Справа № 120/14828/23
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2024-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/14828/23

Головуючий у 1-й інстанції: Сало Павло Ігорович

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

18 квітня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Полотнянка Ю.П.

за участю:

секретаря судового засідання: Литвин Д. С.,

представника позивача - Юрченка Т.П.

представників відповідача - Обревко Т.П., Худякової Н.Б.

представника третьої особи - Чайки В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державної служби України з питань праці та Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на окрему ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - фізична особа-підприємець - ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Центрально-західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови від 26.07.2023 № ЦЗ-77/ВІ/а-2 про накладення штрафу в розмірі 67000,00 грн за порушення законодавства про працю.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 та скасовано постанову від 26.07.2023 № ЦЗ-77/ВІ/а-2 про накладення штрафу.

Крім того, 07 лютого 2024 року Вінницьким окружним адміністративним судом прийнято окрему ухвалу, якою доведено до відома Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та Державної служби з питань праці про виявлені під час розгляду справи порушення вимог закону для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Також встановлено вказаним суб`єктам владних повноважень місячний строк з дня надходження окремої ухвали для надання суду відповіді про наслідки виконання окремої ухвали та вжитті у зв`язку з цим заходи.

Не погодившись з прийнятою судом окремою ухвалою, Державною службою України з питань праці та Центрально-Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці подані апеляційні скарги, в яких апелянти просять окрему ухвалу суду першої інстанції скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права. Апелянти вважають, що у Вінницького окружного адміністративного суду були відсутні підстави для винесення окремої ухвали у справі з приводу застосування Порядку №509.

Позивачем подано до суду відзив на апеляційні скарги, в якому зазначено, що судом першої інстанції правильно встановлено та досліджено усі обставини справи, в результаті чого обгрунтовано застосовано до Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та Державної служби з питань праці вимоги частини першої, п`ятої статті 249 КАС України.

Представники відповідача у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційних скарг.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційних скарг Державної служби України з питань праці та Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги є обгрунтованими, томі їх слід задовольнити виходячи з наступного.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами третьою-сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення", визначає відповідний Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю" (далі Постанова № 823) були внесені зміни до Порядку № 509 і, зокрема, пункт 2 цього Порядку викладено у редакції, згідно з якою штрафи за порушення законодавства про працю та зайнятість населення накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, зокрема, на підставі акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Натомість попередня редакція пункту 2 Порядку № 509 передбачала можливість накладення відповідних штрафів на підставі акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Таким чином, з дня набрання чинності Постановою № 823, а саме з 30.08.2019, підлягав застосуванню Порядок № 509 у редакції, яка допускала притягнення органами Держпраці до відповідальності суб`єктів господарювання за порушення законодавства про працю шляхом накладення на порушників штрафів відповідно до частини другої статті 265 КЗпП України на підставі акта перевірки ДПС, у тому числі фактичної перевірки.

Однак, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 у справі № 640/17424/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021, Постанову № 823 визнано протиправною та нечинною.

Постановою Верховного Суду від 09.11.2022 касаційні скарги Кабінету Міністрів України та Державної служби України з питань праці залишено без задоволення, а вищезазначені судові рішення без змін.

Отже, беручи до уваги положення частини другої статті 255 та частини першої статті 325 КАС України, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 у справі №640/17424/19 набрало законної сили 15.09.2021, тобто з дати прийняття судом апеляційної інстанції постанови за наслідками апеляційного перегляду, якою рішення суду першої інстанції залишено без змін.

За приписами частини другої статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Відтак, Постанова № 823 втратила чинність 15.09.2021 і як наслідок втратили чинність й зміни до редакції Порядку № 509, внесені на підставі зазначеної Постанови № 823, зокрема у частині можливості накладення штрафів на підставі акта перевірки ДПС, у ході якої були виявлені порушення законодавства про працю.

Суд першої інстанції вважаючи, що територіальні органи Держпраці, недотримуючись належної правової процедури у своїй діяльності, продовжують приймати постанови про накладення штрафів за порушення законодавства про працю на підставі актів фактичної перевірки ДПС, тобто далі керуються Порядком № 509 в редакції Постанови №823, дійшов висновку про необхідність доведення до відома Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та Державної служби з питань праці, про виявлені під час розгляду справи порушення вимог закону для вжиття заходів щодо їх усунення.

Колегія суддів, даючи правову оцінку підставам, що слугували прийняттю судом першої інстанції окремої ухвали та доцільності застосування заходів впливу у даній справі, визначених статтею 249 КАС України, виходить з наступного.

Відповідно до ст. 249 КАС України суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами.

Окрема ухвала суду - це процесуальне судове рішення, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Отже, підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення.

В свою чергу, окрема ухвала в адміністративному судочинстві - це вид процесуального судового рішення, прийняття якого обумовлено метою попередження та припинення порушень, у тому числі адміністративних та кримінальних, виявлених під час розгляду справи, зі сторони суб`єкта владних повноважень, припинення зловживання процесуальними правами прокурором чи адвокатом, а також у разі допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення; окрема ухвала є дієвим засобом усунення підстав та умов, що зумовлюють виникнення однотипних спорів, порушенню прав, свобод та інтересів учасників справи, а також є одним із засобів здійснення судового контролю за виконанням судового рішення.

Залежно від підстав постановлення, окремі ухвали в адміністративному судочинстві можна класифікувати на такі види - профілактична або превентивна (вид окремої ухвали, підставою постановлення якої є запобігання повторному вчиненню правопорушень та/або виникнення інших спорів, яка може передбачати вказівку відповідному суб`єкту нормотворення розробити відповідний підзаконних нормативно-правовий акт або внести до нього зміни; звернути увагу на недоліки в роботі суб`єктів владних повноважень, зокрема, неправильне застосування (порушення) законодавства або неврахування висновків Верховного Суду (ч. 1 ст. 249 КАС України)

Підставою для винесення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення.

Отже, окрема ухвала може бути винесена у разі, коли під час судового розгляду справи встановлено певне правопорушення. Юридична кваліфікація правопорушення судом не здійснюється. Водночас суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити.

Таким чином, обов`язковими умовами для винесення окремої ухвали є порушення закону чи іншого нормативно-правового акта із чітким зазначенням такої норми та обгрунтуванням, у чому саме полягає таке порушення.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Можливість забезпечення права на апеляційний перегляд є також однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства (частина третя статті 2 КАС України).

Таке право не може бути обмежено у спосіб постановлення окремої ухвали.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 5 січня 2021 року у справі №1718/2-а-834/11 суд касаційної інстанції зазначив, що Конституція України як закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012). Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції є складовою конституційного права особи на судовий захист. Таке право гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

На цій підставі Верховним Судом сформульовано правовий висновок, відповідно до якого однією з основних засад судочинства, визначених пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного перегляду справи. При цьому право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті положень частини першої статті 55 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду. КАС України також визначено принципи здійснення адміністративного судочинства, одним з яких є забезпечення апеляційного оскарження судового рішення. Цей принцип полягає у тому, що особам, які беруть участь у справі, а також іншим особам, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи чи інтереси, у випадках та порядку визначених цим Кодексом, надається право оскарження прийнятих судом рішень.

Аналогічна правова позиція була застосована Верховним Судом у постановах від 10 лютого 2022 року у справі № 560/11791/21, від 25 травня 2022 року у справі № 380/8038/21, від 12 вересня 2022 року у справі №120/16601/21-а, від 18 січня 2023 року у справі №160/6211/21 та від 16 червня 2023 року у справі № 520/986/22.

Варто відзначити, що при ухваленні органами виконавчої влади (їх посадовими особами) рішень, слід оцінювати фактичні обставини, здійснювати у межах компетенції мотивований правомірний вибір певного варіанту поведінки щодо прийняття оптимального рішення чи вчинення відповідних дій.

Вибір рішення повинен здійснюватися виключно в встановлених межах, які можуть носити кількісну або якісну характеристику.

Дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з кількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

В свою чергу, додатком до Рекомендації № Р(80)2 Комітету Міністрів Ради Європи також визначено поняття дискреційного повноваження - повноваження, що його адміністративний орган влади, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду. Тобто коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає кращим за певних обставин.

Колегія суддів зазначає, що постановлення окремих ухвал є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується ним на власний розсуд за наявності відповідних передумов.

Разом з тим, у даній справі таких передумов колегія суддів не вбачає, оскільки судом першої інстанції прийнято рішення по суті позовних вимог, в якому надана правова оцінка діям відповідача в частині накладення на позивача, як суб`єкта господарювання (роботодавця) штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами третьою-сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення", керуючись Порядком, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509.

Виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства та встановлених обставин справи у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та Державної служби з питань праці заходів, визначених статтею 249 КАС України.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування окремої ухали.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Державної служби України з питань праці та Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці задовольнити.

Окрему ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року скасувати.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 25 квітня 2024 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Полотнянко Ю.П.