Справа № 140/1429/24
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2024-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року ЛуцькСправа № 140/1429/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі ГУ ПФУ в м. Києві, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 2), про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Волинській області про відмову у призначенні пенсії за віком; зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві призначити пенсію за віком з 15 січня 2024 року та зарахувати всі періоди роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 з 15 вересня 1981 року по 15 січня 2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в м. Києві щодо призначення пенсії за віком через ВЕБ-портал Пенсійного фонду України.

Рішенням № 68 від 18 січня 2024 року ГУ ПФУ у Волинській області відмовлено у призначенні пенсії за віком та, відповідно до наданих до заяви документів, страховий стаж позивачки складає 30 років 3 місяці 8 днів.

Свою відмову відповідач 2 аргументував тим, що до страхового стажу не зараховані усі періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 22 вересня 1981 року, оскільки ім`я зазначене на першій сторінці не відповідає даним паспорта ( ОСОБА_2 ).

Зазначає, що під час подачі заяви на призначення пенсії за віком позивачем було подано експертний висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз від 27 грудня 2023 року № 056/1997-н.

Так, у даному висновку передбачено, що українські записи особового імені ОСОБА_3 (паспорт громадянина України, запис ОСОБА_1 ) і ОСОБА_4 (свідоцтво про народження, запис ОСОБА_5 ) та російські записи ОСОБА_3 (паспорт громадянина України, запис російською мовою ОСОБА_6 ) і ОСОБА_3 (трудова книжка, запис російською мовою ОСОБА_6 ) в документах, наданих для експертизи є ідентичними.

Однак вказує, що відповідач 2 не прийняв до уваги експертний висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз від 27 грудня 2023 року №056/1997-п та відмовив у призначенні пенсії позивачу.

Вважає, що записи в трудовій книжці, які підтверджують факт роботи, цілком відповідають Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затверджена наказом Міністерства праці №58 від 29 липня 1993 року (далі Інструкція №58).

Враховуючи наведене вище, рахує, що рішення ГУ ПФУ у Волинській області, яке полягає у відмові призначення пенсії за віком - є протиправними просить адміністративний позов задовольнити повністю (арк. спр. 1-16).

Відповідач 2 у відповіді від 16 лютого 2024 року №0300-0902-9/9588 зазначив, що відповідно до чинного Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України №1058, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) (далі Порядок №22-1) заяви про призначення пенсій розглядаються органами Пенсійного фонду України за принципом екстериторіальності, зокрема, засобами програмного забезпечення визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

З урахуванням зазначеного Порядку №22-1 органом, що приймав рішення за заявою позивача ОСОБА_1 від 13 січня 2024 про призначення пенсії за віком, визначено ГУ ПФУ у Волинській області.

За результатами розгляду заяви від 13 січня 2021 року відповідачем 2 прийнято від 18 січня 2024 року рішення №68 про відмову у призначенні пенсії за віком.

Зазначає, що основними умовами для призначення пенсії за віком є досягнення встановленого законодавством віку, а також наявність на момент звернення до органу Пенсійного фонду страхового стажу (в даному випадку 31 рік).

Повідомляє, що під час проведення правової оцінки трудової книжки позивача від 22 вересня 1981 року серії НОМЕР_1 , посадовими особами відповідача 2 було виявлено розбіжність в записі імені позивача, а саме зазначено російською ОСОБА_3 , що не відповідає паспорту позивача, де зазначено ім`я позивача російською ОСОБА_3 та встановлено відсутність внесення відповідних змін на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки передбачених пунктом 2.13 Інструкції № 58 (пункт 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року №162 було затверджено (далі - Інструкція №162).

Таким чином, на думку відповідача 2, вбачається порушення законодавчих вимог щодо ведення трудових книжок під час заповнення трудової книжки позивача та до страхового стажу Позивача не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки заповненої 22 вересня 1981 року серії НОМЕР_1 .

Отже, при проведенні правової оцінки наданих позивачем документів для призначення пенсії за віком та даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку ГУ ПФУ у Волинській області встановлено, що страховий стаж складає 30 років 03 місяці 08 днів.

У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу відповідачем 2 прийнято рішення від 18 січня 2024 року №68 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з невиконанням однієї із умов призначення пенсії, а саме відсутність страхового стажу починаючи з 1 січня 2024 року - по 31 грудня 2024 року не менше 31 року та просить у задоволенні позову відмовити (арк. спр. 47-52).

У відзиві на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 27 лютого 2024 року ГУ ПФУ в м. Києві позов не визнає та зазначає, що до ГУ ПФУ в м. Києві звернулась громадянка ОСОБА_1 із заявою від 10 грудня 2023 року, щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 13 грудня 2023 року №68 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із тим, що страховий стаж особи становить на момент звернення становив 25 років 4 місяців 6 днів.

До відповідача 1 повторно звернулась позивачка із заявою від 15 грудня 2023 року, щодо призначення пенсії за віком та рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області від 20 грудня 2023 року №68 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком та вказано, що за доданими документами до страхового стажу не враховано трудову книжку НОМЕР_1 , дата заповнення 22 вересня 1981 року, оскільки на першій сторінці трудової книжки зазначене ім`я та по батькові « ОСОБА_7 » (російською мовою) не відповідає імені та по батькові « ОСОБА_8 » (російською мовою) згідно паспортних даних.

Враховуючи вищевикладене, відповідач 1 просив у задоволенні позову відмовити (арк. спр. 93-98).

У поданому запереченні позивач підтримав позицію, зазначену у позовній заяві та додав, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу, неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист (арк. спр. 105-109).

Представником ГУ ПФУ в м. Києві 16 лютого 2024 року подано клопотання про залучення співвідповідача, яке обґрунтоване тим, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 13 грудня 2023 року №68 відмовлено у призначенні пенсії за віком та рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області від 20 грудня 2023 року №68 повторно відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із чим просив залучити в якості співвідповідачів наведені вище територіальні управління пенсійних органів (арк. спр. 87-88).

Суд зауважує, що у спірних відносинах компетентним органом з розгляду заяви ОСОБА_1 , щодо призначення пенсії за віком, визначено ГУ ПФУ у Волинській області області, а тому саме цей орган і має завершити процедуру призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.

Також у суду, за відсутності належного мотивування відповідачем заявленого клопотання, відсутні підстави для залучення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області співвідповідачами у справі.

Враховуючи наведене вище, а також позицію позивача, яка викладена у запереченні, де представник ОСОБА_1 просила у задоволенні клопотання про залучення співвідповідачі відмовити, суд не вбачає за належне щодо задоволення такого клопотання.

Інших заяв по суті справи, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС України) до суду не надходило.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 43).

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідачів у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 13 грудня 2023 року №68 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із тим, що страховий стаж особи становить на момент звернення становив 25 років 4 місяців 6 днів, при необхідних 31 роки (арк. спр. 90).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області від 20 грудня 2023 року №68 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком та вказано, що за доданими документами до страхового стажу не враховано трудову книжку НОМЕР_1 , дата заповнення 22 вересня 1981 року, оскільки на першій сторінці трудової книжки зазначене ім`я та по батькові « ОСОБА_7 » (російською мовою) не відповідає імені та по батькові « ОСОБА_8 » (російською мовою) згідно паспортних даних (арк. спр. 91).

Позивач 13 січня 2024 року повторно звернулась до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком (арк. спр. 55) із пакетом документів, а саме: паспорт громадянина України (арк. спр. 57-63); довідка про присвоєння ідентифікаційного номера (арк. спр. 64); трудова книжка серії від 22 вересня 1981 НОМЕР_1 на ім`я « ОСОБА_6 » (арк. спр. 65-73); довідка від 24 листопада 2023 року №33/11 видана ТДВ «Трикотажна фабрика «Киянка» щодо перейменування підприємства (арк. спр. 74); довідка про заробітну плату для обчислення пенсії від 24 листопада 2023 року №34 (арк. спр. 75); свідоцтво про народження позивачки (арк. спр. 76); свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 (арк. спр. 77); свідоцтво про смерть чоловіка ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 (арк. спр. 78); експертний висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз від 27 грудня 2023 року №056/1997-п, відповідно до якого українські записи особового імені НАТАЛЯ і НАТАША та російські записи НАТАЛИЯ і НАТАЛЬЯ в документах є ідентичними (арк. спр. 83).

Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 18 січня 2024 року №68 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком та як причину зазначено, що до страхового стажу не зараховано усі періоди роботи згідно трудової книжки від 22 вересня 1981 року серії НОМЕР_1 , оскільки ім`я зазначене на першій сторінці не відповідає даним паспорта ( ОСОБА_2 ) (арк. спр. 39).

Уважаючи рішення відповідача 2 щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» протиправним, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону №1058-ІV установлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до статті 27 Закону №1058-ІV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Отже, розмір пенсії за віком залежить від коефіцієнта страхового стажу.

Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі змінами).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року №8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

У законодавстві, що діяло раніше (до 01 січня 2004 року), зокрема, у статті 56 Закону №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Зазначеній нормі Закону №1788-XII відповідає пункт 1 Порядку №637.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (абзац другий пункту 1, пункт 2 Порядку №637).

Згідно із пунктом 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до частини третьою статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж, є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

Спірні правовідносини у справі виникли у зв`язку із відмовою у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1788-ХІІ, яка надана ГУ ПФУ у Волинській області рішенням від 18 січня 2024 року №68.

Відповідно до пункту 1.1 глави 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (далі - Інструкція №162, зі змінами і доповненнями, внесеними постановою Держкомпраці СРСР від 31 березня 1987 року №201) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Пунктом 2.2 глави 2 Інструкції №162 передбачено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого терміну від часу прийому на роботу. У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи у роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження та заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку та статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не записуються.

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції №162 встановлено, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також нагороди і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видачі наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - в день звільнення і повинні чітко відповідати тексту наказу (розпорядженню). Записи проводяться арабськими цифрами (число та місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник підписом засвідчує правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний лист) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або друк відділу кадрів), де вперше заповнювалася трудова книжка (пункт 2.11 глави 2 Інструкції №162).

Отже, обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах, установах, організаціях, покладається саме на відповідальну особу такого підприємства, установи, організації.

На сьогодні порядок ведення трудових книжок визначається спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників. Зазначена Інструкція містить такі ж положення щодо внесення записів про трудову діяльність працівника, заповнення яка містить аналогічні положення щодо заповнення трудових книжок, що й попередня Інструкція.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналіз вказаних норм свідчить, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Суд зауважує, що першочергово спірні періоди роботи позивача не було зараховано до страхового стажу через невідповідність зазначення імені російською мовою трудовій книжці (« ОСОБА_3 ») і даним паспорта громадянина України російською мовою (« ОСОБА_3 »).

Судом досліджено копію трудової книжки серії НОМЕР_1 , у якій містяться записи щодо та трудової діяльності з посиланням на первинні документи для внесення записів.

На переконання суду, в розглядуваному випадку записи трудової книжки читабельні та зрозумілі, між собою пов`язані хронологічно, містять реквізити наказів (їх дату та номер) про призначення на посаду та звільнення з посади; записи засвідчені печатками.

З приводу аргументів відповідача про невідповідність зазначення імені позивачки у трудовій книжці та паспорті суд зазначає, що така невідповідність не може позбавляти права ОСОБА_1 на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого ним стажу.

На думку суду, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки та заповнення паспорта, а тому неправильний переклад імені в паспорті чи в трудовій книжці не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1788-ХІІ.

При цьому суд зауважує, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці, відповідачем не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги при розрахунку страхового стажу.

Крім того, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи паспорті.

До того ж, серед матеріалів справи наявний експертний висновок від 27 грудня 2023 року №056/1997-n Українського бюро лінгвістичних експертиз, яким проведено експертизу вищевказаних документів позивачки, з якого слідує, що українські записи особового імені ОСОБА_9 та російські записи ОСОБА_10 в документах є ідентичними.

Суд також зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, зокрема за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки, іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17, яка підтримана постановою Верховного суду від 04 липня 2023 року у справі №580/4012/19, у якій зазначено, що на особу не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Враховуючи вищенаведене, відмова відповідача у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1788-ХІІ, є протиправною, оскільки стаж підтверджується основним документом - трудовою книжкою працівника (позивача). Недостовірності або інші ознаки юридичної дефектності такого документа не встановлено, а тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, а певні формальні неточності, у відповідності до сформованої позиції Верховного Суду, не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні періодів роботи при розрахунку страхового стажу.

Виходячи з викладеного, рішення від 18 січня 2024 року рішення №68 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1788-ХІІ є протиправним та підлягає скасуванню, отже в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Пунктом 4.2 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку №22-1 передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви позивача та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності, було визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

Згідно з вимогами пункту 4.3 розділу ІV Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до абзацу другого пункту 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Згідно з пунктом 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, а після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що виплачує пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

ГУ ПФУ в м. Києві не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні підстави для задоволення щодо нього позовних вимог.

Отже, саме ГУ ПФУ у Волинській області є уповноваженим органом, який має право приймати рішення про призначення пенсії за віком, а прийнявши таке рішення, має передати електронну пенсійну справу засобами програмного забезпечення до ГУ ПФУ в м. Києві за місцем проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується - у справі Гурепка проти України (Gurepka v. Ukraine); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце ( рішення від 26.10.2000 р. у справі Кудла проти Польщі (Kudla v. Poland), ) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі Гарнага проти України (Garnaga v. Ukraine).

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів РЄ державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Статтею 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зауважує, що відповідно до пункту першого статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Разом з тим, частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом не повинен виходити за межі цих вимог. Вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів неможливий у заявлений позивачем спосіб. Такий вихід за межі позовних вимог має бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява.

Такий висновок зроблено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2023 року №640/3565/21, від 19 лютого 2019 року у справі №824/399/17-а, від 24 вересня 2019 року у справі №819/1420/15.

Враховуючи приписи пункту першого статті 45 Закону №1058-IV, факт звернення позивача із заявою про призначення пенсії 13 січня 2024 року, суд уважає, що з метою належного захисту порушених прав, належить зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 10 січня 2024 року та зарахувати всі періоди роботи, передбачені трудовою книжкою позивачки серії НОМЕР_1 .

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 КАС України).

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, з урахуванням правових висновків Верховного Суду, встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, виходячи з наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 18 січня 2024 року рішення №68 про відмову у призначенні пенсії за віком, відповідно до Закону №1058-IV та зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 10 січня 2024 року та зарахувати всі періоди роботи, передбачені трудовою книжкою позивачки серії НОМЕР_1 .

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Разом з тим, суд звертає увагу, що позивачем при поданні цього позову сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, як за дві позовні вимоги. Однак, по своїй суті заявлені позовні вимоги позивача випливають одна з іншої, і стосуються одних і тих же правовідносин щодо призначення пенсії.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивач звертаючись до суду, сплатила судовий збір у більшому розмірі ніж того вимагає стаття 4 Закону України "Про судовий збір".

При цьому, повернення надміру сплаченого судового збору повинно вирішуватися шляхом постановлення судом ухвали відповідно до норм статті 7 Закону України "Про судовий збір", зокрема особа може звернутися до суду із заявою про повернення надміру сплаченого судового збору.

Враховуючи те, що предметом позову є дві взаємопов`язані вимоги немайнового характеру, які хоч і задоволені частково, але розмір компенсації за сплачений судовий збір суд визначає, виходячи з кількості (а не з розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи, що позов підлягає до задоволення частково, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Волинській області (яким винесено рішення про відмову у призначенні пенсії) необхідно стягнути судовий збір в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок), який сплачений відповідно до фіскального чека від 30 січня 2024 року № (арк. спр. 17) та зарахований до спеціального фонду Державного бюджету, що підтверджується відповідною випискою (арк. спр. 46).

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 260, 262, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ідентифікаційний код юридичної особи 42098368) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 18 січня 2024 року №68 про відмову у призначенні пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 10 січня 2024 року та зарахувати всі періоди роботи, передбачені трудовою книжкою позивачки серії НОМЕР_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судовий збір в сумі 1221,20 грн (одна тисяча двісті двадцять одна гривня 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.І. Смокович