Справа № 300/1031/23
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2024-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/1031/23 пров. № А/857/24437/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Панікар І.В.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження м.Івано-Франківськ 13 листопада 2023 року, у справі №300/1031/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

13.03.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі Управління), просив визнати дій протиправними ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо зменшення з 01.11.2022 виплати нарахованої пенсії у сумі 32928,77 грн. і нарахованої заборгованості на виконання рішення суду в сумі 102969,82 грн.; стягнути з ГУ ПФУ в Івано-Франківській області 81525,54 грн. невиплаченої пенсії за період з 01.02.2019 року по 30.11.2019 року та з 01.11.2022 року по 01.04.2023 року.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо зменшення ОСОБА_1 з 01.11.2022 виплати нарахованої пенсії у сумі 32928,77 грн. і нарахованої заборгованості на виконання рішення суду в сумі 102969,82 грн. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 невиплачену суму пенсії за період з 01.02.2019 року по 30.11.2019 року та з 01.11.2022 року по 01.04.2023 року в розмірі 81494,99 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, повинно було нараховувати та виплатити пенсію без обмеження десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням її індексації та у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Внаслідок чого, дії відповідача щодо зменшення ОСОБА_1 з 01.11.2022 виплати нарахованої пенсії у сумі 32928,77 грн. і нарахованої заборгованості на виконання рішення суду в сумі 102969,82 грн. слід визнати протиправними. Щодо позовної вимоги в частині стягнення з відповідача 81525,54 грн суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на встановлені обставини та з метою належного способу відновлення порушеного права позивача суд вважає за необхідне стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 невиплачену суму пенсії за період з 01.02.2019 року по 30.11.2019 року та з 01.11.2022 року по 01.04.2023 року в загальному розмірі 81494,99 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року та ухвалити нове, яким в позові відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що приписами статей 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду. Вказані правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Таким чином скаржник зазначає, з огляду на викладені положення законодавчих норм, що правових підстав для визнання протиправними дій Головного управління щодо зменшення з 01.11.2022 пенсії у сумі 32928,77 грн. і нарахованої заборгованості на виконання рішення суду в сумі 102969,82 грн. та стягнення з Головного управління за рахунок бюджетних асигнувань 81525,54 грн. невиплаченої пенсії за період з 01.02.2019 року по 30.11.2019 року та з 01.11.2022 року по 01.04.2023 року на користь ОСОБА_1 немає, а тому позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію по інвалідності призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 у справі № 300/604/19, зокрема, зобов`язано Косівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області проводити виплату ОСОБА_1 нараховані суми пенсії без обмеження десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, з 01 лютого 2019 року.

Так, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 у справі № 300/604/19 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у вересні 2021 року проведено перерахунок пенсії. Після проведеного перерахунку розмір пенсії з 01.02.2019 становив 22935,45 грн., з 01.03.2019 26702,14 грн., а з 01.07.2019 26734,30 грн. нарахований борг за період з 01.02.2019 по 31.12.2019 склав 120755,34 грн. (в тому числі поточний борг за період з 11.11.2019 по 31.12.2019 становив 17786,02 грн., який було виплачено в січні 2020. Відкладений борг за період з 01.02.2019 по 10.11.2019 обліковується в Реєстрі судових рішень в сумі 102969,32 грн.).

В подальшому, 11.12.2019 Головним управлінням було переглянуто проведений перерахунок, внаслідок чого, розмір пенсії склав з 01.02.2019 22935,45 грн., з 01.03.2019 22935,45 грн., з 01.07.2019 - 22935,45 грн. та з 01.12.2019 - 22935,45 грн. Відповідно, після проведеного перерахунку змінився розмір відкладеної заборгованості на суму 71440,88 грн., яка була змінена в Реєстрі судових рішень та виплачена в листопаді 2022 згідно в порядку черговості, з урахуванням дати набрання рішення суду законної сили. В січні 2020 виплата пенсії позивачу проведена в розмірі 22935,45 грн. Надалі позивачу проводились перерахунки пенсії у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та індексацією заробітку.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про причини зменшення розміру пенсійних виплат.

За результатами розгляду вказаної заяви, відповідач, згідно листа за № 856-852/Г-02/8-0900/23 від 16.02.2023 року, повідомив позивача, що резолютивною частиною рішення від 23.04.2019 у справі № 300/604/19 не було зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області в подальшому перераховувати розмір пенсії. Відповідно, в листопаді 2022, при перегляді нарахування боргу згідно з реєстром судових рішень було виявлено, що розмір пенсії позивача перераховувався у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. З огляду на вказане, пенсійну справу доопрацьовано та з 01.11.2022 розмір пенсії становить 22935,45 грн. (фіксований розмір пенсії станом на 01.02.2019).

Вважаючи дії Управління протиправними, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з таких мотивів.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб визначає Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII).

Відповідно до статті 43 Закону №2262-ХІІ пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом. При цьому середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) для обчислення їм пенсій визначається в порядку, встановленому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пенсії особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, оклади та/чи доплати за військове (спеціальне) звання, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку (доплату) за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 7 статті 43 Закону №2262-ХІІ, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, яка набрала чинності з 01.01.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 гривень.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII слова і цифри у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року у частині 7 статті 43 Закону №2262-XII замінено словами і цифрами по 31 грудня 2017 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 у справі №1-38/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме: - частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 гривень.

Конституційний Суд України у зазначеному рішенні вказав, що в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Організаційно-правові та економічні заходи, спрямовані на забезпечення належного соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей пов`язані не з втратою працездатності, безробіттям або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю виконуваних ними обов`язків щодо забезпечення однієї з найважливіших функцій держави - захисту суверенітету, територіальної цілісності України (частина 1 статті 17 Основного Закону України).

Конституційний Суд України зазначив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Конституційний Суд України стверджував, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Відповідно до статті 152 Конституції України, закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 20.12.2016 в Законі № 2262-XII фактично відсутня частина сьомої статті 43, яка з вказаної дати втратила чинність, а тому внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до вказаної частини зміни щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії, самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10.10.2019 у справі №522/22798/17, від 16 квітня 2020 року №620/1285/19, від 10 вересня 2021 року у справі № 300/633/19, від 17 лютого 2022 року у справі №640/11168/20 у подібних правовідносинах.

Як встановлено судом першої інстанції, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 у справі № 300/604/19 здійснено перерахунок пенсії по інвалідності, яка була призначена згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Після проведеного перерахунку розмір пенсії з 01.02.2019 становив 22935,45 грн., з 01.03.2019 26702,14 грн., а з 01.07.2019 26734,30 грн. нарахований борг за період з 01.02.2019 по 31.12.2019 склав 120755,34 грн. (в тому числі поточний борг за період з 11.11.2019 по 31.12.2019 становив 17786,02 грн., який було виплачено в січні 2020). Відкладений борг за період з 01.02.2019 по 10.11.2019 обліковується в Реєстрі судових рішень в сумі 102969,32 грн.

Проте, Головним управлінням переглянуто проведений перерахунок на виконання рішення суду, внаслідок чого, розмір пенсії склав з 01.02.2019 - 22935,45 грн., з 01.03.2019 - 22935,45 грн., з 01.07.2019 - 22935,45 грн. та з 01.12.2019 - 22935,45 грн. Відповідно, після проведеного перерахунку змінився розмір відкладеної заборгованості на суму 71440,88 грн., яка була змінена в Реєстрі судових рішень та виплачена в листопаді 2022 згідно з порядком черговості, з урахуванням дати набрання рішення суду законної сили. В січні 2020 виплата пенсії позивачу проведена в розмірі 22935,45 грн. Надалі позивачу проводились перерахунки пенсії у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та індексацією заробітку.

Управління на адресу суду першої інстанції направило пояснення в яких зазначено, що при перевірці виконання судових рішень встановлено, що резолютивною частиною рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 у справі № 300/604/19 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не зобов`язано в подальшому виплачувати нарахований розмір пенсії на виконання судового рішення. З огляду на вищезазначене, пенсійну справу позивача опрацьовано з врахуванням покладених на Головне управління зобов`язань, а саме: з 01.02.2019 по 30.11.2019 розмір пенсії позивача склав 66139,03 грн. (до набрання рішення законної сили), з 01.12.2019 по даний час розмір пенсії склав 22935,45 грн. (зафіксований у розмірі, визначеному до виконання вищезазначеного рішення суду). Відповідно, після проведеного перерахунку змінився розмір відкладеної заборгованості на суму 71440,88 грн., яка була змінена у Реєстрі судових рішень та виплачена у листопаді 2022.

Як це зазначено Восьмим апеляційним адміністративним судом у цій справі у постанові від 11 травня 2023 року, якою апеляційну скаргу позивача задоволено та ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, суд апеляційної інстанції констатував, що оскільки резолютивною частиною рішення Івано-Франківського окружного суду від 23.04.2019 року у справ №300/604/19 відповідача не зобов`язано в подальшому виплачувати нарахований розмір пенсії на виконання судового рішення, а тому обставини щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 з листопада 2022 року не були предметом судового розгляду та дослідження в межах розгляду справи №300/604/19.

Так, право позивача на обрахунок пенсії без застосування обмеження максимальним розміром було встановлено судовим рішенням у справі № 300/604/19. Висновки суду у справі № 300/604/19 правильно враховані судом першої інстанції при розгляді цієї справи. Отже, пенсія позивача не може бути обмежена максимальним розміром.

Отже, діючи протиправно з 01 листопада 2022 року Управління проводило нарахування пенсії позивача в розмірі 22935,45 грн. Зазначені обставини підтверджуються відповіддю відповідача за № 856-852/Г-02/8-0900/23 від 16.02.2023 року.

Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, повинно було нараховувати та виплатити пенсію без обмеження десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність підвищення пенсії, з урахуванням її індексації та у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Внаслідок чого, дії відповідача щодо зменшення позивачу з 01.11.2022 виплати нарахованої пенсії у сумі 32928,77 грн. і нарахованої заборгованості на виконання рішення суду в сумі 102969,82 грн. є протиправними.

Щодо позовної вимоги в частині стягнення з відповідача 81525,54 грн. невиплаченої пенсії за період з 01.02.2019 року по 30.11.2019 року та з 01.11.2022 року по 01.04.2023 року, суд зазначає таке.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, відкладений борг за період з 01.02.2019 по 10.11.2019 обліковувався в Реєстрі судових рішень в сумі 102969,32 грн., відтак, після проведеного перерахунку змінився розмір відкладеної заборгованості на суму 71440,88 грн., яка була змінена у Реєстрі судових рішень та виплачена у листопаді 2022.

Внаслідок чого невиплачена сума пенсії за період з 01.02.2019 року по 30.11.2019 року становить 31528,44 грн. (102969,32 грн. - 71440,88 грн.).

Стосовно невиплаченої суми пенсії за період з 01.11.2022 року по 01.04.2023 суд зазначає наступне.

Відповідно до довідки ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 21.11.2022 за № 1050 з грудня 2021 пенсія позивачу виплачувалась у розмірі 32928,77 грн., проте з листопада розмір пенсії позивача становив 22935,46 грн. (а.с.29).

Відтак, враховуючи вищевикладені висновки суду щодо протиправності дій відповідача в частині зменшення позивачу з 01.11.2022 виплати нарахованої пенсії у сумі 32928,77 грн., суд дійшов висновку, що невиплачена сума пенсії за період з 01.11.2022 року по 01.04.2023 становить 49966,55 грн. (32928,77 грн.- 22935,46 грн.)*5 місяців.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на встановлені обставини, що з метою належного способу відновлення порушеного права позивача слід стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 невиплачену суму пенсії за період з 01.02.2019 року по 30.11.2019 року та з 01.11.2022 року по 01.04.2023 року в загальному розмірі 81494,99 грн. (31528,44 грн.+ 49966,55 грн.).

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові сторонами не оскаржується, то в силу вимог ст.308 КАС України, не є предметом апеляційного перегляду.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року у справі № 300/1031/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко