Справа № 420/13479/23
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/13479/23

Перша інстанція: суддя Бойко О.Я.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М. Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У червні 2023 року ОСОБА_2 , які діє в інтересах представник ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Державної установи «Дар`ївська виправна колонія №10» (далі ДУ «Дар`ївська виправна колонія №10»), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 16.05.2022;

- зобов`язати нарахувати та виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 16.05.2022 за цінами предметів речового майна визначеними станом на 01.01.2022.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що, при звільненні його довірителя з військової служби, ДУ «Дар`ївська виправна колонія №10» не виплатила грошову компенсацію за неотримане речове майно.

На звернення позивача від 26.04.2023 про виплату йому грошової компенсації за неотримане речове майно, ДУ «Дар`ївська виправна колонія №10» листом від 22.05.2023 №26-424/ВС повідомила, що установа перебувала на тимчасово окупованій території, а після відновлення доступу до адміністративних будівель зафіксовано факт викрадення основних матеріальних цінностей, відсутність первинної документації та особових справ співробітників.

У зв`язку з цим, як зазначено в листі, ДУ «Дар`ївська виправна колонія №10» не може підтвердити або спростувати інформацію про компенсацію ОСОБА_1 належних до отримання предметів речового майна особистого користування на день звільнення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, позов ОСОБА_1 задоволено.

Суд визнав протиправною бездіяльність ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)» щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 16.05.2022.

Зобов`язав ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)» скласти довідку про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна та на підставі такої довідки провести ОСОБА_1 виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 16.05.2022 за цінами предметів речового майна, визначеними станом на 01.01.2022.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, проаналізувавши вимоги Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 578 (далі Порядок №578) та наданого позивачем атестату №29 на предмет речового майна, дійшов висновку, що за час проходження служби позивач недоотримував речове майно особистого користування відповідно до встановлених норм.

Крім того, як установив суд, на день вибуття (звільнення), позивача видано майно, строк носіння якого закінчився.

До того ж, суд зауважив, що, відповідно до витягу з наказу від 11.05.2022 № 43/ОС позивачу при звільненні з військової служби грошова компенсація за неотримане речове майно не виплачувалась.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

В апеляційній скарзі, ДУ «Дар`ївська виправна колонія №10», посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для вирішення справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ДУ «Дар`ївська виправна колонія №10» розташована на території села Дар`ївка, Херсонського району, Херсонської області.

Дана територія, як указує скаржник, до 11.11.2022 входила до переліку громад, що перебували у тимчасовій окупації, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309.

Також, за твердженням представника ДУ «Дар`ївська виправна колонія №10», після відновлення доступу до адміністративних будівель установи зафіксовано факт викрадення представниками окупаційної влади та військових РФ основних матеріальних цінностей та відсутність первинної документації установи.

Скаржник звертає увагу на значні залишки речового майна на складі установи призначені для видачі особам рядового та начальницького складу, підтверджені описом майна речового складу, складеного комісією під час обстеження приміщень та території після деокупації, відповідно до наказу №4/АГ-22 від 15.12.2022 «Про проведення комісійних обстежень установи та розслідування причин завданої шкоди».

У зв`язку з цим, апелянт вважає, що співробітники забезпечувалися майном в повному обсязі, а тому підстав вважати, що на поточний період існувала заборгованість по забезпеченню речовим майном осіб рядового та начальницького складу немає.

Також скаржник звертає увагу, що, наданий суду, атестат на предмет речового мана від 16 травня 2022 року №29 є недопустимим доказом, оскільки він оформлений неналежним чином.

По-перше, як указує представник відповідача, даний документ не містить гербової печатки, що належить ДУ «Дар`ївська виправна колонія №10».

По-друге, як зауважує представник, він підписаний Павлом Нагорним керівником структурного підрозділу з питань ресурсного забезпечення установи, який звільнений зі служби в ДУ «Дар`ївська виправна колонія №10» 11 травня 2022 року, що підтверджується відповідним наказом.

Позивач та його представник своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 з 01.12.2010 по 16.05.2022 проходив військову службу у ДУ «Дар`ївська виправна колонія №10» у військовому званні підполковник внутрішньої служби, на посаді заступник начальника установи із соціально виховної та психологічної роботи начальник відділу соціально виховної та психологічної роботи.

Відповідно до витягу з наказу № 43/ОС від 11.05.2022 «Про звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України» позивача звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України згідно із пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) 16 травня 2022 року.

Згідно із даним витягом позивачу проведено виплату компенсації за 44 (сорок чотири) доби невикористаної чергової щорічної основної відпустки за 2021 рік та за 15 (п`ятнадцять) діб невикористаної чергової щорічної відпустки за 2022 рік.

26.04.2023 представник позивача звернувся до ДУ «Дар`ївська виправна колонія №10» із заявою, в якій просив виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно.

Листом від 22.05.2023 за № 26-424/ВС відповідач повідомив, що установа не може підтвердити або спростувати інформацію про компенсацію за належні до отримання предметів речового майна особистого користування на день звільнення, оскільки установа перебувала на тимчасово окупованій території, а після відновлення доступу до адміністративних будівель зафіксовано факт викрадення основних матеріальних цінностей, відсутність первинної документації та особових справ співробітників.

На виконання ухвали суду першої інстанції від 05.10.2023 позивач надав, виданий йому атестат №29 від 16.05.2022 на предмет речового майна, відповідно до якого на підставі наказу №_/ОС від 16.05.2022 на день вибуття видано майно, перелік якого міститься в атестаті.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 №2713-IV визначає правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження (далі Закон №2713-IV).

Відповідно до статті 23 Закону № 2713-IV держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби» від 14.08.2013 № 578 затверджено Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби (далі Порядок №578), який визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами.

Пунктом 2 Порядку № 578 визначено, що речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань.

Відповідно до пункту 23 Порядку № 578 грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку на підставі заяви. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається Мін`юстом за пропозицією державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» відповідно до їх закупівельної вартості.

За приписами пункту 27 Порядку №578 під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна.

Розмір грошової компенсації за неотримане речове майно визначається пропорційно часу, що минув з моменту виникнення права на отримання речового майна, до дати звільнення із служби (не враховуючи місяць звільнення).

За приписами пункту 28 Порядку №578 у разі звільнення особи рядового і начальницького складу із служби у запас Збройних Сил їй видається речовий атестат, копія якого додається до особової справи. Якщо протягом 12 місяців після звільнення така особа буде прийнята на службу до Державної кримінально-виконавчої служби, до її речового забезпечення зараховуються раніше отримані предмети речового майна особистого користування, а строк носіння предметів продовжується на період від дня звільнення до дня прийняття на службу.

Аналіз викладених норм свідчить, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Обов`язковою умовою для виплати грошової компенсації є заява (рапорт) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника установи, в якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Як свідчать фактичні обставини справи, ОСОБА_1 , звільняючись з військової служби, не звертався з відповідним рапортом до начальника ДУ «Дар`ївська виправна колонія №10» про виплату компенсації за неотримане речове майно, наказ з цього приводу не приймався і довідка, згідно з додатком №7 до Порядку №578 не складалася.

Матеріалами справи підтверджено, що із заявою про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, позивач звернувся практично через рік.

Відповідаючи на питання чи можна за таких обставин вважати, що ДУ «Дар`ївська виправна колонія №10» допустила протиправну бездіяльність, не виплативши ОСОБА_1 при звільненні грошову компенсація за неотримане речове майно, колегія суддів вважає, що ні.

Є важливим, у цьому аспекті зазначити, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнана протиправною адміністративним судом лише у випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.

У постанові від 01.09.2022 у справі № 990/46/22 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

До того ж, проаналізувавши доводи апеляції що наданий, ОСОБА_1 , до суду атестат №29 від 16.05.2022 на предмет речового майна є недопустимим доказом, колегія суддів установила таке.

Відповідно до додатку №1 до Порядку №578, який містить затверджену форму атестату на предмет речового майна, обов`язковими є реквізити:

номер та серія

наказ, на підставі якого він виданий;

підпис особи, що вибуває;

підпис керівника структурного підрозділу з питань ресурсного забезпечення, яка скріплюється, гербовою печаткою органу чи установи, підприємства.

Водночас, наданий позивачем атестат №29 від 16.05.2022, не містить ані серії, ані номера наказу, на підставі якого він виданий, не містить підпису ОСОБА_1 про його отримання, понад те, він не скріплений гербовою печаткою ДУ «Дар`ївська виправна колонія №10», тобто установою, яка його видала.

Також є важливим, що вказаний атестат підписаний керівником структурного підрозділу з питань ресурсного забезпечення установи підполковником внутрішньої служби Павлом Нагорним, який відповідно до витягу з наказу від 10.05.2022 №41/ОС, звільнений зі служби з посади заступника начальника установи з інтендантського та комунально-побутового забезпечення начальника відділу інтендантського та господарського забезпечення в Державній кримінально-виконавчій службі України, згідно із пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 11.05.2022.

Тобто, на момент складання та підписання вказаного вище атестату (16.05.2022), ОСОБА_3 вже був звільнений та не мав права його підписувати.

Дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (докази в адміністративному судочинстві), встановлюються такими засобами (частини 1, 2 ст. 72 КАС України), зокрема, письмовими доказами (стаття 94 КАС України);

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Отже, за такого правового регулювання, суд першої інстанції не мав права брати до уваги доказ, який одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, а саме атестат №29 від 16.05.2022 на предмет речового майна.

Окрім того, суд не врахував, що речовий атестат оформлюється для того, щоб у разі прийняття на службу особи, протягом 12 місяців після її звільнення, до її речового забезпечення зараховуються раніше отримані предмети речового майна особистого користування, а строк носіння предметів продовжується на період від дня звільнення до дня прийняття на службу.

За таких обставин справи, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції належить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Згідно положень частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, не передбачений.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної установи «Дар`ївська виправна колонія №10» задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року скасувати.

Ухвалити у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 25.04.2024.