Справа № 380/20556/23
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/20556/23 пров. № А/857/26040/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І.М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2023 року (головуючий суддя Лунь З.І., м. Львів) у справі № 380/20556/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.03.2023 № -1328.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.

В обгрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції, призначивши справу за правилами спрощеного позовного провадження, порушив принципи адміністративного судочинства та позбавив позивача можливості надати додаткові пояснення та докази у даній справі, що привело до винесення оскаржуваного рішення без з`ясування всіх обставин справи. Вказує, що в матеріалах справи відсутнє рішення місцевої ради щодо нормативної грошової оцінки землі, яка застосована для нарахування земельного податку за 2023 рік. Зазначає, що на адресу реєстрації позивача оскаржуване податкове повідомлення-рішення не надходило.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено доказами, які є в матеріалах справи, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Основним видом економічної діяльності позивача є: 01.30 Відтворення рослин (основний); Інші: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.25 Вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників; 01.50 Змішане сільське господарство; 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; 01.64 Оброблення насіння для відтворення; 10.91 Виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах; 15.11 Дублення шкур і оздоблення шкіри; вичинка та фарбування хутра; 15.12 Виробництво дорожніх виробів, сумок, лимарно-сідельних виробів зі шкіри та інших матеріалів; 15.20 Виробництво взуття; 20.15 Виробництво добрив і азотних сполук; 32.12 Виробництво ювелірних і подібних виробів; 32.13 Виробництво біжутерії та подібних виробів; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 47.71 Роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах; 47.72 Роздрібна торгівля взуттям і шкіряними виробами в спеціалізованих магазинах; 47.76 Роздрібна торгівля квітами, рослинами, насінням, добривами, домашніми тваринами та кормами для них у спеціалізованих магазинах; 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; 52.10 Складське господарство; 81.30 Надання ландшафтних послуг; 01.45 Розведення овець та кіз; 10.51 Перероблення молока, виробництво масла та сиру.

Позивач є власником земельної ділянки з кадастровим номером: :01:026:0076 (місце розташування с. Тухля, Сколівський район, Львівська область; категорія земель землі промисловості; цільове призначення: 11.02 - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості; площа земельної ділянки 20000 м2).

Відповідачем згідно з пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 та відповідно до п.286.5 ст.286 розділу ХІІ Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення №2-1328 від 16.12.2022, відповідно до якого загальна сума податкового зобов`язання позивача (земельний податок з фізичних осіб за 2023 рік; код платежу 18010700) становить 89443,12 грн.

Позивач, не погоджуючись з податковим повідомленням рішенням, звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення-рішення є правомірним, обгрунтованим, винесеним в порядку, встановленому законом, а позивач жодним чином не обґрунтував протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Пп. 54.3.3 п. 54.2. ст. 54 ПК України передбачено, що згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до п. 286.5 ст.286 ПК України нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.

Згідно п.289.2 ст.289 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року.

Відповідно до статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування.

За приписами пункту 287.1 статті 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до п.12.3 ст.12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.

Згідно п.270.1 ст.270 ПК України об`єктами оподаткування платою за землю є об`єкти оподаткування земельним податком: земельні ділянки, які перебувають у власності; земельні частки (паї), які перебувають у власності; земельні ділянки державної та комунальної власності, які перебувають у володінні на праві постійного користування.

Базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельної ділянки, нормативну грошову оцінку якої не проведено (п.271.1 ст.271 ПК України).

Пунктом 274.1 ст.274 ПК України передбачено, що ставка податку за земельні ділянки, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Як передбачено п.286.2 ст.286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням 24 сесії 8 демократичного скликання Славської селищної ради Стрийського району Львівської області №1805 від 07.07.2022 «Про встановлення ставок та пільг зі сплати земельного податку» вирішено установити на території Славської селищної ради Стрийського району Львівської області ставки земельного податку; пільги для фізичних та юридичних осіб, надані відповідно до п.284.1 ст.284 ПК України.

Колегія суддів не приймає доводи апелянта про те, що в матеріалах справи відсутнє рішення місцевої ради щодо нормативної грошової оцінки землі, яка застосована для нарахування земельного податку за 2023 рік, що не дає можливості перевірити правильність розрахунку земельного податку, оскільки таке рішення наявне та знаходиться на аркуші справи 41-46.

З метою диференціації ставок земельного податку даним рішенням визначено зонування території Славської селищної ради Стрийського району Львівської області.

Додатком 2 передбачено «Ставки земельного податку другої зони населених пунктів Славської територіальної громади», які встановлюються та вводяться в дію з 01.01.2023.

Зокрема, передбачено, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено для фізичних осіб за кодом 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості складає 2%.

Позивачем не заперечується, що він є власником земельної ділянки з цільовим призначенням: 11.02 - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

Згідно із витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 01.03.2019 нормативна грошова оцінка належної позивачу земельної ділянки з кадастровим номером: :01:026:0076 (місце розташування с.Тухля, Сколівський район, Львівська область; категорія земель землі промисловості; цільове призначення: 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості; площа земельної ділянки 20000 м2) складає 3535301,98 грн.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що контролюючим органом було правомірно визначено суму податкового зобов`язання у розмірі 89443,12грн. (з урахуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки 3535301, 98 грн., коефіцієнту 1.1 та ставки податку за землю 2%).

Водночас, позивачем ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не обґрунтовано протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо неналежного оформлення податкового повідомлення-рішення в частині зазначення адреси платника податків та щодо ненадходження такого на адресу реєстрації позивача, оскільки в апеляційній скарзі скаржник визнає факт ознайомлення з податковим повідомленням-рішенням через Електронний кабінет платника податків.

Всі зауваження апелянта щодо неналежного оформлення податкового повідомлення-рішення в частині його адреси є формальними та не впливають на правомірність рішення. Позивач фактично отримав рішення, ознайомився з його змістом, що дало йому можливість оскаржити податкове повідомлення-рішення в судовому порядку.

Крім того, з урахуванням характеру спірних відносин та предмета доказування у цій справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для призначення розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, а позивач не був позбавлений можливості подати додаткові письмові пояснення та докази у даній справі.

Виходячи з системного аналізу правових норм та обставин даної справи, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем на підставі закону, обгрунтовано, з дотриманням відповідної процедури.

При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2023 року у справі № 380/20556/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар