Справа № 460/13361/23
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/13361/23 пров. № А/857/315/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Гудима Л.Я., Ніколіна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року (головуючий суддя: Дудар О.М., місце ухвалення - м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 , 02 червня 2023 року звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації щодо ненарахування та невиплати з 30.11.2022 щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування та особистого підсобного господарства, встановленої ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації нараховувати та здійснювати виплату щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування та особистого підсобного господарства, встановленої ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Обґрунтовує позов тим, що є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та зареєстрована і проживає в населеному пункті, який відповідно до переліку населених пунктів, віднесених до зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджених постановою Кабінету Міністрів Української РСР №106 від 23 липня 1991 року, віднесений до зони гарантованого добровільного відселення. Вказує, що зверталась до відповідача щодо проведення виплати їй щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування та особистого підсобного господарства, встановленої ст .37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проте з відповіді відповідача дізналась, що їй не нараховується та не виплачується допомога у відповідному розмірі. Вважає протиправною таку бездіяльність відповідача, тому просить суд задовольнити позовні вимоги

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року позовну заяву залишено без розгляду.

Із цією ухвалою суду першої інстанції не погодилася позивачка та оскаржила в апеляційному порядку. Вважає її такою, що прийнята без повного з`ясування всіх обставин справи та з порушенням норм процесуального права, а тому просить її скасувати та направити справу для продовження її розгляду.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на те, що нею були подані усі наявні та можливі докази щодо повідомлення про зміну місця реєстрації, які витребовувались судом, також зазначає у матеріалах наявна достатня інформація про зміну її місця реєстрації. А тому підстави вважати, що ухвала не була виконана і це унеможливлює подальший розгляд справи відсутні.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню повністю, з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка звернулась до суду 2 червня 2023 року з позовною заявою.

Ухвалою суду від 07.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, витребувано у позивача докази повідомлення Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації про задеклароване або зареєстроване місце проживання в населеному пункті, який віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, починаючи з 03.04.2023. Позиваці надано строк для подання доказів - 15 днів з моменту отримання вказаної ухвали.

На виконання вимог ухвали від 07.06.2023 ОСОБА_1 надала суду заяву про зміну місця реєстрації від 21.07.2023 № 1027.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що неподання позивачем визначених судом доказів унеможливлює встановлення судом обставин, які мають значення для вирішення справи, а тому оскільки позивачка без поважних причин не надала витребувані докази, необхідні для справедливого, неупередженого вирішення спору, що перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ч. 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.4 статті 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до частини другої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Частиною п`ятою статті 44 КАС України передбачено, що учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи;; подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.

Згідно зі частиною другою статті 77 в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Частиною п`ятою статті 77 встановлено, що суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до частини шостою статті 77 якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали (ч.7 ст.80 КАС України).

За приписами статті 80 КАС України, у разі неподання доказів суб`єктом владних повноважень витребуваних судом без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач у визначений судом строк без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Зі системного аналізу норм суд апеляційної інстанції зазначає, що залишення позову без розгляду є санкцією щодо недобросовісного позивача. Зважаючи на специфіку адміністративного судочинства застосування її до фізичних осіб допускається у виняткових випадках, а загальне правило проголошує суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою від 07.06.2023 суд першої інстанції витребував у ОСОБА_1 письмові докази щодо повідомлення Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації про задеклароване або зареєстроване місце проживання в населеному пункті, який віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, починаючи з 03.04.2023.

На виконання вимог вказаної ухвали, позивачка подала до суду копію заяви про зміну місця реєстрації № 1027 від 21.07.2023.

Рівненський окружний адміністративний суд 22.11.2023 залишив позов без розгляду з підстав не подання доказів отримання відповідачем відповідної заяви.

Згідно зі ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до положень чинного КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права (статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною 17.07.1997 (далі - Конвенція), є частиною національного законодавства

Пунктом 1 статті 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 19 Конвенції передбачено, що для забезпечення дотримання Високими Договірними Сторонами, однією з яких є Україна, їхніх зобов`язань за Конвенцією та протоколами до неї створюється Європейський суд з прав людини. Він функціонує на постійній основі.

Відповідно до статті 46 Конвенції Високі Договірні Сторони зобов`язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є Сторонами.

Європейський суд з прав людини у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 рок зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя.

Таким чином, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог щодо законності та обґрунтованості рішення зважаючи на те, що позивачка здійснила дії спрямовані на виконання ухвали суду та у суду першої інстанції була можливість продовжити розгляд справи по суті, на підставі наявних у справі доказів.

Натомість суд першої інстанції, обґрунтовуючи залишення позовної заяви без розгляду, зазначив, що позивачка не подала докази надсилання до відповідача відповідної заяви, хоча первинна вимога стосувалась доказу звернення до відповідача, а не доказу підтвердження отримання відповідачем вказаної заяви.

До того ж, суд першої інстанції мав зважати на те, що такі докази можуть бути відсутні у позивачки, і для з`ясування вказаної обставини варто звернутись до відповідача, здійснюючи офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та не дотримався вимог норм процесуального права, що відповідно до приписів ст. 320 КАС України є підставою для скасування ухвали та прийняття нової постанови про направляння справи для продовження розгляду.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року у справі № 460/13361/23 скасувати та прийняти нову постанову, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді Л. Я. Гудим
В. В. Ніколін