Справа № 428/6527/21
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року справа №428/6527/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Блохіна А.А., суддів: Гайдар А.В., Казначеєва Е.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 листопада 2021 року у справі № 428/6527/21 (суддя в І інстанції Кордюкова Ж.І.) за позовом ОСОБА_2 до начальника 4 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » старшого прикордонних нарядів в контрольному пункті в`їзду-виїзду « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ) (Військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправною, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення,-

УСТАНОВИВ:

Адвокат Хорольський Ігор Володимирович в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до начальника 4 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » старшого прикордонних нарядів в контрольному пункті в`їзду-виїзду « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ) (Військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправною, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначив, що відповідач постановою від 13.07.2021 року №142012 визнав позивача винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, за перетинання державного кордону України з Російською Федерацією до тимчасово окупованої території України через тимчасово непрацюючий пункт пропуску «Ізварине», та наклав на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. Представник позивача вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Жодним належним доказом відповідачем не підтверджено та ґрунтується лише на припущеннях, що позивач перетнула державний кордон України з Російською Федерацією до тимчасово окупованої території України через тимчасово непрацюючий пункт пропуску «Ізварине». Обов`язок щодо збирання доказів покладається на відповідача. В порушення чинного законодавства у відповідача відсутні докази того, що позивач перетнула державний кордон України саме в той спосіб та в тому місці, які вказані в оскаржуваній постанові. Оскаржувана постанова не була оголошена позивачу після її винесення та не була вручена їй.

Просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 у виді штрафу в розмірі 1700 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 та стягнути з відповідача на користь позивача розмір сплаченого судового збору.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 листопада 2021 року у справі № 428/6527/21 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

На обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, які були викладені в позовній заяві та протягом розгляду справи в суді першої інстанції.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

13.07.2021 року відповідачем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №142012 на ОСОБА_2 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.

ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 13.07.2021 року об 11-58 год. вона здійснила в`їзд до контрольованої території України з тимчасово окупованої території України через контрольний пункт в`їзду-виїзду «Станиця Луганська» без проходження контролю в`їзду-виїзду, у зв`язку з чим порушила п. 3, п. 21 Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2019 року №815.

Зі змісту вищевказаної постанови вбачається, що вчинене правопорушення позивач не оспорює, вину свою визнає. Копію вказаної постанови отримано ОСОБА_2 13.07.2021 року, про що свідчить її підпис на зворотному боці постанови. Будь-які позначки чи написи стосовно незгоди із змістом постанови відсутні.

Згідно з копією рапорту інспектора прикордонної служби 1 категорії 3 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Теплинського В. від 13.07.2021 року під час здійснення контролю в`їзду/виїзду виявлено 13.07.2021 року об 11-58 год. в контрольному пункті в`їзду-виїзду «Станиця Луганська» дорожнього коридору №6 «Станиця Луганська Щастя Новоайдар» ОСОБА_2 , яка відповідно до наявної бази даних:

29.04.2021 року об 11-55 год. здійснила виїзд з контрольованої території України до території Російської федерації через пункт пропуску «Мілове»;

13.07.2021 року об 11-58 год. здійснила в`їзд до контрольованої території України з тимчасово окупованої території України через контрольний пункт в`їзду-виїзду « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Крім того, вищевказані обставини щодо в`їзду-виїзду ОСОБА_2 підтверджується копією витягу інформації з підсистеми «Ризик» КАІС ПК «Гарт-1» відносно ОСОБА_2 в період правопорушення з 29.04.2021 року по 13.07.2021 року.

Також як вбачається із вищевказаного рапорту, своїми діями ОСОБА_2 здійснила в`їзд до тимчасово окупованої території України поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду без проходження контролю в`їзду-виїзду, тобто порушила п. 3 та п. 21 «Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2019 року №815.

Відповідно до пояснень ОСОБА_2 від 13.07.2021 року, вона 29.04.2021 року об 11-55 год. з контрольованої території України до Російської Федерації через пункт пропуску Мілове, а 29.04.2021 року близько 15-00 год. потрапила з контрольованої території України до тимчасово окупованої території через пункт пропуску Ізварине. Також вона погодилась з тим, що вона вчинила правопорушення, та не вказала обставин, які змусили її порушити порядок в`їду-виїзду.

Згідно з копією заяви ОСОБА_2 від 13.07.2021 року вона здійснила правопорушення за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та визнала свою вину.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відомостями, зазначеними у копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 .

Відповідно до копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 05.06.2015 року №919-38637 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має фактичне місце проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_3 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов наступного висновку.

В матеріалах справи містяться достовірні і достатні докази наявності в діях ОСОБА_2 того складу адміністративного правопорушення, який вказано в оскаржуваній постанові. Зокрема, зі змісту детальних письмових пояснень позивача, а також зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 29.04.2021 року об 11-55 год. здійснила виїзд з контрольованої території України до території Російської Федерації через пункт пропуску «Мілове», 29.04.2021 року близько 15-00 год. здійснила в`їзд до тимчасово окупованої території України з території Російської Федерації на напрямку Донецьк Ізварине в районі Ізварине, а 13.07.2021 року здійснила в`їзд до контрольованої території України з тимчасово окупованої території України через контрольний пункт в`їзду-виїзду «Станиця Луганська». При цьому, до тимчасово окупованої території України з території Російської Федерації позивач потрапила в районі пункту пропуску «Ізварине» з подальшою метою потрапляння на тимчасово окуповану територію України, тобто через той пункт пропуску, який не визначено наказом командувача об`єднаних сил в якості пункту в`їзду/виїзду через лінію розмежування в Донецькій та Луганській областях.

Таким чином, факт вчинення ОСОБА_2 вказаного адміністративного правопорушення є доведеним. При цьому, письмові пояснення позивача в даному випадку не є звичайним визнанням вини з боку позивача. Зокрема, у своїх письмових поясненнях позивач детально описала час і напрямок свого руху під час в`їзду до тимчасово окупованої території України з території Російської Федерації поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду, що свідчить про достовірність письмових пояснень позивача та про те, що ці пояснення є доказом в розумінні ст. 251 КУпАП. Крім того, доказом правопорушення є письмовий рапорт відповідача та витяг інформації із підсистеми «Ризик» щодо перетину державного кордону ОСОБА_2 .

Крім того, позивач визнала детальні обставини правопорушення у своїй позовній заяві в порядку ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України. Отже, обставини правопорушення взагалі не підлягають доказуванню.

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Стаття 55 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 2, ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Пунктом 1 ч. 1ст. 20 КАС України встановлено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП слід що, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно до ст. 278 КУпАП слід, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП слід, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд оцінюючи надані докази керується ст. 90 КАС України з якої слід, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч. 1 ст. 204-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї. Норма цього закону відсилає до нормативного акту, який регулює процедуру в`їзду/виїзду осіб і транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються і переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, яким є «Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій» визначена Постановою Кабінету Міністрів України № 815 від 17.07.2019 року.

Відповідно до п. 3 згаданого Порядку в`їзду/виїзду осіб та транспортних засобів за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього Порядку. Поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду переміщення через лінію розмежування осіб, транспортних засобів та товарів заборонено.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України «В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача».

Стороною відповідача не було надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності дій як з ухвалення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, так й доказів на підтвердження наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Визнання позивачем себе винним у адміністративному правопорушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень про накладання на таку особу стягнення за відсутності інших належних доказів, тому не звільняє посадову особу суб`єкта владних повноважень доводити правильність прийнятого рішення.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 177/525/17.

Відповідачами не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності їх дій з прийняття постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України слід, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення адміністративного позову оскільки відповідачами не були надані докази які б вказували на існуючий склад адміністративного правопорушення у позивача, саму постанову про накладання адміністративного стягнення скасувати а саму справу закрити.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів зазначає. Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що позов підлягає задоволенню повністю, на користь позивача, який у спірних правовідносинах не є суб`єктом владних повноважень, необхідно стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову в сумі 454,00 грн., та за подання апеляційної скарги в сумі 681,00 грн.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 листопада 2021 року у справі № 428/6527/21 задовольнити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 листопада 2021 року у справі № 428/6527/21 скасувати.

Прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №142012 на ОСОБА_2 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_2 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 1135 грн. 00 коп. (одна тисяча сто тридцять п`ять) гривень 00 копійок).

Повне судове рішення 25 квітня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв