; у відповідності до Постанови Ради Міністрів СССР № 365 від 25.12.1974 та постанови Комітету СССР по праці та соціальним питанням № 225, перебування спеціалістів за кордоном не перериває їх трудовий стаж, який вони мали до виїзду за кордон, при умові поновлення на роботі після повернення в СССР протягом двох місяців, не рахуючи часу переїзду до місця постійного проживання та перебування у відпустці, яка не використана під час роботи за кордоном.

Суд зазначає, що записи у трудовій книжці позивача щодо відрядження в Монгольську Народну Республіку здійснено у відповідності до Правил про умови праці радянських працівників за кордоном, містяться посилання на відповідні накази, записи вчинено чітко, ясно, без дефектів та виправлень, позивачем додатково також залучено довідку Всесоюзного виробного об`єднання «Закордонбуд» від 16.01.1992, в якій зафіксовано період перебування позивача у відрядженні та період відпустки (зауважень щодо якої ГУ ПФУ в Харківській області не висловлено), відповідачем також не заперечується можливість включення періоду відпустки позивача з 15.12.1991 по 30.03.1992 до періоду роботи в Монгольській народній республіці (що не суперечить Правилам № 365), а відразу після повернення з відрядження позивача зараховано на підприємство, звідки ОСОБА_1 було направлено у відрядження, що, відповідно вказує на дотримання вимог Правил № 365 про умови праці радянських працівників за кордоном.

ГУ ПФУ в Харківській області ані у спірному рішенні, ані у відзиві на позов не уточнено таких підстав неможливості зарахування до загального страхового стажу позивача періодів відрядження до Монгольської Народної Республіки з 30.12.1987 по 14.12.1991, з 15.12.1991 по 30.03.1992, як «відсутність підстав на зарахування та звільнення з роботи» (процитовано дослівно зі змісту спірного рішення відповідача та відзиву на позов).

Таким чином, суд приходить до висновку про можливість зарахування до стажу роботу позивача період його відрядження до Монгольської Народної Республіки з 30.12.1987 по 14.12.1991, з 15.12.1991 по 30.03.1992, а тому рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 31.07.2023 № 2000-0302-9/102916 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 підлягає скасуванню, як безпідставне та необґрунтоване.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 30.12.1987 по 14.12.1991, з 15.12.1991 по 30.03.1992 під час відрядження до Монгольської Народної Республіки.

В свою чергу, уповноваженим органом для призначення пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого входить розгляд документів, розрахунок страхового стажу, а тому, через неможливість втручання в дискреційні повноваження відповідача, вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком задоволенню не підлягають.

Суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 23.07.2023 з урахуванням висновків суду та зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 30.12.1987 по 14.12.1991, з 15.12.1991 по 30.03.1992 під час відрядження до Монгольської Народної Республіки.

Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до положень ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 31.07.2023 № 2000-0302-9/102916 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 12.12.2022 року з урахуванням висновків суду та зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) період роботи з 30.12.1987 по 14.12.1991, з 15.12.1991 по 30.03.1992 під час відрядження до Монгольської Народної Республіки.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн.60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя А.С.Мороко