Справа № 620/4189/24
Суддя: Наталія БАРГАМІНА
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

-копія-
ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2024 року Чернігів Справа № 620/4189/24

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Баргаміної Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії №60 від 07.03.2024 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про не зарахування до страхового стажу наступних періодів: з 01.09.1984 по 17.07.1987 навчання в Гомельському СПТУ-113; з 20.07.1987 по 01.02.1988 робота на Гомельському заводі «Кристал»; з 22.07.1993 по 06.10.1994 робота в російській федерації у Пересувному зооцирку «Фауна»; з 28.09.1998 по 31.12.2003 ведення підприємницької діяльності; неповного зарахування періоду ведення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 24.11.2021 та про відмову у призначенні пенсії відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зменшенням пенсійного віку на 5 років; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу наступні періоди: з 01.09.1984 по 17.07.1987 навчання у Гомельському СПТУ-113; з 20.07.1987 по 01.02.1988 робота на Гомельському заводі «Кристал»; з 22.07.1993 по 06.10.1994 робота в російській федерації у Пересувному зооцирку «Фауна»; з 28.09.1998 по 31.12.2003 ведення підприємницької діяльності; повністю зарахувати період з 01.01.2004 по 24.11.2021 ведення підприємницької діяльності та призначити позивачу пенсію відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зменшенням пенсійного віку на 5 років.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідачем протиправно відмовлено в призначенні пенсії, а періоди з 01.09.1984 по 17.07.1987, з 20.07.1987 по 01.02.1988, з 22.07.1993 по 06.10.1994, з 28.09.1998 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 24.11.2021 мають бути зараховані до її трудового стажу.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області було подано пояснення, в яких вказав, що позивачу було відмовлено у призначенні пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області.

Процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 25.04.2024 відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області повернуто без розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач має посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4 серії НОМЕР_1 , видане 23.06.1993 (а.с. 9).

ОСОБА_1 29.02.2024 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 23-24).

За принципом екстериторіальності заяву позивача було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії № 60 від 07.03.2024 (а.с. 20-21).

Згідно вказаного рішення підтверджено право позивача на зниження пенсійного віку на 5 років, необхідний страховий стаж, зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку становить 26 років.

Підставою для відмови в призначенні пенсії слугувало те, що страховий стаж заявниці становить 20 років 09 місяців 13 днів. До страхового стажу не зараховано:

- навчання за записами трудової книжки від 20.07.1987 НОМЕР_2 з 01.09.1984 по 17.07.1987, оскільки не зазначена дата видачі диплому та його номер;

- період роботи з 20.07.1987 по 01.02.1988, оскільки дата наказу про звільнення 08.07.1988 не відповідає даті звільнення;

- період роботи з 22.07.1993 по 06.10.1994 в російській федерації, оскільки з 01.01.2023 російською федерацією припинено участь в Угоді про гарантії громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992;

- періоди ведення підприємницької діяльності за довідкою від 12.01.2024 № 111/АП/25-01-58-11, виданою ГУ ДПС у Чернігівській області, з 28.09.1998 по 31.12.2003.

Період навчання з 01.09.1984 по 17.07.1987 може бути зарахований страхового стажу за умови підтвердження довідкою навчального закладу про період та форму навчання.

Для зарахування періодів ведення підприємницької діяльності з 28.09.1998 по 31.12.2003 необхідно надати довідку з Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (а.с. 20-21).

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області листом від 11.03.2024 № 2500-0208-8/17310 повідомило позивача про прийняте рішення (а.с. 19).

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Право призначення пенсії особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи регулюється Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон).

Пунктом 4 частини першої статті 11 Закону передбачено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Згідно пункту 4 частини першої статті 14 Закону для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Відповідно до частини третьої статті 15 Закону підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Згідно з положеннями частин третьої, четвертої статті 65 Закону посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими цим Законом. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок № 51 в редакції чинній на момент видачі позивачу посвідчення), яким визначено, зокрема, правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, коло осіб, яким вони видаються.

Так, відповідно до пункту 6 Порядку № 51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Водночас, статтею 55 Закону визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Так, відповідно до пункту другого частини першої статті 55 Закону особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема, особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсійний вік зменшується на 2 роки* та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. * Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Як вже було встановлено судом, згідно оскаржуваного рішення підтверджено право позивача на зниження пенсійного віку на 5 років.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В силу пунктів 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі Інструкція № 162), та яка була чинна на момент початку заповнення трудової книжки позивача, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Відповідно до пункту 2.11 Інструкції № 162 після вказівки дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом засвідчує правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний лист) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), де вперше заповнювалася трудова книжка.

Пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць - двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується «05.01.1993». Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 вищенаведеної Інструкції).

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів чи показань свідків.

Згідно пунктів 4.1, 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі по тексту - Порядок № 22-1), заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. При прийманні документів працівник сервісного центру: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; з`ясовує наявність у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр. Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Так, до страхового стажу позивача, як вже зазначалось судом, згідно оскаржуваного рішення не було враховано:

- навчання за записами трудової книжки від 20.07.1987 НОМЕР_2 з 01.09.1984 по 17.07.1987, оскільки не зазначена дата видачі диплому та його номер;

- період роботи з 20.07.1987 по 01.02.1988, оскільки дата наказу про звільнення 08.07.1988 не відповідає даті звільнення;

- період роботи з 22.07.1993 по 06.10.1994 в російській федерації, оскільки з 01.01.2023 російською федерацією припинено участь в Угоді про гарантії громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Разом з тим, судом було встановлено, що у трудовій книжці позивача від 20.07.1987 серії НОМЕР_2 , серед інших, наявні записи № 1 про навчання з 01.09.1984 по 17.07.1987 в СПТУ -13, № 2-3 про роботу з 20.07.1987 по 01.02.1988 гранувальником алмазів в діаманти 4 розряду в Гомельському заводі «Кристал», № 8-9 про роботу з 22.07.1993 по 06.10.1994 касиром в Пересувному цирку «Фауна», росія.

Так, записи № 2-3 в повній мірі підтверджують період роботи позивача з 20.07.1987 по 01.02.1988, а наявні помилки заповнення трудової книжки не є підставою для позбавлення позивача права на зарахування відповідного періоду навчання та роботи до страхового стажу.

Відсутність інших документів на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого ним трудового стажу, а відмова в зарахуванні спірного стажу порушує принцип рівності особи перед законом.

Так, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, згідно якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Враховуючи вищевикладене, у суду відсутні підстави не приймати до уваги записи № 2-3 трудової книжки від 20.07.1987 НОМЕР_2 .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що період роботи позивача з 20.07.1987 по 01.02.1988, який не був зарахований до стажу позивача, підтверджуються записами його трудової книжки.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно пункту 4.3 Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (пункт 4.7 Порядку № 22-1).

Аналізуючи викладені норми, суд приходить до висновку, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган.

Разом з тим, в даному випадку, органом Пенсійного фонду не було здійснено перевірки поданих позивачем документів.

Щодо періоду навчання з 01.09.1984 по 17.07.1987, то суд зазначає, що згідно підпункті «б», «в» пункту 2.17 Інструкції № 162 у трудові книжки на місці роботи вносяться окремі рядки з посиланням на дату, номер і найменування відповідних документів наступних документів: про час навчання в професійно-технічних та інших школах, на курсах і в школах за підвищеною кваліфікацією, за перекваліфікацією та підготовці кадрів; про час навчання у вищих та середніх спеціальних навчальних закладах (включаючи і час роботи у студентських загонах, на виробничій практиці та при виконанні науково-дослідної госпдоговірної тематики), партійних школах, профрухуванні та про час перебування в аспірантурі, клінічній ординатурі, крім випадків , зазначених у п. 2.15 цієї Інструкції.

Згідно пункту 8 Порядку № 637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Як встановлено судом, запис № 1 про навчання з 01.09.1984 по 17.07.1987 в СПТУ-13 не містить посилання на дату, номер відповідного диплому.

Разом з тим, позивачем не надано жодного документу, який підтверджує отримання такого диплома та містить відомості про періоди навчання.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для зарахування періоду навчання з 01.09.1984 по 17.07.1987 до страхового стажу позивача, оскільки такий період не підтверджено відповідними документами.

Щодо роботи з 22.07.1993 по 06.10.1994 в російській федерації, то суд зазначає наступне.

Згідно підпункту 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1 особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01 січня 2004 року додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав - учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Частинами 2-3 статті 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Таким чином, на громадяни держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, які працювали на територіях інших держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу, його пільгового обчислення.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023, № 49/2024 від 05.02.2024 строк дії режиму воєнного стану продовжувався.

Також постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 було постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві.

Разом з тим, суд зазначає, що позивач набув трудовий стаж до введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23.02.2016 ЄСПЛ було констатовано, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами.

Отже, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивач не може бути позбавлений свого права щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи з 22.07.1993 по 06.10.1994.

Щодо зарахування до страхового стажу періодів підприємницької діяльності позивача, то суд зазначає наступне.

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_3 позивач з 28.09.1998 була зареєстрована фізичною особою-підприємцем (а.с. 13).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивачем припинена підприємницька діяльність 24.11.2021 (а.с. 17-18).

Так, в оскаржуваному рішенні органом Пенсійного фонду зазначено, що до страхового стажу позивача не було враховано періоди ведення підприємницької діяльності за довідкою від 12.01.2024 № 111/АП/25-01-58-11, виданою ГУ ДПС у Чернігівській області, з 28.09.1998 по 31.12.2003.

При цьому, судом встановлено, що згідно форми «РС-право» до страхового стажу позивача зараховано періоди роботи з 01.01.2000 по 31.08.2000, з 01.10.2000 по 31.12.2001, з 01.01.2003 по 31.12.2003 (а.с. 22).

Крім того, позивач зазначає, що період підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 24.11.2021 не повністю зараховано до страхового стажу.

Так, згідно форми «РС-право» до страхового стажу позивача за період з 01.01.2004 по 29.02.2020 зараховано лише 9 років 11 місяців 10 днів. Періоди з 01.03.2020 по 31.05.2020 та з 01.06.2020 по 30.11.2021 зараховано повністю.

Водночас, оскаржуване рішення не містить жодних пояснень щодо часткового зарахування періоду підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 29.02.2020.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно частини першої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно підпункту 1 пункту 3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Крім того, згідно пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ). Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно пункту 2.1 Порядку № 22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Отже, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути наступні документи, а саме: свідоцтва про сплату єдиного податку; спеціального торгового патенту; документів про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Тобто особа має підтвердити статус підприємця і обрану систему обліку і звітності (через сплату єдиного податку, фіксованого податку), та/або сплату страхових внесків.

Згідно пункту 3 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва" від 03.07.1998 №727/98, суб`єкти підприємницької діяльності - фізичні особи, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

Враховуючи зазначене, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності зараховується до стажу для визначення права на призначення пенсії за віком за довідкою про реєстрацію як фізичної особи - підприємця лише за умови підтвердження, що діяльність здійснювалась із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку.

Так, згідно довідки від 12.01.2024 № 111/АП/25-01-58-11, виданої ГУ ДПС у Чернігівській області, зокрема, в 1998-2001 роках позивач перебував на загальній системі оподаткування, здійснював щоквартальну сплату податку, в 2001 році здіснював фіксовану сплату прибуткового податку, в 2002 році здійснював щоквартальну сплату податку, здійснив плату за патент, фіксований податок в розмірі 100 грн 12.04.2002, 12.06.2002,11.07.2002, 12.08.2002, 11.09.2002, 14.10.2002, 14.11.2002, 14.12.2002, фіксовану сплату прибуткового податку за період 10.01.2002 09.02.2002, 02.07.2003 видано патент на період з 01.07.2003-31.12.2003.

Разом з тим, позивачем не надано суду докази перебування ним на спрощеній системі оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку 1998-1999 роках та починаючи з 2004 року.

При цьому, довідкою форми ОК-5 підтверджено сплату страхових внесків в період з 01.01.2000 по 31.08.2000, з 01.10.2000 по 31.12.2001, з 01.01.2003 по 31.12.2003 (а.с. 14-15) та вказані періоди були зараховані органом Пенсійного фонду до страхового стажу позивача.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, з урахуванням підтвердження сплати позивачем в 2002 році (окрім березня і травня 2002 року) за патент, фіксованого податку, суд приходить до висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області протиправно не зараховано періоди діяльності позивача як фізичної особи-підприємця з 01.01.2002 по 28.02.2002, з 01.04.2002 по 30.04.2002, з 01.06.2002 по 31.12.2002.

Щодо періоду з 01.01.2004 по 29.02.2020, за який позивачу згідно форми «РС-право» зараховано лише 9 років 11 місяців 10 днів, судом встановлено, що згідно довідки форми ОК-5 підтверджено сплату страхових внесків в повному обсязі за травень, червень 2009 року, з липня 2010 по грудень 2016 року, з січня 2018 року по грудень 2020 року та вказані місяці зараховані до страхового стажу повністю, інші місяці з січня 2004 року по квітень 2009 року, з липня 2009 року по червень 2010 року та 2017 рік зараховані відповідно до розміру сплачено єдиного внеску.

Разом з тим, у зв`язку з тим, що позивачем не надано доказів перебування на спрощеній системі оподаткування в періоди, які не були зараховані органом Пенсійного фонду до страхового стажу, підстави для їх зарахування до страхового стажу повністю незалежно від сплаченого розміру єдиного внеску відсутні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що періоди роботи позивача з 20.07.1987 по 01.02.1988, з 22.07.1993 по 06.10.1994 та період підприємницької діяльності позивача як фізичної особи-підприємця 01.01.2002 по 28.02.2002, з 01.04.2002 по 30.04.2002, з 01.06.2002 по 31.12.2002 мають бути зараховані до страхового стажу позивача.

Враховуючи визнаний Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області стаж позивача 20 років 9 місяців 13 днів, з урахуванням стажу, право на який встановлено судом, 2 роки 6 місяців 26 днів, страховий стаж позивача складає 23 роки 4 місяці 9 днів.

Пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно абзацу другого частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням зазначеного, враховуючи принцип верховенства права, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у призначенні пенсії №60 від 07.03.2024 в частині не зарахування до страхового стажу позивача періоди роботи з 20.07.1987 по 01.02.1988 на Гомельському заводі «Кристал», з 22.07.1993 по 06.10.1994 в російській федерації у Пересувному зооцирку «Фауна», періоду ведення підприємницької діяльності з 01.01.2002 по 28.02.2002, з 01.04.2002 по 30.04.2002, з 01.06.2002 по 31.12.2002; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 20.07.1987 по 01.02.1988 на Гомельському заводі «Кристал», з 22.07.1993 по 06.10.1994 в російській федерації у Пересувному зооцирку «Фауна», періоду ведення підприємницької діяльності з 01.01.2002 по 28.02.2002, з 01.04.2002 по 30.04.2002, з 01.06.2002 по 31.12.2002.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у призначенні пенсії № 60 від 07.03.2024 в частині зарахування навчання з 01.09.1984 по 17.07.1987 в Гомельському СПТУ-113; ведення підприємницької діяльності з 28.09.1998 по 31.12.2001, з 01.03.2002 по 31.03.2002, з 01.05.2002 по 31.05.2002, з 01.01.2003 по 31.12.2003; неповного зарахування періоду ведення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 24.11.2021; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу навчання з 01.09.1984 по 17.07.1987 в Гомельському СПТУ-113; ведення підприємницької діяльності з 28.09.1998 по 31.12.2001, з 01.03.2002 по 31.03.2002, з 01.05.2002 по 31.05.2002, з 01.01.2003 по 31.12.2003; повного зарахування періоду ведення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 24.11.2021, то в цій частині позовних вимог слід відмовити оскільки: період навчання не підтверджено належними документами, в період ведення підприємницької діяльності з 28.09.1998 по 31.12.1999, 01.09.2002-30.09.2000 не підтверджено перебування позивача на спрощеній системі оподаткування, період з 01.01.2000 по 31.08.2000, з 01.10.2000 по 31.12.2001, з 01.01.2003 по 31.12.2003 зараховано органом Пенсійного фонду до страхового стажу самостійно та права позивача в цій частині не порушені, в період ведення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 29.02.2020 не підтверджено перебування позивача на спрощеній системі оподаткування, період зараховано пропорційно сплачених внесків, період з 01.03.2020 по 24.11.2021 зараховано органом Пенсійного фонду до страхового стажу самостійно та права позивача в цій частині не порушені.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у призначенні пенсії № 60 від 07.03.2024 в частині призначення пенсії; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити позивачу пенсію, то суд зазначає, що загальний строк страхового стажу позивача з урахуванням визнаного судом складає менше необхідних 26 років, а тому підстави для призначення позивачу пенсії відсутні.

У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (вул. Андрія Саєнка, 10, м. Фастів, Київська обл., Фастівський р-н, 08500, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-а, м. Чернігів, 14005, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у призначенні пенсії №60 від 07.03.2024 в частині не зарахування до страхового стажу позивача періоди роботи з 20.07.1987 по 01.02.1988 на Гомельському заводі «Кристал», з 22.07.1993 по 06.10.1994 в російській федерації у Пересувному зооцирку «Фауна», періоду ведення підприємницької діяльності з 01.01.2002 по 28.02.2002, з 01.04.2002 по 30.04.2002, з 01.06.2002 по 31.12.2002.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 20.07.1987 по 01.02.1988 на Гомельському заводі «Кристал», з 22.07.1993 по 06.10.1994 в російській федерації у Пересувному зооцирку «Фауна», періоду ведення підприємницької діяльності з 01.01.2002 по 28.02.2002, з 01.04.2002 по 30.04.2002, з 01.06.2002 по 31.12.2002.

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25.04.2024.

Суддя Наталія БАРГАМІНА