Справа № 240/17727/23
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м. Житомир справа № 240/17727/23

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та до Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач 1) та до Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області (далі - відповідач 2), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області від 07.06.2023 №686 про відмову йому у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити йому пенсію по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до його страхового стажу періоди його роботи з 02.10.1985 по 23.12.1985 та з 20.01.1986 по 04.02.1986 в рибному цеху риболовецького колгоспу, а також з 24.04.1990 по 01.07.2000 настоятелем Свято-Михайлівського храму с. Гошів Овруцького району Житомирської області, відповідно до записів в трудовій книжці, починаючи з 15.03.2023.

На обгрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що з 15.03.2023 йому було встановлено третю групу інвалідності внаслідок загального захворювання, у зв`язку із чим він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення йому пенсії по інвалідності відповідно до норм розділу IV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Однак, оскаржуваним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області, яке за принципом екстериторіальності розглядало його заяву, йому було відмовлено у призначені пенсії у зв`язку з відсутністю в нього необхідного страхового стражу в розмірі 13 років. Зокрема, за наслідками розгляду поданих ним із заявою про призначення пенсії документів, відповідач встановив, що його страховий стаж становить лише 07 років 02 місяці 23 дні. При цьому, до страхового стажу відповідач не зарахував періоди його роботи з 02.10.1985 по 23.12.1985 та з 20.01.1986 по 04.02.1986 в рибному цеху риболовецького колгоспу - через відсутність довідки про вироблені вихододні та довідки про реорганізацію колгоспу, а також період з 24.04.1990 по 01.07.2000, коли він обіймав посаду настоятеля Свято-Михайлівського храму с. Гошів Овруцького району Житомирської області - через відсутність довідки про сплату страхових внесків. Позивач вважає такі дії протиправними, адже вказані періоди його роботи підтверджуються відповідними записами в його трудовій книжці, а тому мають бути зараховані до страхового стажу. З огляду на зазначене, для захисту свого права на пенсійне забезпечення ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду провадження в адміністративній справі №240/17727/23 за позовом ОСОБА_1 було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

Головне управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області надало до суду відзив на позовну заяву в якому заперечувало проти заявлених позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю. Аргументуючи таку позицію відповідач зазначив, що 30.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". На виконання вимог постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зі змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1), якою передбачено застосування під час призначення пенсії принципу екстериторіальності, після реєстрації заяви ОСОБА_1 та сканування документів засобами програмного забезпечення, цю заяву розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області та прийнято рішення від 07.06.2023 №86 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії у зв`язку із відсутністю в нього необхідного страхового стажу в розмірі 13 років. Натомість Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області лише повідомило позивача про зміст прийнятого Головним управління Пенсійного фонду України в Сумській області рішення шляхом направлення йому листа від 15.06.2023 №0600-0216-8/637.

Крім того, у відзиві на позовну заяву Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначило, що вважає прийняте Головним управління Пенсійного фонду України в Сумській області рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії правомірним, оскільки його страховий стаж, що підтверджений належними документами, складає лише 07 років 02 місяці 23 днів, що є недостатнім для призначенні пенсії по інвалідності. Зокрема відповідач зауважив, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При цьому, період роботи в колгоспі після 01.01.1965 зараховується, при умові, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Основний документ про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, в яку зокрема вносились відомості про трудову участь колгоспника в громадському господарстві, прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання. У випадку відсутності трудової книжки колгоспника, або в разі відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж колгоспника підтверджується довідкою господарств, в якому набуто стаж. Оскільки, інформація про прийнятий та виконаний в колгоспі річний мінімум трудової участі та інформація про реорганізацію колгоспу була відсутня, періоди роботи позивача з 02.10.1985 по 23.12.1985 та з 20.01.1986 по 04.02.1986 не були зараховані до його стажу. З приводу періоду з 24.04.1990 по 30.11.2003, коли позивач обіймав посаду настоятеля Свято-Михайлівського храму с. Гошів Овруцького району Житомирської області, відповідач повідомив, що вказаний період не був зарахований до страхового стажу оскільки інформація про сплату за позивача страхових внесків за вказаний період відсутня, в той час, як відповідно до Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсії від 12.09.1990 за №369/16-52, період роботи в релігійній організації зараховується до страхового стажу в тих випадках, коли трудовий договір на виконання роботи в релігійній організації укладений за участю профспілкових органів.

Враховуючи вищенаведені факти та норми чинного законодавства Головне управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області просило відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

В свою чергу, Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області своїм правом на заперечення щодо заявлених позовних вимог не скористалось, відзиву на позовну заяву до суду не надало.

Враховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає за можливе розглянути дану адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи відповідно до норм ст.ст. 257, 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 15.03.2023 ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідності внаслідок загального захворювання, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ №079464.

30.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення йому пенсії по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Після прийняття від позивача вказаної заяви та доданих до неї документів, за принципом екстериторіальності її розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

За наслідками розгляду поданої ОСОБА_1 заяви та доданих до неї документів Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області прийняло рішення від 07.06.2023 №86 про відмову у призначенні йому пенсії по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що зарахований Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області страховий стаж ОСОБА_1 становив 07 років 02 місяці 23 дні. В той час як необхідний для призначення пенсії страховий стаж, визначений статтею 32 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 13 років. При цьому, до страхового стажу заяву ОСОБА_1 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не зарахувало: період роботи в рибколгоспі з 02.10.1985 по 23.12.1985 та з 20.01.1986 по 04.02.1986 у зв`язку з відсутністю довідки про вироблені вихододні та довідку про реорганізацію рибколгоспу, а також період з 24.04.1990 по 30.11.2003, коли він обіймав посаду настоятеля Свято-Михайлівського храму с. Гошів Овруцького району Житомирської області, через відсутність довідки про сплату страхових внесків.

Позивач не погоджується з розміром визначеного йому страхового стажу та вважає, що відповідач протиправно не зарахував до цього стажу періодів з 02.10.1985 по 23.12.1985, з 20.01.1986 по 04.02.1986, а також з 24.04.1990 по 30.11.2003, та як наслідок протиправно відмовив йому у призначенні пенсії, а тому він звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені в Законі України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV визначено право громадян України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №1058-IVвідповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

В умовах дії солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, розмір пенсії кожного пенсіонера визначається індивідуально з урахуванням набутого ним страхового стажу та отриманого заробітку, з якого сплачувалися страхові внески.

Частиною 1 статті 30 Закону №1058-IV визначено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Згідно з частиною 1 статті 32 Закону №1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп: від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

В частині 2 статті 24 Закону №1058-IV зазначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Система персоніфікованого обліку була впроваджена в України на підставі Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності 01.01.2004.

Відтак, періоди роботи особи до 01.01.2004 (до впровадження системи персоніфікованого обліку) зараховуються до її страхового стажу на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV, а періоди роботи після 01.01.2004 - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, тобто підставою для зарахування таких періодів роботи до страхового стажу є сплата страхових внесків.

До набрання чинності Законом №1058-IV право громадян на державне пенсійне забезпечення було врегульовано Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення".

Статтею 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також, згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12 серпня 1993 року №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Водночас, пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, належним чином оформлені записи в трудовій книжці є підставою для врахування відповідних періодів роботи до стажу особи при призначенні пенсії, а у разі відсутності таких записів або їх неповноти трудовий стаж має встановлюватися на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відтак, уточнюючі довідки подаються виключно у випадках, відсутності трудової книжки або відсутності необхідних записів в ній, наявності неправильних або неточних записів.

Таким чином, системний аналіз норм Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" свідчить, що періоди роботи особи до 01.01.2004 зараховуються до її страхового стажу на підставі інформації, зазначеної в її трудовій книжці, а періоди роботи після 01.01.2014 - на підставі даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Під час розгляду справи судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення від 07.06.2023 №86 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії стала відсутність у нього необхідного страхового стажу в розмірі 13 років. За підрахунками Головного управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області страховий стаж позивача становить лише 07 років 02 місяці 23 дні. При цьому, до його страхового стажу відповідач не зарахував періоди роботи з 02.10.1985 по 23.12.1985, з 20.01.1986 по 04.02.1986 та з 24.04.1990 по 30.11.2003.

Вирішуючи спірні правовідносини в частині, яка стосується наявності підстав для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 02.10.1985 по 23.12.1985 та з 20.01.1986 по 04.02.1986, суд зазначає наступне.

Відповідно до записів у трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 від 24.12.1985, в період з 02.10.1985 по 23.12.1985 та з 20.01.1986 по 04.02.1986 ОСОБА_1 працював в рибному цеху Рибколгоспу ім. Хвалюна на посаді бондаря (а.с.8).

Вказані періоди роботи відповідач не зарахував до страхового стажу ОСОБА_1 через ненадання ним довідки про вироблені вихододні та довідку про реорганізацію рибколгоспу.

Надаючи оцінку правомірності таких дій, суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Таким чином, для зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі визначено певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

Однак, зміст правової норми частини 2 статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" свідчить на користь висновку, що визначений в ній порядок зарахування до страхового стажу періодів роботи особи в колгоспі, стосується лише випадків коли така особа є членом колгоспу, та як наслідок мала обов`язок щодо виконання в період її членства в цьому колгоспі встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.

Водночас, із трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 24.12.1985 вбачається, що в період з 02.10.1985 по 23.12.1985 позивач в члени Рибколгоспі ім.Хвалюна не приймався, а працював у вказаний період в рибному цеху Рибколгоспі ім.Хвалюна на підставі трудового договору. Відтак, обов`язку щодо виконання в цей період встановленого в рибколгоспі мінімуму трудової участі він не мав.

У зв`язку із цим суд вважає, що твердження відповідача про відсутність підстав для зарахування вказаного періоду з 02.10.1985 по 23.12.1985 до страхового стажу позивача через ненадання ним довідки про вироблені в цей період вихододні є безпідставним та не грунтується на нормах чинного законодавства. Вказаний період роботи ОСОБА_1 в рибному цеху Рибколгоспу ім.Хвалюна згідно частини 1 ст. 56 та ст. 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" підлягає зарахуванню до його трудового стажу на підставі відповідних записів в його трудовій книжці, як період роботи, який він виконував на підставі трудового договору.

В свою чергу, щодо періоду з 20.01.1986 по 04.02.1986, то з інформації в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 від 24.12.1985 вбачається, що в цей період ОСОБА_1 був членом Рибколгоспу ім.Хвалюна.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, та чинних на час розгляду справи (далі - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладено на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасність та правильність заповнення трудових книжок несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа (пункт 13 Постанови № 310).

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Однак, як свідчать матеріали справи, в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 від 24.12.1985 відсутня інформація про виконання ОСОБА_1 встановленого мінімуму трудової участі в період його членства в Рибколгоспі ім.Хвалюна з 20.01.1986 по 04.02.1986.

Разом з тим, суд зауважує, що саме уповноважена особа колгоспу несе відповідальність за правильність ведення трудової книжки колгоспника.

Згідно із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Суд звертає увагу, що трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_1 від 24.12.1985 містить в частині записів за період з 20.01.1986 по 04.02.1986 містить реквізити наказів, на підставі яких вони вчинені, вказані записи скріплені печаткою підприємства та підписами посадових осіб. Підчищень, виправлень не допущено.

Тому, з урахуванням підтвердження трудовою книжкою факту прийняття позивача у члени Рибколгоспу ім.Хвалюна та його роботою бондарем в рибному цеху вказаного рибколгоспу, суд вважає помилковими доводи пенсійного органу про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду з 20.01.1986 по 04.02.1986, у зв`язку з відсутністю відомостей про кількість вироблених вихододнів, адже працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. Неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Відтак, суд приходить до висновку про протиправність дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи в рибному цеху Рибколгоспу ім.Хвалюна з 02.10.1985 по 23.12.1985 та з 20.01.1986 по 04.02.1986.

Вирішуючи спірні правовідносини в частині , яка стосується наявності підстав для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду з 24.04.1990 по 30.11.2003, суд зазначає наступне.

Записами у трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 від 24.12.1985, а також витягом про священицьке служіння від 08.02.2023 №5 підтверджується, що в період з в період спірний період з 24.04.1990 по 30.11.2003 ОСОБА_1 обіймав посаду настоятеля Свято-Михайлівського храму с. Гошів Овруцького району Житомирської області.

При цьому, вказаний період роботи відповідач не зарахував до страхового стажу позивача через відсутність довідки про сплату страхових внесків.

Згідно з пунктом "а" частини 3 статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Таким чином, пункт "а" частини 3 статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" передбачає зарахування до стажу особи також:

1) періоду будь-якої іншої робота (тобто роботи, іншої ніж так, що визначена ч. 1 ст. 56 цього Закону), на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню або за період якої були сплачені страхові внески;

2) періоду одержання особою допомоги по безробіттю;

3) періоду роботи в`язнів;

4) періоду роботи особи за угодами цивільно-правового характеру (за умови сплати страхових внесків).

Водночас, суд зауважує, що правова конструкція вказаної норми передбачає два випадки, за наявності яких будь-яка інша робота особи (іншої ніж так, що визначена ч. 1 ст. 56 цього Закону) підлягає зарахуванню до стажу: перший охоплює випадки, коли працівник підлягав державному соціальному страхуванню на цій роботі; другий випадки, коли за працівника в період такої роботи були сплачені страхові внески.

Статтею 26 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" від 23.04.1991 №987-ХІІ (далі - Закон №987-XII) передбачено, що на громадян, які працюють у релігійних організаціях та створених ними підприємствах, добродійних закладах на умовах трудового договору, поширюється дія законодавства про працю, загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оподаткування.

Відповідно до статті 25 Закону №987-XII релігійна організація має право приймати на роботу громадян. Умови праці встановлюються за угодою між релігійною організацією та працівником і визначаються трудовим договором, який укладається у письмовій формі. Релігійна організація зобов`язана в установленому порядку зареєструвати трудовий договір.

У такому ж порядку реєструються документи, що визначають умови оплати праці священнослужителів, церковнослужителів і осіб, які працюють у релігійній організації на виборних посадах.

Громадяни, які працюють у релігійній організації за трудовим договором, можуть бути членами профспілки.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону №987-XII громадяни, які працюють у релігійних організаціях, створених ними підприємствах, закладах на умовах трудового договору, а також священнослужителі, церковнослужителі та особи, які працюють у релігійних організаціях на виборних посадах, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на умовах і в порядку, встановлених законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Усім громадянам, які працюють у релігійних організаціях, їх підприємствах і закладах, державна пенсія призначається і виплачується на загальних підставах відповідно до законодавства (ч. 3 ст. 28 Закону №987-XII).

Відтак, частина 1 статті 28 Закону №987-XII виокремлює декілька категорій громадян, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню:

- особи, які працюють у релігійних організаціях, створених ними підприємствах, закладах на умовах трудового договору;

- священнослужителі;

- церковнослужителі;

- особи, які працюють у релігійних організаціях на виборних посадах.

Матеріалами справи підтверджується, що в період з 24.04.1990 по 30.11.2003 ОСОБА_1 був священнослужителем, оскільки обіймав посаду настоятеля Свято-Михайлівського храму с. Гошів Овруцького району Житомирської області. Вказане свідчить, що на підставі ч. 1 ст. 28 Закону №987-XII позивач в цей період підлягав загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відтак, суд приходить до висновку, що період з 24.04.1990 по 30.11.2003, коли ОСОБА_1 був настоятеля Свято-Михайлівського храму в с. Гошів, на підставі пункту "а" частини 3 статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" підлягає зарахуванню до його стажу, як період будь-якої іншої робота (відмінної від тієї, що визначена ч. 1 ст. 56 цього Закону), на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню.

З приводу доводів Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про те, що вказаний період не підлягає зарахуванню до страхового стражу ОСОБА_1 через відсутність інформації про сплату страхових внесків, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 28 Закону №987-XII релігійні організації, їх підприємства та заклади, а у випадках, передбачених законом, також і працівники цих організацій, підприємств, закладів сплачують страхові внески до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, Фонду соціального страхування України, а також збір на обов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України в порядку і розмірах, установлених законодавством.

Разом з тим, суд зауважує, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати працівника.

Крім того, суд відмічає, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, несплата страхових внесків не може бути підставою для не зарахування періодів роботи, за який відсутня інформація про таку сплату, до страхового стажу при призначенні пенсії.

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 30.09.2019 у справі №414/736/17 та від 30.07.2019 у справі №373/2265/16-а, від 01.03.2021 у справі №423/757/17.

Більш того, правові норм Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" визначають, що періоди роботи особи до 01.01.2004 зараховуються до її страхового стажу на підставі інформації, зазначеної в її трудовій книжці, а не на підставі даних з системи персоніфікованого обліку про сплату страхових внесків.

Таким чином, в розрізі даної справи, позивач, як громадянин України, наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав, а тому період з 24.04.1990 по 30.11.2003, коли ОСОБА_1 був настоятеля Свято-Михайлівського храму в с. Гошів, підлягає зарахуванню до його страхового стажу.

Щодо вказаних у відзиві на позовну заяву доводів Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про те, що відповідно до Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсії від 12.09.1990 за №369/16-52, періоди роботи в релігійних організаціях зараховувались до загального трудового стажу в тих випадках, коли трудовий договір на виконання цієї роботи укладений за участю профспілкових органів, то суд вважає їх безпідставними та відхиляє, оскільки правові норми зазначеного Порядку на позивача не поширюються, адже, як вже було зазначено судом, в розумінні частини 1 статті 28 Закону №987-XII, в період з 24.04.1990 по 30.11.2003 ОСОБА_1 був священнослужителем, а не особою, яка працювала в релігійній організації на умовах трудового договору.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду з 24.04.1990 по 30.11.2003, коли він був настоятеля Свято-Михайлівського храму в с. Гошів, є неправомірними.

В сукупності вказані обставини свідчать про протиправність прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області рішення від 07.06.2023 №86 про відмову у призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності через відсутність у нього необхідного страхового стажу в розмірі 13 років, оскільки, з урахуванням періодів його роботи в рибному цеху Рибколгоспу ім.Хвалюна з 02.10.1985 по 23.12.1985 та з 20.01.1986 по 04.02.1986, а також періоду з 24.04.1990 по 30.11.2003, коли він був настоятеля Свято-Михайлівського храму в с. Гошів, його страховий стаж становить понад 20 років (7 років 02 місяці 23 дні (стаж, який визнається пенсійним органом) + 2 місяці 22 дні (стаж з 02.10.1985 по 23.12.1985) + 16 днів (стаж з 20.01.1986 по 04.02.1986) + 13 років 7 місяців 7 днів (з 24.04.1990 по 30.11.2003)).

З огляду на вказане рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області рішення від 07.06.2023 №86 підлягає скасуванню.

Крім того, враховуючи наявність порушеного права, застосовуючи механізм його захисту та ефективного відновлення, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області як орган, який в розумінні Порядку №22-1, є органом, що призначає пенсію, зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи в рибному цеху Рибколгоспу ім.Хвалюна з 02.10.1985 по 23.12.1985 та з 20.01.1986 по 04.02.1986, а також період з 24.04.1990 по 30.11.2003, коли він був настоятеля Свято-Михайлівського храму в с. Гошів Овруцького району Житомирської області.

Вирішуючи спірні правовідносини в частині позовних вимог щодо зобов`язання призначити позивачу пенсію по інвалідності, суд зазначає наступне.

Відповідно до частиною 1 статті 30 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону, який, для осіб з інвалідністю II та III груп віком від 52 до 55 років, на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією повинен становити 13 років.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 з 15.03.2023 є особою з інвалідністю ІІІ групи, на час настання інвалідності досягнув 55 років, та має необхідний страховий стаж не менше 13 років.

Таким чином, позивачем дотримано необхідні умови призначення йому пенсії по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV, якою врегульовано питання строків призначення (перерахунку) та виплати пенсії, пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Матеріалами справи підтверджується, що інвалідність позивачу встановлено 15.03.2023, а за призначенням пенсії він звернувся 30.05.2023, тобто протягом трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Відтак, зважаючи на положення пункту 2 частини 1статті 45 Закону №1058-IV, суд, застосовуючи механізм захисту права порушеного суб`єктом владних повноважень та його відновлення, керуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст. 245 КАС України, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області як орган, який в розумінні Порядку №22-1, є органом що призначає пенсію, призначити ОСОБА_1 з 15.03.2023 пенсію по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства Українирозгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, суд, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору відповідно до ухвали суду, то підстави для здійснення розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 02.04.1996 Овруцьким РВ УМВС України в Житомирській області) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м.Житомир, 10003; ) та до Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області (вул. Берестовська, 1, м. Суми, Сумська область, 40009; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області рішення від 07.06.2023 №86 про відмову в призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи в рибному цеху Рибколгоспу ім.Хвалюна з 02.10.1985 по 23.12.1985 та з 20.01.1986 по 04.02.1986, а також період з 24.04.1990 по 30.11.2003, коли він був настоятеля Свято-Михайлівського храму в с. Гошів Овруцького району Житомирської області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 з 15.03.2023 пенсію по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович