Справа № 240/39589/21
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2024-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року м. Житомир справа № 240/39589/21

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Липи В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання ппротиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №235 від 20.10.2021 в частині виключення його зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 20 жовтня 2021 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити його у списках військової частини НОМЕР_1 з 20 жовтня 2021 року;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у ненаправленні його на обстеження військово-лікарською комісією у зв`язку зі звільненням з військової служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 направити позивача на обстеження військово-лікарською комісією.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідачем безпідставно звільнено позивача без проведення усіх необхідних розрахунків. Стверджує, що відповідачем протиправно не направлено позивача на обстеження військово-лікарською комісією, оскільки він звертався з відповідним рапортом, натомість відмову від проходження такого обстеження не надавав.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач, на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі, до суду направив відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою від 25.07.2022 зупинено провадження в адміністративній справі № 240/39589/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії до припинення перебування військової частини НОМЕР_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Ухвалою від 29.04.2024 поновлено провадження в даній адміністративній справі.

Суд, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 по 20.10.2021.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.10.2021 №235 ОСОБА_1 з 20.10.2021 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Вважаючи протиправним звільнення позивача без проведення всіх необхідних розрахунків та без направлення відповідачем на проходження обстеження військово-лікарською комісією, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з п.п. а п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації), у зв`язку із закінченням строку контракту.

Відповідно до ч. 9 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно ч. 4 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, також застосовується відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (у редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, а саме прийняття спірного наказу).

Так, дійсно згідно п.242 Положення особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 116 Кодексу законів про працю України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Враховуючи, що до дня виключення зі списків особового складу військовослужбовець виконує свої службові обов`язки, отримує грошове забезпечення, то трудові відносини військовослужбовця припиняються саме з часу виключення його зі списків особового складу.

При цьому у разі непроведення повного розрахунку військовою частиною з особою, звільненою з військової служби, порушується право працівника на отримання всіх сум, які належали до виплати при звільненні.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9).

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16 СМ, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12 ).

Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Для ефективного судового захисту прав, свобод або законних інтересів особи важливим є обраний позивачем спосіб захисту, який має відповідати природі такого права або охоронюваного законом інтересу, характеру протиправного посягання та бути ефективним.

В позовній заяві позивач зазначає, що відповідач не здійснив з ним повного розрахунку за всіма видами належного йому на день звільнення матеріального та грошового забезпечення по яким був відсутній спір, а саме згідно оспорюваного наказу не було сплачено грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку, грошову компенсацію за неотримане речове майно.

Отже, позивач фактично не погоджується з тим, що з ним при звільненні не проведено повного розрахунку.

Проте, суд зазначає, що непроведення в день виключення зі списків особового складу повного розрахунку не може бути самостійною підставою для визнання наказу про виключення позивача зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення протиправним.

Скасування наказу про виключення позивача з особового складу не забезпечить ефективне поновлення його прав. У зв`язку з чим, суд доходить висновку про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх порушених прав.

Суд наголошує, що бездіяльність відповідача щодо непроведення повного розрахунку в день звільнення може бути підставою для відповідальності відповідача за статтею 117 Кодексу законів про працю України, якою встановлено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Відтак, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказ командира військової частини НОМЕР_1 №235 від 20.10.2021 в частині виключення позивача зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 20 жовтня 2021 року та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 у списках військової частини НОМЕР_1 з 20 жовтня 2021 року є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо позовним вимог про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у ненаправленні позивача на обстеження військово-лікарською комісією у зв`язку зі звільненням з військової служби та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 направити позивача на обстеження військово-лікарською комісією, то суд зважає на слідуюче.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до пунктів "а", "б" частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби: у зв`язку із закінченням строку контракту (п. а); за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби. (п. б)

Згідно з п.35 Положення №1153/2008 контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення):1) за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених підпунктами «а» - «г», «д», «е», «є», «з» - «й» та «л» пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Під час дії особливого періоду контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби за рішенням командування військової частини у період: після закінчення строку проведення мобілізації та до моменту введення воєнного стану - на підставах, передбачених пунктом 2 (крім підстав, передбачених підпунктами «ґ», «й» та «к») частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; протягом строку проведення мобілізації та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації - на підставах, передбачених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; 2) за бажанням військовослужбовця - за наявності підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «ґ», «ж», «к» пункту 1, а в особливий період (крім строку проведення мобілізації та дії воєнного стану) - за наявності підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «ґ», «й» та «к» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України, що передбачено частиною 7 статті 26 Закону №2232-XII.

Порядок проходження військової служби за контрактом також визначений розділом II Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 (далі - Інструкція № 170), згідно з пунктом 2.12 якої контракт про проходження служби припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби з підстав, визначених пунктом 35 Положення №1153/2008. Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153.

Згідно з пунктом 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) військовий комісаріат, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 240 Положення №1153/2008 визначено, що військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом. Військовослужбовці, які були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, та яким згідно з прийнятими рішеннями дозволено проходити військову службу за контрактом на визначених посадах, можуть бути звільнені з військової служби до закінчення строку контракту в порядку, визначеному пунктом 35 цього Положення.

Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформляються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення.

Згідно з пунктом 1.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800 (далі - Положення № 402), придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначення необхідності і умов застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям визначає військово-лікарська експертиза.

Відповідно до пункту 2.1 Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Пунктом 22.12 Положення №402 визначено, що постанова ВЛК про ступінь придатності військовослужбовця до військової служби чинна протягом 12 місяців з моменту проведення медичного огляду. Якщо постанова ВЛК не реалізована та в стані здоров`я оглянутого, незалежно від терміну, за його заявою або висновками лікарів військових (цивільних) лікувальних закладів виникли зміни, то проводиться повторний медичний огляд.

Аналіз наведеним норм свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, у тому числі, за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або обмежену придатність до військової служби.

Визначення ж придатності за станом здоров`я до військової служби військовослужбовців забезпечується військово-лікарською експертизою, направлення на яке видається, у тому числі, командирами військової частини.

Відповідно до пункту 1.12. Положення №402 обов`язково проводиться медичний огляд госпітальними (гарнізонними) ВЛК військовослужбовців для визначення ступеня придатності до військової служби:

курсантів (студентів) під час переходу на останній курс навчання та укладання контракту про проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу;

військовослужбовців після 40-річного віку, які виявили бажання проходити військову службу за новим контрактом;

військовослужбовців за контрактом під час проходження ними навчання у навчальних центрах;

військовослужбовців при призначенні на посади від командира окремої військової частини до командувача виду Збройних Сил України включно, а також при призначенні на посади начальників структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України та Міністерства оборони України.

Відповідно до п.235 Положення №402 військовослужбовці за їх бажанням можуть не направлятися на обстеження військово-лікарською комісією в разі звільнення:

у зв`язку із закінченням строку контракту;

за власним бажанням;

за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

через сімейні обставини або з інших поважних причин;

з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Отже, аналізуючи наведені правові норми, слід зазначити, що направлення військовослужбовця, який звільняється з військової служби не є обов`язковою вимогою при звільненні, зокрема, у зв`язку із закінченням строку дії контракту.

Крім того, суд зважає, що в матеріалах справи відсутній рапорт позивача про направлення його перед звільненням для проходження обстеження військово-лікарською комісією з метою встановлення ступеня придатності до військової служби та встановлення причинного зв`язку захворювань.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у ненаправленні на обстеження військово-лікарською комісією у зв`язку зі звільненням з військової служби та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 направити позивача на обстеження військово-лікарською комісією є безпідставними. Судом не встановлено, а позивачем не доведено, що військовою частиною НОМЕР_1 була вчинена бездіяльність при ненаправленні ОСОБА_1 на проходження військово-лікарської комісії, а відтак і обов`язку військової частини НОМЕР_1 направити позивача на проходження військово-лікарської комісії не виникло.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд, оцінивши надані докази, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Липа