Справа № 380/1622/24
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2024-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року

справа №380/1622/24

провадження № П/380/1638/24

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Чаплик І.Д.,

секретар судового засідання Моляща Т.В.,

за участю:

представника позивача Медвіль В.О.,

представника відповідача Нирка Н.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернувся до суду із позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Стрийська, буд. 35; ), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Львівській області () про застосування фінансових санкцій за № 1 від 28.12.2023;

визнати протиправним та скасувати Податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області () за № 1 від 28.12.2023.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що податкове законодавство надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення фактичної перевірки за наявності відповідних на те підстав (у спірному випадку на підставі підпунктів 80.2.2., 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України), та за умови прийняття відповідного наказу із зазначенням у ньому таких підстав на її проведення. Однак, відповідачем не надано жодних доказів щодо отримання інформації про порушення вимог законодавства позивачем. Посилання на таку інформацію відсутня в акті перевірки, а сам наказ на проведення перевірки позивачу взагалі не було надано для ознайомлення. Наголошує на тому, що коли позивач прибув на територію ринку у м. Самборі, акт перевірки вже було складено, і працівники відповідача вимагали у позивача поставити підпис про отримання останнього, однак, позивач взагалі був відсутній під час проведення так званої фактичної перевірки, як і був відсутній під час складання відповідного акту, а також не був ознайомлений із наказом на проведення перевірки. Тобто відповідач провів перевірку всупереч вимогам підпункту 80.2.2 пункту 80.2, підпункт 80.2.5 пункту 80.2 ПК України та правовим висновкам Верховного Суду, що є самостійною підставою для визнання Рішення про застосування фінансових санкцій № 1 від 28.12.2023 та Податкового повідомлення-рішення № 1 від 28.12.2023 протиправним. Також звертає увагу суду на те, що відповідачем до матеріалів справи не надано доказів наявності у позивача тютюнових виробів без марок акцизного податку, встановленого зразка, доказів виявлення факту маркування та реалізації тютюнових виробів марками акцизного податку з ознаками підробки, доказів в підтвердження того, що у ході проведення фактичної перевірки встановлено проведення позивачем реалізації та роздрібної торгівлі тютюновими виробами без марок акцизного податку, встановленого зразка. Факт вчинення правопорушення має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може грунтуватися на припущеннях суб`єкта владних повноважень. Вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення позивачем порушень, описаних в акті перевірки, розрахункових документів про реалізацію товару, пояснень продавців (тощо) чи інших доказів, які б підтверджували факт продажу підакцизних товарів за місцем провадження позивачем господарської діяльності, а також давали змогу ідентифікувати підакцизний товар як такий, що придбаний в позивача, або ж реалізований позивачем, або ж особою (продавцем), яка перебуває чи перебувала із позивачем у трудових відносинах. Відсутні також докази непроведення розрахункових операцій через РРО та порушення порядку обліку товарних запасів. Відтак, відповідачем не доведено належними доказами факт вчинення позивачем порушень, які відповідач зазначив у Рішенні про застосування фінансових санкцій № 1 від 28.12.2023 та Податковому повідомленні-рішенні №> 1 від 28.12.2023, а відтак такі є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 29 січня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.

14.02.2024 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що працівниками контролюючого органу перед початком проведення фактичної перевірки 28.11.2023 о 11:30 було здійснено контрольну закупку сигарет «COMPLIMENT AMBER», в кількості 1 пачка, по ціні реалізації 36 грн., за пачку, що підтверджується відеофіксацією, без видачі фіскального чеку (розрахункового документу), та без застосування реєстратора розрахункових операцій, чим порушено вимоги п. 1,2 ст. 3 Закону від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі Закон №265/95-ВР). Наголошує, що ліцензію на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами до перевірки не представлено, чим порушено вимоги ч. 21 ст. 15 Закону №481/95 ВР, а саме: здійснено реалізацію тютюнових виробів без наявної діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами. Також за адресою діяльності: АДРЕСА_2 , що належить суб`єкту господарювання ФОП ОСОБА_1 , виявлено тютюнові вироби (згідно додатку №1 до акту перевірки) на загальну суму 921 грн., без марок акцизного податку встановленого зразка, чим порушено вимоги абз. 3 ч.4 ст. 11 Закону №481/95-ВР та п. 226.5 п. 226.8 ст 226 ПКУ №2755-VI, а саме здійснено реалізацію тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка. Прихідні накладні на описані в (додатку №1 до акту перевірки) тютюнових виробів на загальну суму 921 грн., до перевірки не представлено, чим порушено п.12 ст.3 Закону від 06.07.1995 №265/95-ВР, а саме: не забезпечено облік товарних запасів за місцем їх реалізації/зберігання. Вказує, що системний аналіз підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України передбачає альтернативні підстави проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як в сукупності, так і кожна окремо, а тому в спірному випадку здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. Відповідач зазначає, що від надання письмових пояснень, підписання акту перевірки та направлення на проведення перевірки позивач відмовився, про що складено відповідні акти, а тому ГУ ДПС у Львівській області прийнято оскаржувані рішення та застосовано до позивача штрафні санкції за виявлені порушення.

26.02.2024 на адресу суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких позивач зазначає, що згідно з витягом із додатку 1 до наказу ГУ ДПС у Львівській області від 21.11.2023 за № 4215-ПП відсутні будь - які дані, а саме назва суб`єкта господарювання, код ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, у якого така перевірка мала б проводитись та в кого така призначена. Також, зазначені дані (а саме ФОП ОСОБА_1 та його код ЄДРПОУ) відсутні і в направленнях на перевірку від 21.11.2023 за № 8447, 8448, 8449, 8450. Окрім того, долучені до матеріалів фото та відеофіксації взагалі не містять жодної ідентифікації торгового приміщення, де проводилась перевірка, як і не містять жодного номера торгового приміщення.

Ухвалою від 28.03.2024 суд призначив справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 24.04.2024.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши думку представників сторін з їх участю на засіданні, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.

ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) є фізичною особою-підприємцем згідно із реєстраційним записом №004005185 від 08.03.2023, що підтверджується випискою з ЄДР ЮО ФОП та ГФ. Основний вид діяльності 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами. Місце проживання фізичної особи-підприємця АДРЕСА_1 .

21 листопада 2023 року відповідачем прийнято наказ №4215-ПП про проведення фактичних перевірок, за змістом якого, з метою посилення контролю за виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, запобігання порушень у сфері оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, на підставі статтей 20, 61, 62, підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 та підпунктів 80.2.5, та 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-УІ (із змінами та доповненнями), статті 16 Закону України від 19 грудня 1995 року за №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" наказано провести фактичну перевірку з 21.11.2023 по 30.11.2023 суб`єктів господарювання згідно Додатку №1 щодо дотримання вимог Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-УІ (із змінами та доповненнями), Закону України від 19 грудня 1995 року за №481/95-ВР, Закону України від 06 липня 1995 року за №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та інших законодавчих актів, що регулюють виробництво, зберігання та обіг підакцизних товарів, зокрема, спирту, тютюнових виробів та алкогольних напоїв. В Додатку №1 зазначено суб`єкт господарювання за адресою діяльності; АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ відсутній.

21 листопада 2023 року відповідачем видано направлення за №8450, №8449, №8448, №8447 щодо проведення фактичної перевірки суб`єкта господарювання за адресою діяльності; АДРЕСА_2 (територія ринку), з 21 листопада 2023 року, терміном 10 діб.

За результатами фактичної перевірки складено акт (довідку) №31635/13-01-09-01/ від 29.11.2023 «Про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктом господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі та зберігання алкогольними напоями та тютюновими виробами», яким встановлено порушення вимог пункту 1,2,12 статті 3 Закону України від 06 липня 1995 року за №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", вимог частини 21 статті 15 та абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України від 19 грудня 1995 року за №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" та вимог пунктів 226.5, 226.8 статті 226 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-УІ (із змінами та доповненнями).

За змістом акту фактичної перевірки №31635/13-01-09-01/ від 29.11.2023 зазначено, що працівниками контролюючого органу перед початком проведення фактичної перевірки 28.11.2023 о 11:30 було здійснено контрольну закупку сигарет «COMPLIMENT AMBER», в кількості 1 пачка, по ціні реалізації 36 грн., за пачку (що підтверджується відео фіксацією копія додається), без видачі фіскального чеку (розрахункового документу), та без застосування реєстратора розрахункових операцій, чим порушено вимоги п. 1,2 ст. 3 Закону №265/95-ВР. Ліцензію на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами до перевірки не представлено, чим порушено вимоги ч. 21 ст. 15 Закону №481/95 ВР, а саме: здійснено реалізацію тютюнових виробів, без наявної діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами.

У вищенаведеному місці торгівлі виявлено тютюнові вироби (згідно додатку №1 до акту перевірки копія додається) на загальну суму 921 грн., без марок акцизного податку встановленого зразка, чим порушено вимоги абз. 3 ч.4 ст. 11 Закону №481/95-ВР та п. 226.5 п. 226.8 ст 226 ПКУ №2755-VI, а саме здійснено реалізацію тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка.

Прихідні накладні на описані в (додатку №1 до акту перевірки) тютюнових виробів на загальну суму 921 грн., до перевірки не представлено, чим порушено п.12 ст.3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі Закон №265), а саме: не забезпечено облік товарних запасів за місцем їх реалізації/зберігання.

Від надання письмових пояснень ФОП ОСОБА_1 відмовився.

Працівниками ГУ ДПС у Львівській області здійснено виклик на « 102» та повідомлено про виявлені порушення, згідно даного виклику прибули інспектор ВР ПП Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області старший лейтенант поліції ОСОБА_2 , сержант поліції ВР ПП Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області Терлецький Ю.З. та дільничий Самбірського РВП ОСОБА_3 , для проведення відповідних заходів.

Від підписання та отримання одного примірника акту фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 відмовився, про що працівниками ГУ ДПС у Львівській області складено акт відмови від підписання та отримання акту перевірки.

В матеріалах справи також наявний акт про відмову від підпису у направленнях на перевірку від 29.11.2023 №1469/13-01-09-278.

28 грудня 2023 року Головним управлінням ДПС у Львівській області прийнято рішення про застосування фінансових санкцій від 28.12.2023 № 1, яким згідно з абзацом 7 та 20 частини 2 статті 17 №481/95 ВР до позивача застосовано фінансові санкції в розмірі 17 000 грн. за роздрібну торгівлю тютюновими виробами без наявності ліцензії та в розмірі 17 000 грн. за роздрібну торгівлю тютюновими виробами без марок акцизного податку встановленого зразка, та податкове повідомлення рішення від 28.12.2023 № 1, яким на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України і пункту 1 статті 17 та статті 20 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 957 грн.

Не погодившись з рішенням відповідача позивач звернувся до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статтей67-68 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (далі також ПК України).

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 ПК України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно із підпунктами 21.1.1, 21.1.5 пункту 21.1 статті 21 ПК України, посадові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій; коректно та уважно ставитися до платників податків, їх представників та інших учасників відносин, що виникають під час реалізації норм цього Кодексу та інших законів, не принижувати їх честі та гідності.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

За приписами пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Порядок проведення фактичних перевірок, в тому числі й підстав їх призначення, регламентовано статтею 80 ПК України.

Так, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом та за наявності хоча б однієї з підстав, визначених підпунктами 80.2.1 - 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

Судом встановлено, що підставою для проведення фактичної перевірки у наказі Головного управління ДПС у Львівській області від 21.11.2023 №4215-ПП «Про проведення фактичної перевірки» зазначено підпункти 80.2.5 та 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, без наведення фактичних підстав для його застосування щодо зазначеного платника податків.

За приписами пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (підпункт 80.2.2); у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (підпункт 80.2.5).

Приймаючи наказ про проведення фактичної перевірки позивача, контролюючий орган лише обмежився посиланнями на норми чинного законодавства, в тому числі норми Податкового кодексу України, якими визначено підстави для проведення фактичної перевірки платника податків. Але при цьому відповідач жодним чином не обґрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки позивача, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення, а також не вказав мету перевірки, що має визначатися з підстав проведення перевірки.

Суд зауважує, що стаття 80 Податкового кодексу України передбачає вичерпні підстави для проведення фактичної перевірки. Втім, застосовуючи конкретну правову підставу для призначення такої перевірки, у наказі на перевірку контролюючий орган зобов`язаний не тільки зазначити відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, але й обґрунтувати (пояснити), які саме фактичні підстави (обставини) зумовлюють необхідність проведення фактичної перевірки.

Аналогічного висновку дотримується Верховний Суд у постанові від 12.10.2021 у справі №120/5229/20-а.

Суд встановив, що у наказі від 21.11.2023 №4215-ПП «Про проведення фактичної перевірки» відповідач жодним чином не обґрунтував наявність підстав для перевірки, передбачених підпунктами 80.2.2 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, зокрема щодо отримання контролюючим органом в установленому порядку інформації про порушення платником податків тих вимог чинного законодавства, що підпадають під предмет фактичної перевірки.

Доводи податкового органу про те, що підставою проведення фактичної перевірки слугував контроль за виробництвом та обігом алкогольних напоїв та тютюнових виробів і запобігання порушень у сфері оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, тобто реалізація функції здійснення контролю у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, якою наділений контролюючий орган відповідно до приписів податкового законодавства, жодним чином не підтверджується.

У спірному наказі, який став підставою проведення перевірки, в результаті якої прийнято оскаржувані рішення, не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності позивача та не зазначено, за результатами яких перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів. При цьому, норма п.п.80.2.2 вказана в наказі на проведення перевірки, що зобов`язувало податковий орган конкретизувати та обгрунтувати визначені вказаною нормою підстави і обставини, які обумовлюють їх наявність.

Суд також не заперечує можливості проведення контролюючим органом перевірки з підстав здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, оскільки така функція є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. Тобто, достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального). Суд зазначає про відсутність в наказі обґрунтування жодної з можливих підстав перевірки, визначеної підпунктами 80.2.2 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Відповідно до пункту 80.5 статті 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Пункт 81.1. статті 81 ПК України визначає перелік документів за умови пред`явлення або надіслання посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом.

Цією ж нормою визначено, що непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відтак аналіз зазначених норм свідчить про те, що податковим законодавством передбачений обов`язок вручення оформленого наказу перед проведенням перевірки уповноваженим особам, а саме:

- безпосередньо платнику податків;

- уповноваженому представнику;

- або особам, які фактично проводять розрахункові операції.

Як за змістом наказу на перевірку від 21.11.2023 №4215-ПП «Про проведення фактичної перевірки» (додатку 1), так і за змістом акту №31635/13-01-09-01/ від 29.11.2023 фактична перевірка здійснювалася за адресою діяльності: АДРЕСА_2 . В додатку 1 до наказу на перевірку від 21.11.2023 №4215-ПП вказано суб`єкт господарювання за адресою діяльності АДРЕСА_2 , однак не вказано ідентифікуючих ознак таких суб`єктів господарювання, зокрема, коду ЄДРПОУ/РНКОПП, хоча така колонка в додатку №1 наявна та не заповнена. В акті №31635/13-01-09-01/ від 29.11.2023 вказано за місцем реалізації кіоск АДРЕСА_2 ) ФОП ОСОБА_1 , однак не вказано номер кіоску. При перевірці використано виписку з ЄДР та договір про надання експлуатаційних послуг.

За твердженнями податкового органу, фактична перевірка була проведена у присутності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , який відмовився від підписання акта та отримання його примірника, а також від підпису у направленні на перевірку.

Однак, вручення направлення, наказу на перевірку та акту перевірки позивач заперечує. Відсутні докази ознайомлення позивача з наказом на перевірку, акт про відмову від вручення наказу на перевірку працівниками податкового органу не складено.

Позивач також заперечує проведення перевірки в його кіоску, вказує, що торгівлю здійснює особисто, у вказаний день перевірки кіокс не працював, а складений акт перевірки йому намагались вручити працівники податкового органу в кабінеті директора, куди його викликало керівництво ринку, яке за позицією позивача надало працівникам податкового органу договір про надання експлуатаційних послуг від 01.03.2017 по обслуговуванню торгового приміщення №76, що належить позивачу.

Надаючи оцінку викладеним фактам суд критично оцінює доводи податкового органу щодо оформлення акту перевірки на місці проведення перевірки, надання його для ознайомлення позивачу, а також відмову позивача від підписання акта та отримання його примірника, а також від підпису на направленні на перевірку та наказі про проведення перевірки.

Відповідно до висновку, сформульованого Верховним Судом в постанові від 21 лютого 2020 року по справі №826/17123/18, незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Отже, наявність порушення при призначенні та/або проведенні перевірки може бути покладено в підстави позову про скасування податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення, якщо таке було прийнято за результатами перевірки.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача про відсутність в наказі будь-яких посилань на конкретні фактичні підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють, а також з тим, що в наказі не відображено, у рамках яких заходів відповідач встановив невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів були встановлені факти сумнівності або ж сумнівність яких саме операцій була встановлена податковим органом. Ерім цього, позивача не ознайомлено з наказом на проведення перевірки, чим порушено норми пункту 81.1. статті 81 Податкового кодексу України.

З огляду на вищезазначене, суд доходить висновку про те, що порушення процедури при призначенні та проведенні перевірки є достатньою підставою вважати, що прийняті за її результатами рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо зафіксованих в акті перевірки порушень роздрібної торгівлі тютюновими виробами без наявності ліцензії та роздрібної торгівлі тютюновими виробами без марок акцизного податку встановленого зразка, то суд зазначає таке.

Правовідносини, що визначають основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального на території України, врегульовані Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 року № 481/95-ВР (далі - Закон № 481/95-ВР).

Так, згідно зі ст. 1 Закону №481/95-ВР, роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання (у тому числі іноземних суб`єктах господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування.

Відповідно до абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону №481/95-ВР, алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного збору в порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до пп. 14.1.107 п. 14.1 ст. 14 ПК України, марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів - наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку (пп. 14.1.109 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Згідно із п. 226.1 ст. 226 ПК України, у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов`язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання)товару.

Виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюються відповідно до положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України (пункт 226.3 статті 226 ПК України)

Підпунктом 222.1.2 п. 222.1 ст. 222 ПК України встановлено, що суми податку з урахуванням мінімального акцизного податкового зобов`язання із сплати акцизного податку на тютюнові вироби та ставок податку, діючих відповідно до норм цього Кодексу, виробниками тютюнових виробів сплачуються до бюджету протягом п`ятнадцяти робочих днів після отримання марок акцизного податку з доплатою (у разі потреби) на день подання податкової декларації. Якщо зазначений строк припадає на день наступного бюджетного року, сума акцизного податку сплачується виробникам тютюнових виробів до закінчення бюджетного року, в якому отримані марки.

Згідно із п. 226.9 ст. 226 ПК України, вважаються такими, що немарковані: алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку; алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; вироблені в Україні алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари; алкогольні напої іноземного виробництва з марками акцизного податку, на яких зазначена сума акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням міцності продукції, місткості тари та розміру ставок акцизного податку, діючих на момент виробництва марки.

Також, згідно із пунктом 20 Положення про виготовлення зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1251, маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюється виробниками зазначеної продукції.

Вважаються такими, що немарковані, алкогольні напої та тютюнові вироби у випадках, визначених п. 226.9 ст. 226 ПК України, а також алкогольні напої з марками, що мають такі пошкодження: пошкодження, які унеможливлюють встановлення реквізитів, передбачених абзацом сьомим пункту 5 цього Положення; наявність відкритого надриву з краю марки, розмір якого (ширина, довжина) перевищує такі значення: вертикальний надрив - 4 х 10 міліметрів; горизонтальний - 4 х 20 міліметрів; діагональний -4x18 міліметрів (довжина діагонального розриву визначається як прямокутна проекція); пошкодження, внаслідок яких зменшилася довжина марки на 10 чи більше міліметрів або ширина марки - на 5 чи більше міліметрів; відсутність кута марки площею більше ніж 150 кв. міліметрів, довжина меншої сторони якого становить більше ніж 10 міліметрів.

Відповідно до абзацу 15 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», у разі виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірі 200 відсотків.

Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що законодавством визначена відповідальність у виді щтрафу саме за виробництво, зберігання, транспортування, реалізацію фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку.

Разом з тим, механізм застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону визначає Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 № 790 (надалі - Порядок).

Пунктом 5 вказаного Порядку передбачено, що підставами для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб`єкта господарювання, пов`язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Таким чином, суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють зберігання тютюнових виробів, повинні додержуватись вимог абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», статті 226 ПК України та пункту 20 Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1251, щодо належного маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Склад правопорушення, за яке статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» передбачена відповідальність, утворює факт зберігання, транспортування чи реалізацію алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку.

Разом з тим, необхідною передумовою застосування до суб`єкта господарювання рішення про застосування фінансових санкцій є наявність необхідних доказів на підтвердження порушення таким суб`єктом вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

В підтвердження встановлених в акті перевірки фактів реалізації тютюнових виробів, податковим органом долучено до матеріалів справи фотознімки пачок тютюнових виробів та відеофіксацію, на якому працівниця кіоску здійснює реалізацію сигарет «COMPLIMENT AMBER», а також договір про надання експлуатаційних послуг від 01.03.2017 по обслуговуванню торгового приміщення №76.

Суд зазначає, що долучені до матеріалів справи фотознімки пачок тютюнових виробів та відеофіксація не дають можливості суду встановити факт здійснення реалізації тютюнових виробів саме фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , оскільки вказані докази неможливо прив`язати до вказаної особи відсутній розрахунковий документ, відсутні докази про те, що саме вказаний кіокс належить позивачу, відсутні докази, що продавець на відеофіксації є найманою особою позивача чи здійснювала торгівлю в кіоску позивача, відсутні будь-які докази, які б могли підтвердити факт здійснення перевірки саме кіоску позивача, в тому числі будь-які первинні документи, підтвердження свідків, протоколи, акти, пояснення працівників поліції, яких повідомлено про виявлені порушення та які прибули для проведення відповідних заходів.

Отже, відповідачем до матеріалів справи не надано доказів як релізації, так і наявності у позивача тютюнових виробів без марок акцизного податку, встановленого зразка, під час проведення фактичної перевірки. Також не було надано доказів виявлення факту маркування та реалізації тютюнових виробів марками акцизного податку з ознаками підробки.

Відповідно до статті 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов`язані, зокрема, проводити розрахункові операції на повну суму покупки через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

У статті 2 вказаного Закону визначено, що розрахунковий документ - це документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що доказами вказаного порушення, на який покликається представник відповідача, є відеофіксація, про яку судом зазначено вище. Інших доказів, які би підтверджували факт продажу тютюнових виробів, в матеріалах справи немає.

Абзац 24 ст. 1 Закону № 481/95 встановлено, що ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ, що засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Відповідно до ч. 14 ст. 15 Закону № 481/95, роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Частиною 20 ст. Закону № 481/95 передбачено, що ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на один рік.

Згідно із ч. 21 ст. 15 Закону № 481/95, відвантаження алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, що призначені для реалізації магазинами безмитної торгівлі, здійснюється суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензію на оптову торгівлю алкогольними напоями або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, з оформленням вантажної митної декларації, при цьому мінімальні оптово-відпускні ціни для алкогольних напоїв не застосовуються.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності: виробництво і торгівля спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами і пальним, зберігання пального, яка ліцензується відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону № 481/95, за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Абзацом 6 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95 передбачено, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Відтак, за реалізацію тютюнових виробів без наявності ліцензії передбачено застосування до суб`єкта господарювання штрафних фінансових санкцій.

Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів», затверджений постановою КМ України від 02.06.2003 року № 790.

Зокрема, за приписами пункту 5 зазначеного Порядку підставою для прийняття рішення по застосування фінансових санкцій є матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Водночас, як встановлено судом, доказами вказаного порушення, на який покликається представник відповідача, окрім акту перевірки, є фотознімки, про які судом зазначено вище. Інші докази, які би підтверджували факт продажу тютюнових виробів без ліцензії, в матеріалах справи відсутні.

Отже, в матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення позивачем порушень, описаних в акті перевірки, розрахункових документів про реалізацію товару, пояснень продавців (тощо) чи інших доказів, які б підтверджували факт продажу підакцизних товарів за місцем провадження позивачем господарської діяльності, а також давали змогу ідентифікувати підакцизний товар як такий, що придбаний в позивача, або ж реалізований позивачем, або ж особою (продавцем), яка перебуває чи перебувала із позивачем у трудових відносинах. Відсутні також докази не проведення розрахункових операцій через РРО та порушення порядку обліку товарних запасів.

Таким чином, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів належними та допустимими доказами вчинення позивачем порушень законодавства, що регламентує порядок здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, що вказує на відсутність підстав для застосування до нього санкцій, передбачених Законом №265/95- ВР та Законом №481/95-ВР.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, ст. 6 КАС України та ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen V. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003 року вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку, прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

З врахуванням наведеного суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено належними доказами факт порушення позивачем, про які відповідач зазначив у Рішенні про застосування фінансових санкцій № 1 від 28.12.2023 та Податковому повідомленні-рішенні №> 1 від 28.12.2023, а відтак такі є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши надані сторонами докази та матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені вище критерії при винесенні оскаржуваного рішення відповідачем не дотримані.

На переконання суду, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належить стягнути судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 19-21, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Львівській області () про застосування фінансових санкцій за № 1 від 28.12.2023.

Визнати протиправним та скасувати Податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області () за № 1 від 28.12.2023.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79026, м.Львів, вул.Стрийська, 35, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п.15.5 п.5 розділу VII Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 29.04.2024.

Суддя Чаплик І.Д.