Справа № 607/3405/24
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2024-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 607/3405/24 пров. № А/857/7005/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Глушка І.В. та Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від позивача не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 07.03.2024р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській обл. Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (суддя суду І інстанції: Ромазан В.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 14 год. 30 хв. 07.03.2024р., м.Тернопіль; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 07.03.2024р.),-

В С Т А Н О В И В:

12.02.2024р. (згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому відправленні) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати винесену інспектором Управління патрульної поліції /УПП/ в Тернопільській обл. Департаменту патрульної поліції /ДПП/ сержантом поліції Годунко Т.В. постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1362924 від 02.02.2024р., якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.; судові витрати покласти на відповідача (а.с.2-9, 15).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 07.03.2024р. заявлений позов задоволено частково; постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА № 1362924 від 02.02.2024р., згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності ч.1 ст.121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн., скасовано, а справу передано на новий розгляд до УПП в Тернопільській обл. ДПП; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань УПП в Тернопільській обл. ДПП на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 302 грн. 80 коп. (а.с.40-45).

Частково не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_1 , який покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині надсилання матеріалів справи на новий розгляд до УПП в Тернопільській обл. ДПП та стягнення судових витрат, ухвалити в цій частині нове рішення, яким закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення та стягнути на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп. (а.с.52-55).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд задовольнив заявлену позивачем позовну вимогу в повному обсязі скасував спірну постанову, через що сплачений судовий збір підлягає відшкодуванню позивачу повністю.

Відзив на позов від 04.03.2024р. (з долученими додатками) не відповідає вимогам ст.162 КАС України, а тому суд в порушення вимог ст.70 КАС України прийняв його до уваги.

Під судового розгляду суд фактично здійснив вихід за межі позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки позивач не заявляв вимог про передачу справи на новий розгляд до УПП в Тернопільській обл. ДПП, при цьому в судовому рішенні є відсутнім обґрунтування такого способу вирішення заявленого позову.

Також в оскаржуваному рішенні присутні ознаки суперечливої поведінки суду: з одного боку, суд визнав, що відомості про порушення позивачем вимог п.31.4.7 «ї» Правил дорожнього руху /ПДР/ не відповідають обставинам справи; з другого боку, суд зобов`язав відповідача винести постанову про порушення позивачем інших вимог ПДР.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.3 ст.268, ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції, 02.02.2024р. інспектором УПП в Тернопільській обл. ДПП сержантом поліції Годунко Т.В. винесена постанова серії ЕНА № 1362924 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.10).

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що о 21 год. 30 хв. 02.02.2024р. позивач керував по проспекту С.Бандери, 1 в м.Тернополі транспортним засобом марки «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якого в темну пору доби не працював задній габаритний вогонь, чим порушив вимоги п.31.4.7 «ї» ПДР.

Приймаючи рішення по справі та частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що оглядом відеозаписів з відеореєстратора патрульного автомобіля та нагрудних камер працівників поліції, долучених відповідачем до матеріалів справи, встановлено, що дійсно о 21 год. 30 хв. 02.02.2024р. позивач керував по проспекту С.Бандери, 1 в м.Тернополі транспортним засобом марки «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якого в темну пору доби не працював задній габаритний ліхтар. Також працівником поліції були роз`яснені позивачу права, передбачені ст.268 КУпАП.

Разом з тим, при дослідженні змісту оскаржуваної постанови судом з`ясовано, що під час кваліфікації дій позивача працівником поліції вказано лише п.31.4.7 «ї» ПДР, який стосується транспортних засобів, що здійснюють перевезення великогабаритних, великовагових чи небезпечних вантажів.

Зважаючи на викладені обставини, суд вважав за необхідне скасувати постанову відповідача та надіслати справу до УПП в Тернопільській обл. ДПП на новий розгляд, під час якого мають бути забезпечені усі права особи та прийняте рішення, що б відповідало вимогам закону.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині задоволених позовних вимог (скасування постанови відповідача), тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Водночас, в оскарженій частині судового рішення (скерування матеріалів справи на новий розгляд до компетентного органу та розподілу судових витрат) колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Основною підставою для скасування постанови серії ЕНА № 1362924 від 02.02.2024р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, судом фактично визначено недотримання відповідачем приписів ст.283 КУпАП, які були допущені під час складання оскаржуваної постанови.

Зокрема, відповідно до ч.ч.2, 3 ст.283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Із змісту спірної постанови слідує, що в п.5 «Час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення» цієї постанови вказано п.31.4.7 «ї» ПДР, порушення якого допустив позивач в розглядуваному випадку.

Водночас, згідно фактичних обставин справи позивач не здійснював перевезення великогабаритних, великовагових чи небезпечних вантажів, через що приписи п.31.4.7 «ї» ПДР не охоплюють розглядуваний випадок.

Відсутність правильного визначення у постанові відповідача норми ПДР, порушення якої допустив позивач, є самостійною, безумовною підставою для скасування постанови про притягнення особи до відповідальності.

При цьому, питання наявності чи відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення підлягає встановленню під час розгляду уповноваженим суб`єктом справи про адміністративне правопорушення та вирішення питання накладення адміністративного стягнення, на які юрисдикція адміністративних судів, в силу приписів п.3 ч.2 ст.19 КАС України, не поширюється.

Повноваження ж адміністративних судів у справах про накладення адміністративного стягнення обмежуються лише переглядом в порядку ст.286 КАС України постанов про притягнення до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, оскаржувана у цій справі постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню саме з процедурних (процесуальних) підстав. Інші мотиви суду першої інстанції, які стосуються питання доведеності виявленого відповідачем порушення (оцінка змісту відеозаписів, спростування тверджень позивача щодо виконання вимог п.31.5 ПДР, дотримання інспектором поліції порядку розгляду справи), підлягають виключенню з мотивувальної частини рішення суду.

Крім того, скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення з процесуальних підстав потребує повторного розгляду справи про адміністративне правопорушення в порядку, встановленому законом.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 18.11.2021р. у справі № 185/8460/16-а, від 30.08.2022р. у справі № 683/743/17.

Згідно вимог ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Звідси, вказаною нормою передбачені повноваження суду щодо скасування рішення суб`єкта владних повноважень та одночасного надіслання справи на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

У зв`язку із тим, що оскаржувана постанова відповідача підлягає скасуванню через наявність процедурних порушень, що потребує повторного розгляду справи відповідачем в установленому законом порядку, тому підстави для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.121 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП (відсутність події і складу адміністративного правопорушення), є відсутніми.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлений позов є частково підставним та обґрунтованим, через що підлягає до часткового задоволення, з вищевикладених мотивів.

Оскільки заявлений позов задоволено частково, тому суд першої інстанції підставно із врахуванням ч.3 ст.139 КАС України стягнув з відповідача УПП в Тернопільській обл. ДПП суму судового збору в розмірі 302 грн. 80 коп. (половину від сплаченої суми судового збору 605 грн. 60 коп.).

Інші доводи, які наведені апелянтом в поданій скарзі, не спростовують інших висновків суду першої інстанції, а відтак відхиляються апеляційним судом.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно по суті вирішив розглядуваний спір, однак помилково застосував норми матеріального права (не застосував закон, який підлягав застосуванню), через що оскаржуване рішення суду слід змінити в мотивувальній частині шляхом викладення дійсних мотивів часткового задоволення позовних вимог.

В решті рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків прийнятого судом рішення, а тому підстави для його скасування чи зміни у цій частині є відсутніми.

Приймаючи до уваги результат апеляційного розгляду справи, який сформований апеляційним судом в порядку ч.2 ст.308 КАС України (неправильне застосування норм матеріального права, яке встановлено апеляційним судом під час розгляду справи поза доводами апеляційної скарги) та на підставі приписів ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ч.3 ст.268, ст.ст.272, 286, 310, ч.2 ст.313, п.2 ч.1 ст.315, ст.316, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 07.03.2024р. в адміністративній справі № 607/3405/24 змінити в частині мотивів часткового задоволення позовних вимог, виклавши їх в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді І. В. Глушко
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 25.04.2024р.