Справа № 160/7157/24
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2024-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

26 квітня 2024 рокуСправа № 160/7157/24

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Рябчук О.С., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа: Начальник ГУНП в Дніпропетровській області полковник Ганжа Олександр Олександрович про визнання незаконним та скасування наказу, -

УСТАНОВИВ:

19.03.2024 року за допомогою "Електронної пошти" до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа: Начальник ГУНП в Дніпропетровській області полковник ОСОБА_2 , в якій позивач просить:

- витребувати у Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Криворізького РУП ГУНП №2001к від 02.11.2023 року;

- визнати незаконним та скасувати наказ №2001к від 02.11.2023 року начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області - ОСОБА_2 , про притягнення до дисциплінарної відповідальності, в частині звільнена зі служби інспектора сектору ювенальної превенції відділу відділу превенції Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта ОСОБА_3 ;

- поновити ОСОБА_3 на посаді інспектора сектору ювенальної превенції відділу відділу превенції Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області;

- стягнути з ГУНП в Дніпропетровській області на користь старшого лейтенанта ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.11.2024 року до дня фактичного поновлення на посаді.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа розподілена судді О.С. Рябчук.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення ( виклику ) учасників справи ( у письмовому провадженні) з 22.04.2024 року за наявними у справі матеріалами та було витребувано додаткові докази у справі.

Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

10.04.2024 року від Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області надійшов відзив проти позову, яким відповідач позовні вимоги заперечує в повному обсязі.

10.04.2024 року Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області було заявлено клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду.

В обґрунтування заявленого клопотання Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області вказує, що позивачем пропущено строк звернення з позовом, оскільки ч. 4 ст. 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Так, з наказом ГУНП від 02.11.2023 року № 2001к ОСОБА_1 ознайомлений 06.11.2023 року під підпис (копія відомості з відміткою про ознайомлення додається). 08.11.2023 року ОСОБА_1 ознайомлений та отримав під підпис копію наказу ГУНП від 07.11.2023 року № 793 о/с (копія наказу № 793 о/с з підписом позивача додається; копія послужного списку з відміткою на першому аркуші про отримання копії наказу та трудової книжки 08.11.2023 року додані до відзиву). Таким чином вважає, що не пізніше 08.11.2023 року позивач дізнався про можливе порушення своїх прав, свобод чи інтересів в частині видання ГУНП наказів від 02.11.2023 року № 2001к, від 07.11.2023 року № 793о/с.

Окрім цього, копії оскаржуваних наказів додатково були направлені позивачеві засобами поштового зв`язку.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2024 року адміністративний позов залишено без руху.

Позивачу запропоновано усунути недоліки позову протягом 10-ти днів з дня отримання копії ухвали суду про залишення позову без руху шляхом надання суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням причин поважності його пропуску з доказами на їх підтвердження.

На виконання вимог даної ухвали від 12.04.2024 р. позивачем було надано до суду клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду. В обґрунтування причин поважності пропуску зазначеного строку звернення вказує, що оскаржуваний наказ позивачеві наручно не видавався. ОСОБА_1 був лише ознайомлений з вищевказаним наказом. Також зазначає, що долучене відповідачем поштове повідомлення про вручення не є належним доказом, оскільки неможливо встановити особу, яка отримала поштову кореспонденцію. Висловлює заперечення проти надання суду особистої справи ОСОБА_1 разом з відзивом проти позову.

Розглянувши надане позивачем клопотання про поновлення пропущеного строку звернення та доводи в його обґрунтування суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частинами 1 і 2 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За змістом частини 1 статті 123, частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач має право звернутися до суду з заявою про його поновлення, в якій вказати про підстави для поновлення строку та зобов`язаний додати докази поважності причин його пропуску.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №№22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі ВАТ «Нафтова компанія Юкос» проти росії).

Окрім того, згідно із пунктом 46 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі (надалі по тексту також - Рішення Суду) «Устименко проти України» (заява №32053/13 від 29.01.2016), одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений «особливими і непереборними» обставинами.

У пункті 47 Рішення Суду зазначено, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип resjudicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 за №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Крім цього, при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №340/1019/19).

Так, позивач оскаржує наказ від 02.11.2023 року № 2001к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Криворізького РУП ГУНП». ОСОБА_1 зазначає, що з наказами його не було ознайомлено в встановленому законодавством порядку та не було вручено йому трудову книжку при звільненні.

Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області разом з клопотанням про залишення адміністративного позову без розгляду надано матеріали службового розслідування.

Так, наказ ГУНП від 02.11.2023 року № 2001к ОСОБА_1 ознайомлений 06.11.2023 року під підпис ( копія відомості з відміткою про ознайомлення додається). 08.11.2023 року ОСОБА_1 ознайомлений та отримав під підпис копію наказу ГУНП від 07.11.2023 року № 793 о/с ( копія наказу № 793 о/с з підписом позивача додається; копія послужного списку з відміткою на першому арк.. про отримання копії наказу та трудової книжки 08.11.2023 року додані до відзиву).

Також представник позивача у своїй заяві від 24.04.2024 року не заперечує факт ознайомлення з оскаржуваним наказом ОСОБА_1 06.11.2023 року.

Проте, на думку представника позивача, факт ознайомлення позивача з наказом від 02.11.2023р. № 2001к 06.11.2023 року не є належним доказом того, що позивач саме цієї дати дізнався про свої порушені права, оскільки вважає, що саме отримання паперової копії наказу дало змогу дізнатись про порушене право.

Суд констатує, що заява позивача від 24.04.2024 так і не містить посилання на обґрунтовані, поважні причини пропуску строку звернення до суду, а доводи позивача не спростовують позиції суду щодо наявності підстав для обмеження права на звернення до суду місячним строком.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, що повинно бути підтверджено належними доказами.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач не обґрунтував дотримання строків звернення до суду щодо заявлених позовних вимог та не подав належні і допустимі докази на підтвердження існування об`єктивних причин, які унеможливили подання позовної заяви з наведеними позовними вимогами у межах строку, встановленого процесуальним законом.

Отже, недоліки позову не усунені позивачем у строк, встановлений судом.

Згідно з п. 1 ч.4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи, що станом на 26.04.2024 року вимоги суду, викладені в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2024 р., не виконані, недоліки позову не усунені позивачем, суд вважає, що в даному випадку наявні всі передбачені законом умови для застосування наслідків, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, враховуючи невиконання позивачем вимог ухвали суду та не усунення недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, позов слід повернути позивачу.

Керуючись ст.ст. 169, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа: Начальник ГУНП в Дніпропетровській області полковник Ганжа Олександр Олександрович про визнання незаконним та скасування наказу - повернути позивачу ОСОБА_1 .

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала про повернення позовної заяви може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук