Справа № 160/17408/22
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 квітня 2024 року м. Дніпросправа № 160/17408/22
(суддя Черкез Д.Л., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2024 року у справі №160/17408/22 за позовом ОСОБА_1 до Чечелівського відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 02 листопада 2022 року звернувся до суду з позовом до Чечелівського відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області згідно з яким просить визнати противоправним та скасувати рішення № 6 від 07 жовтня 2022 року Чечелівського відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтовано тим, що він вперше прибув в Україну з республіки Азербайджан у липні 2022 року як турист. У серпні 2022 року уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_3 . Після укладання шлюбу, позивач звернувся до органів Державної міграційної служби України для оформлення (видачі) посвідки на тимчасове проживання, не порушуючи весь час законного строку перебування в Україні. 07 жовтня 2022 року працівником Чечелівського відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області було затримано позивача, спочатку було складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 203 Кодексу України про адміністративне правопорушення, та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700,00 грн. серії ПН МДН № 004181, а потім було винесено рішення № 6 про його примусове повернення до країни походження або третьої країни.

Враховуючи наявність в Україні воєнного стану та те, що авіакомпанії призупинили авіасполучення між Україною та Азербайджаном, позивач не може покинути територію України.

Позивач вважає, що оскаржене рішення міграційного органу є протиправним та таким, що порушує його права та інтереси, а тому підлягає скасуванню.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що під час судового розгляду не було встановлено підстав для заборони примусового повернення або примусового видворення позивача, встановлених статтею 31 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Крім того, судом першої інстанції не встановлено протиправності оскаржуваного рішення Чечелівського відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 07 жовтня 2022 року, та наявності правових підстав для його скасування.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції «норм права», оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі відтворює зміст позову та рішення суду першої інстанції, зазначає про відсутність у його діях складу адміністративних правопорушень, а також про те, що «суд першої інстанції не надав доводи правової оцінки не прийняв до уваги мої права не став на захист моїх законних прав».

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу відповідач просить у задоволені апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів враховуючи пункт 2 частини 1 статті 311 КАС України зробила висновок про необхідність розгляду цієї справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Азербайджанської Республіки, що підтверджується паспортом громадянина Азербайджанської Республіки С03875576, виданого Міністерством Внутрішніх справ 02 грудня 2021 року, який дійсний до 01 грудня 2031 року (а.с. 5).

Громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 здійснив в`їзд на територію України 05 липня 2022 року через пункт перетину кордону «Маяки-Удобне», після чого за межі території України не виїжджав, що визначалось учасниками справи, а тому на підставі ч.1 ст.78 КАС України вказані обставини не підлягають доказуванню.

23 серпня 2022 року між громадянином Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 та громадянкою України ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 1347 (а.с. 6).

Того ж дня, тобто 23 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу обслуговування громадян м. Дніпро ДП «Документ» з документами для оформлення посвідки на тимчасове проживання та в заяві-анкеті № 100177180 від 23 серпня 2022 року просив внести до Єдиного державного демографічного реєстру інформацію про нього у зв`язку з оформленням посвідки на тимчасове проживання, в графі «Підстава видачі» вказав - 04/14 возз`єднання сім`ї з громадянином України (на підставі шлюбу) та в графі «Місце проживання» - АДРЕСА_1 (а.с. 41).

Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_2 від 01 вересня 2022 року громадянину Азербайджанської Республіки Наріманову ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі підпункту 9 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 322, відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання (а.с. 49). У вказаному рішенні зазначено, що копію рішення надіслано поштою.

Але, після закінчення встановленого законодавством строку перебування на території України без оформлення візи (не більше як 90 днів протягом 180 днів) ОСОБА_1 , з території України не виїхав, незважаючи на те, що законні підстави для його подальшого перебування на території України були відсутні.

07 жовтня 2022 року провідним спеціалістом Чечелівського відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області Радзюк О.А. відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 004189, в якому зазначено, що громадянин ОСОБА_2 з 03 жовтня 2022 року проживає на території м. Дніпро без реєстрації та ухиляється від виїзду з України, за що ч.1 ст.203 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність (а.с. 55).

Того ж дня, постановою Чечелівського відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про накладення адміністративного стягнення серії ПР МДН № 004181, відповідно до ч.1 ст.203 Кодексу України про адміністративні правопорушення на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700,00 грн. (а.с. 56). У вказаній постанові зазначено, що громадянин ОСОБА_2 з 03 жовтня 2022 року проживає на території м. Дніпро без реєстрації та ухиляється від виїзду з України, що є порушенням ч. 1, 3 ст. 9, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п. 4 Порядку, затвердженого постановою КМУ № 150 від 15.02.2012 року.

07 жовтня 2022 року Чечелівським відділом у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області було прийнято рішення № 6 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства (а.с. 39-40), в якому зазначено, що з 03 жовтня 2022 року ОСОБА_1 мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та ухиляється від виїзду з України, що є порушенням законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (втрачено підстави для перебування в Україні, передбачені п. 15 ст. 4) на підставі положень ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». За порушення правил перебування на території України та ухилення від виїзду відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП та згідно постанови про адміністративне правопорушення накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян (1 700,00 грн.). У зв`язку з викладеним, з метою забезпечення виконання положень статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати його покинути територію України у термін до 06 листопада 2022 року. Вказане рішення ОСОБА_1 отримав.

Про прийняте рішення Чечелівський відділ у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області письмово повідомив Департамент у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України (а.с. 44), Управління міграційного контролю протидії нелегальній міграції та реадмісії ГУ ДМС в Дніпропетровській області (а.с. 45) та Західну окружну прокуратуру міста Дніпра (а.с. 52), зазначивши, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повинен залишити територію України до 06 листопада 2022 року, заборона щодо подальшого в`їзду в Україну не застосовувалась.

Визнання протиправним та скасування рішення відповідача про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», встановлено що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

14 лютого 2002 року між Кабінетом Міністрів України і Урядом Азербайджанської Республіки було укладено Угоду про безвізові поїздки громадян, затверджену постановою Кабінету Міністрів України № 1565 від 24 жовтня 2002 року, згідно з якою громадяни держави однієї Сторони, незалежно від місця їх постійного проживання, можуть в`їжджати, прямувати транзитом, виїжджати та перебувати на території держави іншої Сторони без віз з дотриманням правил перебування і реєстрації, що діють в цій державі, по документах, зазначених у Додатках 1 та 2 до цієї Угоди.

Відповідно до Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України затвердженого КМУ від 15 лютого 2012 р. № 150 (далі - Порядок), а саме пп. 2 п. 2 встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

При цьому, як правильно з`ясовано судом першої інстанції після закінчення встановленого законодавством строку перебування на території України без оформлення візи (не більше як 90 днів протягом 180 днів) ОСОБА_1 , з території України не виїхав, незважаючи на те, що законні підстави для його подальшого перебування на території України були відсутні. Тобто, ОСОБА_1 було порушено законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та правила перебування в Україні.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

07 жовтня 2022 року, постановою Чечелівського відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про накладення адміністративного стягнення серії ПР МДН № 004181, відповідно до частини 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700,00 грн. (а.с. 56). У вказаній постанові зазначено, що громадянин ОСОБА_2 з 03 жовтня 2022 року проживає на території м. Дніпро без реєстрації та ухиляється від виїзду з України, що є порушенням ч. 1, 3 ст. 9, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п. 4 Порядку, затвердженого постановою КМУ № 150 від 15.02.2012 року.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в редакції, що діяла на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин, тобто станом на 07 жовтня 2022 року, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Отже, враховуючи вказані положення законодавства, 07 жовтня 2022 року відповідачем прийнято рішення № 6 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства (а.с. 39-40), в якому зазначено, що з 03 жовтня 2022 року ОСОБА_1 мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та ухиляється від виїзду з України, що є порушенням законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (втрачено підстави для перебування в Україні, передбачені п. 15 ст. 4) на підставі положень ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». За порушення правил перебування на території України та ухилення від виїзду відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП та згідно постанови про адміністративне правопорушення накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян (1700,00 грн.). У зв`язку з викладеним, з метою забезпечення виконання положень статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати його покинути територію України у термін до 06 листопада 2022 року. Вказане рішення ОСОБА_1 отримав.

Про прийняте рішення Чечелівський відділ у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області письмово повідомив Департамент у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України (а.с. 44), Управління міграційного контролю протидії нелегальній міграції та реадмісії ГУ ДМС в Дніпропетровській області (а.с. 45) та Західну окружну прокуратуру міста Дніпра (а.с. 52), зазначивши, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повинен залишити територію України до 06 листопада 2022 року, заборона щодо подальшого в`їзду в Україну не застосовувалась.

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону України Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Таким чином враховуючи обставини справи, які свідчать про те, що позивач втратив підстави для перебування в Україні, за порушення правил перебування на території України та ухилення від виїзду був притягнутий до адміністративної відповідальності та положення норм матеріального права, які передбачають примусове повернення в країну походження або третю країну, осіб дії яких порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності оскарженого рішення відповідача щодо примусового повернення позивача до країни походження або третьої країни.

Також суд апеляційної інстанції враховує те, що позивач із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до ГУ ДМС у Дніпропетровській області не звертався, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не отримував, як наслідок відповідач мав усі законні підстави для прийняття рішення про примусове повернення іноземця до країни походження або до третьої країни.

Доводи позивача про те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки його доводам та не прийняв їх до уваги, не став на захист прав позивача, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції було надано відповідь на кожен аргумент позивача викладений у позові та розглянуто справу з дотриманням завдань та основних засад адміністративного судочинства передбачених ст.2 КАС України.

Відповідно до п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 справа «Руїз Торіха проти Іспанії» суд наголошує на тому, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Між тим, інші аргументи наведені позивачем в апеляційній скарзі фактично зводяться до загального, а саме порушення прав позивача, проте враховуючи те, що судовим рішенням у цій справі надано необхідне та достатнє обґрунтування щодо порушення позивачем вимог міграційного законодавства України, при цьому суд дослідив усі основні питання віднесені на його розгляд, суд апеляційної інстанції вважає, що всі інші аргументи апеляційної скарги не є доречними і важливими аргументами, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції викладених в оскарженому рішенні.

Щодо інших доводів апеляційної скарги які полягають у непогодженні з рішенням суду першої інстанції, слід зазначити наступне.

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2024 року у справі №160/17408/22 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 25 квітня 2024 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.А. Шальєва