Справа № 158/4044/23
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2024-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 158/4044/23

адміністративне провадження № К/990/13694/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду

Мельник-Томенко Ж.М., перевіривши касаційну скаргу Масюк Ганни Сергіївни , яка діє в інтересах громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2024 року у справі №158/4044/23 за позовом ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання протиправним і скасування рішення про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства,

УСТАНОВИВ:

Громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області в якому просив визнати протиправним і скасувати рішення відповідача від 12 грудня 2023 року про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 січня 2024 року позов задоволено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2024 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

09 квітня 2024 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга Масюк Ганни Сергіївни , яка діє в інтересах громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2024 року у справі №158/4044/23.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд зазначає таке.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

На обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень у цій справі представниця скаржника зазначила, що підставою касаційного оскарження судових рішень у справі №158/4044/23 є пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме: суд апеляційної інстанції неправильно застосував статтю 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», що суперечить висновкам Верховного Суду, викладеним у його постановах від 23 березня 2023 року у справі №757/56198/21-к, від 20 червня 2019 року у справі №826/5152/16 та від 01 лютого 2024 року у справі №344/9604/23. Також представниця позивача послалася на те, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки доводам позивача про неможливість повернення в країну походження, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Щодо посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України Суд зазначає таке.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

При цьому варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Водночас обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.

Тобто обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Верховний Суд відхиляє доводи Масюк Ганни Сергіївни , яка діє в інтересах громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 про неправильне застосування судом апеляційної інстанції приписів статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», з посиланням на висновки Верховного Суду щодо указаних норм у справах №757/56198/21-к, № 826/5152/16 та №344/9604/23, оскільки правовідносини, що були предметом перегляду судом касаційної інстанції не є подібними до спірних правовідносин, насамперед за їхнім змістом.

Так, у кримінальній справі №757/56198/21-к предметом оскарження було рішення про видачу особи (екстрадицію), прийняте у межах розслідування кримінальної справи, а спір розглядався за правилами кримінального судочинства.

У справі №826/5152/16 позивач просив визнати протиправним і скасувати рішення органу Державної міграційної служби України про відмову у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та зобов`язати відповідача повторно розглянути його заяву.

У справі №344/9604/23 предметом спору також було рішення органу Державної міграційної служби України про примусове повернення до країни походження або третьої країни, однак висновки Верховного Суду сформовані, виходячи із обставин, установлених судами саме у вказаній справі, що мають індивідуальні ознаки, характерні саме для тих правовідносин.

Крім того, Верховний Суд зауважує, що в усіх зазначених представницею скаржника прикладах постанов, ухвалених Верховним Судом, відсутні висновки щодо застосування приписів статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», про які стверджує адвокат.

Суд також звертає увагу на те, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Водночас зміст оскаржених судових рішень свідчить про те, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив саме з недоведеності обставин, з посиланням на докази, надані сторонами на їхнє підтвердження. Зокрема, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач проживає в Україні незаконно, відомостей щодо його легального в`їзду на територію України за період 12 грудня 2018 року - 12 грудня 2023 року суду не надано. ОСОБА_2 не перебуває у процедурі визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і передбачених статтями 30, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» обставин, що перешкоджають його примусовому видворенню з території України судом не встановлено. Крім того, доказів триваючого юридичного переслідування (тобто, наявності порушеної адміністративної, кримінальної справи тощо) позивач також не надав і після виїзду з країни походження одразу за захистом в Україні не звернувся, а тому суд визнав недоведеними його аргументи щодо можливості стати жертвою переслідувань.

У касаційній скарзі не наведено вмотивованих підстав на спростування таких висновків суду апеляційної інстанції, а із доводів касаційної скарги вбачається, що представниця скаржника фактично не погоджується з оцінкою доказів у справі. Такі аргументи є суб`єктивними та свідчать про іншу оцінку обставин у справі, що не відповідає приписам частини другої статті 341 КАС України, згідно з якою оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а позивач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

Також представниця скаржника, серед іншого, у скарзі посилається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, що за змістом відповідає підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Суд звертає увагу позивача, що пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та/або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Посилання на кожен з підпунктів пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України повинно бути належним чином обґрунтовано. Проте мотиви касаційної скарги в цій частині зводяться до відсутності у громадян російської федерації можливості узаконити своє перебування на території України.

Отож, касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень у цій справі, за яких Верховний Суд може відкрити касаційне провадження у цій справі.

Верховний Суд також звертає увагу, що на стадії відкриття касаційного провадження касаційний суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.

У контексті наведеного слід зауважити, що з урахуванням внесених до КАС України змін, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

При цьому такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За викладених обставин касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).

Одночасно Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо буде усунуто обставини, які зумовили її повернення.

За таких обставин, Суд не вирішує клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Керуючись статтями 248, 328, 330, 332, 341, 355, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Масюк Ганни Сергіївни , яка діє в інтересах громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2024 року у справі №158/4044/23 - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяЖ.М. Мельник-Томенко