Справа № 607/3815/24
Суддя: Кунець Н. Р.
Дата ухвалення: 2024-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.04.2024 Справа №607/3815/24 Провадження №2-а/607/121/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.,

з участю секретаря судового засідання Ковбасюк М.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Вереса М.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача Відділення поліції № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, в якій просить скасувати постанову про адміністративне правопорушення від 15.01.2024, якою його визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що постановою від 15.01.2024, винесеною поліцейським сержантом поліції відділення поліції № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області Анапільським А.М. його визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених за ч.2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Зокрема, йому ставиться у провинну те, що він 15.01.2024 о 19:34 год. в с. Петриків вул. М. Шептицького, перед поворотом не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, чим порушив п. 9.2 Б ПДР України, а також здійснював рух на автомобілі ВАЗ 21053 р.н. НОМЕР_1 при цьому не пред`явив документи посвідчення водія, реєстраційний документ та полісу обов`язкового технічного страхування, чим порушив правила дорожнього руху, а саме п. 2.1а, 2.1.ю, 2.15 ПДР України.

Разом з тим, позивач не погоджується із винесеною постановою та вважає її незаконною та винесеною з порушенням норм закону, будь-яких правил дорожнього руху він не порушував, а керуючий автомобілем, покажчик повороту вмикав. Натомість працівники поліції не надали йому будь-яких доказів, того що він керував автомобілем та порушив правила ПДР, не ввімкнувши покажчик повороту.

Крім того, зазначив, що документи патрульним поліцейським, які дозволяли йому керувати транспортним засобом він не надавав тому, що вони його під час руху автомобілем не зупиняли, при цьому на момент вимоги поліцейськими документів на автомобіль, посвідчення водія та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, його автомобіль був припаркований, і він будь-якого руху не здійснював, відтак вважає, що поліцейські не мали законної підстави вимагати в нього вищевказані документи і притягати його до відповідальності.

З огляду на вищевикладене, оскільки факти вчинення ним правопорушень, передбачених ч.2.ст.122, ч. 1 ст. 126 КУпАП є недоведеними, позивач просить позов задовольнити.

Окрім цього, у позовній заяві позивач просить суд поновити йому строк на оскарження постанови поліцейського сержанта поліції відділення поліції № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області Анапільського А.М. від 15.01.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, з підстав того, що про спірну постанову він не знав, оскільки її йому не вручили та не направили поштою, а про її існування він дізнався 15.02.2024 від адвоката.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.02.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку, визначеному для розгляду окремої категорії термінових адміністративних справ, з урахуванням вимог параграфу 2 глави 11 КАС України.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.03.2024, в даній адміністративній справі здійснено заміну неналежного відповідача Відділення поліції № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на належного відповідача Головне управління національної поліції в Тернопільській області.

20.03.2024 судом зареєстровано відзив на позов представником відповідача Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, із змісту якого вбачається, що даний позовом ГУНП в Тернопільській області не визнає, оскільки постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню, оскільки зупинивши транспортний засіб, поліцейський підійшов до автомобіля, належним чином представився водію, проінформував його про порушення ним ПДР та попросив пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водночас, факт здійсненого ОСОБА_1 правопорушення підтверджується тим, що на відео реєстратором закріпленим у службовому автомобілі працівника поліції, зафіксовано факт порушення ним вимоги п.9.2.6 ПДР України. Працівники поліції роз`яснили на місці, чим викликане порушення та яким пунктом ПДР України закріплена дана норма, про що працівниками поліції і була складена постанова. Щодо тверджень позивача про те, що автомобілем він не керував і жодних правил не порушував, то відповідач вважає їх такими, що не відповідають дійсності та спростовуються відеозаписами. Крім того згідно ст. 266 КУпА на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Drager», внаслідок чого на позивача було складено протокол за ч.1 ст. 130 КУПАП. Також представник відповідача, звертає увагу, що інформація про використання боді камери та відеореєстратора наявна в оскаржуваній постанові та відображена в п.7 постанови, як матеріали, що до неї додаються, а тому відеозаписи з вказаних камер є належним та допустимими доказами у справі. Таким чином, оскільки позивач дійсно допустив порушення ПДР та оскаржувану постанову винесено працівником поліції у межах повноважень та з дотриманням закону, відповідно до об`єктивних обставин справи, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову через його безпідставність.

У судовому засіданні позивача ОСОБА_1 та його представник адвокат Вереса М.Я. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Тернопільській області у судове засідання не з`явився, проте у відзиві на позовну заяву просив слухати справу у відсутності представника ГУНП в Тернопільській області.

Суд, розглянувши справу, заслухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи із наступних підстав:

Судом встановлено, що 15.01.2024 поліцейським СРПП ВП № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області Анапільським А.М. була винесена постанова серії БАБ №937930 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 15.01.2024 о 19:34 год. в с. Петриків вул. М. Шептицького, водій ОСОБА_1 перед поворотом не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, чим порушив п. 9.2 Б ПДР України, а також здійснював рух на автомобілі ВАЗ 21053 р.н. НОМЕР_1 , при цьому не пред`явив у спосіб, який дає зафіксувати дані, що містяться у посвідчені водія, реєстраційному документі та полісу обов`язкового технічного страхування, чим порушив правила дорожнього руху, а саме п. 2.1 а, 2.1.б, 2.1.ґ ПДР України.

Як вбачається із позовної заяви, позивач, ОСОБА_1 категорично заперечив обставини викладені у вищевказаній постанові.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом ч. ч.1, 3 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

При цьому ч. 2 ст. 286 КАС України передбачає, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як вбачається з матеріалів справи постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №937930 від 15.01.2024, ОСОБА_1 не отримував на місці зупинки транспортного засобу та у спірній постанові відсутні відомості про її надсилання на поштову адресу ОСОБА_1 .

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 вказує, що йому було невідомо про винесення відносно нього спірної постанови серії БАБ №937930 від 15.01.2024, а про її існування він дізнався після ознайомлення його представника з матеріалами адміністративної справи щодо нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП

Як вбачається заяви адвоката Вереса М.Я. від 14.02.2024, останній ознайомився із матеріалами адміністративної справи № 607/1593/24 за ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 та виготовив копії 15.02.2024.

Відтак строк на оскарження постанови серія БАБ №937930 від 15.01.2024, почав обраховуватись з 15.02.2024.

Позовну заяву про скасування постанови серія БАБ №937930 від 15.01.2024 позивачем ОСОБА_1 подано через канцелярію суду 20.02.2024.

З огляду на вищевикладене, позивачем не пропущено процесуальний строк на оскарження постанови серія БАБ №937930 від 15.01.2024, а тому відсутні підстави для його поновлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Пунктом 1.9. ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-УІП, поліцейський вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23 цього ж закону поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично дорожній мережі.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, Іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Статтею 222 КУпАП встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень, зокрема, і за частиною 1 статті 122 КУпАП.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до п. 2.3 рішення Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 "у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення", законодавство передбачає випадки коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а на місці вчинення правопорушення виноситься постанова (ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП), в такому разі притягнення особи до адміністративної відповідальності фактично відбувається у скороченому провадженні.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (в даному випадку відповідач) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, крім того чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона притягненню до адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до змісту ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності за ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП. Справа щодо вказаних порушень одночасно розглядалась посадовою особою поліції, відтак на нього накладено стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення. Вказані обставини відповідають положення закону, а саме ст. 36 КУпАП.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об`єктивну сторону інкримінованого йому правопорушення.

При цьому, доведеність вини позивача підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст. 251 КУпАП.

У відповідності до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будьякі дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справ

За змістом ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв`язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб`єкта владних повноважень, ч. 4 ст. 70 КАС України, зобов`язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з п п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Так, у п. 7 спірної постанови серії БАБ №937930 від 15.01.2024 вказано, що до постанови додається відеофіксація з нагрудної бодікамери № 200797 та реєстратора службового автомобіля н.з. 0811.

Відповідачем до відзиву долучено диск з відеозаписами із нагрудних камер працівників поліції та реєстратора службового автомобіля.

Щодо інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, суд зазначає наступне.

Як вбачається із спірної постанови БАБ №937930 від 15.01.2024, ОСОБА_1 в тому числі ставиться у вину те, що він 15.01.2024 о 19:34 год. в с. Петриків вул. М. Шептицького, перед поворотом не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, чим порушив п. 9.2 Б ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Як встановлено, п. 9.2 б ПДР України, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Частина 2 ст. 122 КУпАП, передбачає відповідальність з поміж іншого за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів.

Як зазначалося судом вище, виносячи вказану постанову працівник поліції зазначив, що доказом правопорушення є відеофіксація з нагрудної бодікамери № 200797 та реєстратора службового автомобіля н.з. 0811.

Водночас, оглядом долученого представником відповідача відеозапису із реєстратора службового автомобіля під назвою «IMG_8860» встановлено, що 15.01.2024 о 19 год. 33 хв., позивач дійсно зупинився на перехресті, при цьому світловий покажчик лівого повороту на транспортному засобі позивача ВАЗ 21053 був увімкнений, що чітко вбачається у період часу з 00 хв. 54 сек. відеозапису, що відповідає фактичному часу 19 год. 33 хв. 43 сек.

Відеозаписом не зафіксовано виконання позивачем самого маневру повороту.

Таким чином, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП зокрема не подання сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку перед поворотом, зафіксоване лише в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №937930 від 15.01.2024, інших доказів на підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, відповідачем суду не подано.

За даних обставин суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП.

Поряд з цим, щодо інкримінованого позивачу ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлені основні права та обов`язки водія транспортного засобу, якими, зокрема, вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Диспозицією ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП полягає, зокрема, у непред`явленні відповідного документів на вимогу працівників поліції.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №686/15383/17, від 25 вересня 2019 року у справі №127/19283/17, від 21 листопада 2018 року у справі №465/6677/16-а., від 02 грудня 2019 року у справі №164/2068/17.

За змістом п.п. 2.1.а, 2.1.б, 2.1.ґ ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони технічний талон); чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення);

Згідно із пунктом 2.4 ПДР України, на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно зі статтею 53 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, положеннями статті 53 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право органів Національної поліції перевіряти наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а підпунктами 2.1, 2.4 ПДР України, встановлено обов`язок водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий поліс.

Так, оглядом відеозаписів із нагрудних камер працівників поліції долучених представником відповідача до матеріалів справи судом встановлено, що 15.01.2024 після зупинки транспортного засобу ВАЗ 21053 р.н. НОМЕР_1 водій ОСОБА_1 на неодноразові вимоги працівників поліції не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати його дані посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, натомість вказував, що транспортним засобом не керував та вимагав надати йому докази керування ним транспортним засобом. Крім того, після надання працівниками поліції ОСОБА_1 для огляду відеозапису, на якому зафіксовано факт керування ним транспортним засобом та його зупинки працівниками поліції, ОСОБА_1 також не пред`явив працівникам поліції посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Зазначене підтверджує обставини зазначені в постанові серії БАБ №937930 від 15.01.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Водночас доводи ОСОБА_1 та його представника, з приводу того, що транспортним засобом ОСОБА_1 не керував та працівники поліції його не зупиняли, повністю спростовуються наявними в матеріалах справи відеозаписами із реєстратора службового автомобіля під назвами «IMG_8854», «IMG_8855» на яких зафіксовано, що працівники поліції рухаються за транспортним засобом ВАЗ 21053 р.н. НОМЕР_2 та за допомогою проблискових маячків подали вимогу про зупинку транспортного засобу, при цьому транспортний засіб ВАЗ 21053 р.н. НОМЕР_2 спочатку рухається прямо, проте в подальшому повертає праворуч та здійснює зупинку біля магазину. Водночас, коли працівники поліції під`їжджають до автомобіля ВАЗ 21053 р.н. НОМЕР_2 , у останнього гаснуть габаритні вогні та із сторони сидіння водія виходить позивач ОСОБА_1 .

Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що факт порушення, позивачем ОСОБА_1 , вимог п.п. 2.1.а, 2.1.б, 2.1.ґ ПДР України, не пред`явлення у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Позивачем не надано суду належних, достатніх та достовірних доказів, які б спростували факти викладені в оскаржуваній постанові та факт наявності в його діях складу правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а відтак оцінивши фактичні обставини справи, суд вважає, що вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, в повній мірі підтверджено матеріалами справи.

При цьому суд звертає увагу, що притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених, є обґрунтованим, навіть коли факт невиконання вимог Правил дорожнього руху України не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, що узгоджується з висновком Верховного суду Касаційного адміністративного суду у постанові від 25.09.2019 у справі № 127/19283/17.

Зважаючи на те, що судом не встановлено належних доказів, що спростовують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 26 КУпАП, суд вважає, що у цій частині постанова у справі про адміністративне правопорушення серії БАБ №937930 від 15.01.2024 є правомірною та підстави для її скасування відсутні, а притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП відповідає вимогами чинного законодавства.

Згідно з частиною першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд доходить висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення шляхом скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №937930 від 15.01.2024 в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а провадження по справі в цій частині закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В той же час, оскаржувана постанова в частині притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП є законною та обґрунтованою, а тому у задоволенні позову про скасування постанови серії БАБ №937930 від 15.01.2024 в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП слід відмовити.

Оскільки при винесені оскаржуваної постанови відповідачем застосовані норми статті 36 КУпАП, яка визначає, що при декількох правопорушеннях стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення, то розмір штрафу накладеного на позивача ОСОБА_1 , слід зменшити до розміру, який встановлено ч. 1 ст. 126 КУпАП 25 прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 425 грн, передбачений ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Також відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Згідно зі ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 605,60 грн, що підтверджується квитанцією АТ КБ ПРИВАТБАНК № 9333-7378-5284-9132 від 20.02.2024. Відтак сума сплаченого судового збору у розмірі 302 грн 80 коп. підлягає стягненню з Головного управління Національної поліції в Тернопільській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , а судові витрати у виді судового збору у сумі 302 грн 80 коп. слід покласти на позивача.

На підставі наведеного, керуючись статтями 73-77, 90, 205, 241-246, 255, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі, - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №937930 від 15.01.2024 в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП закрити.

Змінити захід стягнення, застосований постановою серії БАБ №937930 від 15.01.2024, а саме застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення, передбачене санкцією ч. 1 ст. 126 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

В задоволенні позову ОСОБА_1 в частині скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №937930 від 15.01.2024 в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, відмовити, а постанову серії БАБ №937930 від 15.01.2024 в цій частині залишити без змін

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 302 (триста дві) гривні 80 (вісімдесят) копійок.

Судові витрати у виді судового збору у розмірі 302 (триста дві) гривні 80 (вісімдесят) копійок покласти на позивача ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду складено та підписано 26.04.2024.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління національної поліції в Тернопільській області, , адреса місця знаходження: вул. Валова, 11, м. Тернопіль, 46001.

Головуючий суддяН. Р. Кунець