Справа № 522/15899/23
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

за участі секретаря Загрійчук О.В.

сторін:

представника позивача Сендика О.О.

представника відповідача Половенка В.Ю.

розглянувши за правилами загального позовного провадження (у відкритому судовому засіданні по суті) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області та Державної міграційної служби України про визнання протиправними та скасування постанови та рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Державної міграційної служби України, в якому позивач просить:

визнати протиправною та скасувати Постанову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про накладення адміністративного стягнення ПН МОД №010006 від 18.05.2023року та закрити справу про адміністративне правопорушення;

визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову в продовженні строку перебування на території України, прийняте Державною міграційною службою України за результатами розгляду заяви від 20.06.2023 року громадянина Грузії ОСОБА_1 , у відповідності до вимог «Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150, яке діяло на час прийняття оскаржуваного рішення;

зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області розглянути заяву громадянина Грузії ОСОБА_1 від 20.06.2023 про продовження строку перебування на території України у відповідності до вимог «Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150 зі змінами №979 від 12.09.2023 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02.02.2022 позивач прибув на територію України з метою створення сім`ї, що підтверджується фактом укладання шлюбу 23.02.2022 з громадянкою України.

Знаючи, що з метою легалізації свого становища в Україні внаслідок створення сім`ї, засобами електронного зв`язку (як це передбачено) сформував заяву-звернення до міграційної служби для подання документів на продовження строків перебування в Україні. Отримав електронне повідомлення про виклик на 02.03.2022 о 16.30 год. Але у зв`язку з введенням воєнного стану не був прийнятий міграційною службою 02.03.2022, оскільки роботу органів міграційної служби повсюди було зупинено та оголошено простій. Лише з 16.05.2022 відповідний відділ органу міграційної служби розпочав свою роботу. Відповідно після початку роботи міграційна служба направила повторний виклик на 10.06.2022. Позивач прибув на виклик, очікуючи і розгляду його документів, які від подавав ще 17.02.2023 для легалізації свого становища, проте 10.06.2022 був затриманий за порушення правил перебування іноземців на території України.

Відносно нього було складено протокол, постановою накладено штраф та винесено рішення про примусове повернення. Через вказані обставини був вимушений звертатись до суду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06.03.2023, яке залишено в силі постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду, скасовані постанова про накладення штрафу та рішення про примусове повернення.

На виконання вимог працівників міграційної служби, ОСОБА_1 подав пакет документів для продовження строку перебування на території України, але ГУ ДМС в Одеській області видано Повідомлення про відмову в продовженні строку перебування на території України на підставі підпункту 6 пункту 10 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 №150.

20.06.2023 за вимогами працівників міграційної служби, ОСОБА_1 в черговий раз з`явився до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області для подачі документів на продовження строку перебування в Україні. Вказане підтверджується його заявою від 20.06.2023 з відміткою про її прийняття міграційною службою.

Вказана заява про продовження строку перебування на території України містить відомості про вилучення паспорта громадянина Грузії № НОМЕР_1 для продовження терміну перебування до 07.07.2023.

Відповіді на цю заяву станом на момент звернення до суду надано не було.

В той же час, відносно позивача 18.05.2023 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області складено Протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД №009909 від 18.05.2023 та Постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МОД № 010006 від 18.05.2023, якою на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 1700,00 грн. за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Разом з тим, представник стверджує, що у діях ОСОБА_1 відсутні ознаки складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП. Оскільки наявні поважні причини, що не залежать від волі позивача на завчасне отримання відповідних документів від Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на продовження строків перебування в Україні.

Оскільки, позивач отримавши судове рішення, яке набрало законної сили, звертався до міграційної служби з заявами на продовження строку перебування на території України. Проте, представниками міграційної служби, прийнято рішення про відмову у продовженні строку перебування, без будь-яких законних обґрунтувань.

Більше того, представниками міграційної служби без достатніх на те підстав, відносно позивача, який вчинив всі необхідні дії та подав всі належні документи на продовження строку перебування на території України, повторно складено Протокол про адміністративне правопорушення та Постанову про накладення адміністративного стягнення.

Процесуальні дії

12.09.2023 року до Одеського окружного адміністративного суду з Приморського районного суду м. Одеси надійшла справа відповідно до приписів ст. 29 КАС України.

Ухвалою суду від 20.09.2023 року прийнято до провадження справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

09.10.2023 року до суду за вхід. №34347/23 від Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що ГУ ДМС в Одеській області не є належним відповідачем у даній справі, виходячи з наступного.

Згідно відповіді Голови Державної міграційної служби України від 06.07.2023 за вих. №8.1/2568-23 за результатами розгляду матеріалів, отриманих з ГУ ДМС в Одеській області, прийнято рішення про відмову, відповідно до п.п.6 п. 10 Постанови №150, у продовженні строку перебування на території України громадянину ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення приймалось не Головним управлінням ДМС в Одеській області, а Державною міграційною службою України.

ГУ ДМС в Одеській області 10.07.2023 було вручено позивачу повідомлення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Вказане повідомлення не є рішенням (нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії), яке приймалось ГУ ДМС в Одеській області чи ДМС, а є лише інформуванням про прийняте ДМС рішення.

Щодо притягнення Позивача до адміністративної відповідальності, представником ГУ ДМС України в Одеській області зазначено, що під час з`ясування обставин перебування позивача на території України, встановлено, що за даними Інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформації з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан» останній заїхав на територію України 02.02.2022, з питань продовження строків перебування та легалізації свого статусу на території України не звертався, документи на право проживання відсутні.

За порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, стосовно громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 складено протокол про адміністративне правопорушення від 18.05.2023 ПР МОД №009909 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 18.05.2023 ПН МОД №010006 притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 гривень 00 копійок.

З пояснень позивача, наданих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення від 18.05.2023 ПР МОД №009909, вбачається, що він визнає суть скоєного правопорушення.

Зазначена сума штрафу 18.05.2023 сплачена позивачем самостійно, що також підтверджує визнання ним скоєння адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, постанова про накладення адміністративного стягнення прийнята з урахуванням всіх обставин, що мають значення та відповідно до вимог чинного законодавства.

Ухвалою суду від 13.11.2023 року продовжено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання по справі призначено на 27.11.2023 року.

У підготовчому засіданні 27.11.2023 року було оголошено перерву для надання заяви про уточнення позовних вимог. Наступне підготовче засідання призначене на 12.12.2023 року.

11.12.2023 року до суду за вхід. №44066/23 надійшла заява про зміну предмета позову.

У підготовчому засіданні 12.12.2023 року було оголошено перерву для надання представнику позивача часу надати уточнення. Наступне підготовче засідання призначене на 20.12.2023 року.

19.12.2023 року до суду за вхід. №45572/23 надійшла заява про зміну предмета позову/уточнення позовних вимог.

Ухвалою суду від 20.12.2023 року продовжено строк для проведення підготовчого провадження. Наступне підготовче засідання призначене на 29.01.2024 року.

Ухвалою суду від 29.01.2024 року прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог за вхід. №45572/23 від 19.12.2023 року, залучено до участі у справі в якості співвідповідача Державну міграційну службу України та розпочато розгляд справи спочатку в порядку приписів ч. 6 ст. 48 КАС України. Наступне підготовче засідання призначене на 20.02.2024 року.

14.02.2024 року до суду за вхід. №6441/24 від ГУ ДМС України в Одеській області надійшли додаткові пояснення щодо уточненого позову, в яких представник заперечує щодо задоволення вимоги про розгляд заяви від 20.06.2023 року, як таку, що заявлена до неналежного відповідача.

16.02.2024 року до суду за вхід. №6786/24 від Державної міграційної служби України надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що перевіркою, здійсненою за обліками ЄІАС УМП, встановлено, що 20.06.2023 громадянин Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Головного управління ДМС України в Одеській області із заявою про продовження строку перебування на території України. Відповідно до матеріалів заяви, обґрунтованою підставою для подальшого перебування на території України був намір оформити посвідку на тимчасове проживання в Україні у зв`язку із возз`єднанням сім`ї з громадянкою України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданому 23.02.2022 Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Громадянин Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потрапив на територію України 02.02.2022, проте з заявою про продовження строку перебування на території України звернувся лише 20.06.2023, тобто більше ніж через рік з дати останнього в`їзду в Україну.

З огляду на вказане, відповідно до пункту 7 Постанови №150 повноваження щодо прийняття рішення за результатами розгляду його заяви належало до компетенції Голови ДМС або його заступників, тому заяву позивача було надіслано до ДМС листом Головного управління ДМС України в Одеській області від 27.06.2023 № 5100.5.6/12838-23.

Також представником зазначено, що згідно з вимогами пунктів 3, 17 Постанови №150 оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322, посвідка на тимчасове проживання оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах тимчасово перебувають на території України, а документи для її оформлення подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні.

При цьому, згідно з частиною третьою статті 9 Закону, строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Частиною третьою статті 3 Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Проте, після закінчення дозволеного строку перебування в Україні позивач не виїхав з України, чим порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, та не в`їхав в Україну на законних підставах, що дало б змогу звернутися із заявою про оформлення посвідки на тимчасове проживання в установленому законодавством порядку. Крім того, позивач не вживав заходи щодо врегулювання питання законності перебування в Україні.

Враховуючи викладене, за результатами розгляду заяви про продовження строку перебування на території України вказаного іноземця, 06.07.2023 Головою ДМС ОСОБА_4 прийнято рішення про відмову в продовженні строку перебування на території України громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до підпункту 6 пункту 10 Постанови № 150, оскільки ним не подано відповідного підтвердження підстави та мети перебування в Україні

З огляду на вищенаведене, що рішення ДМС про відмову в продовженні строку перебування прийняте у відповідності до норм чинного законодавства, у відповідності, та у спосіб, визначений діючим законодавством, передбачений Конституцією України та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень, з урахування принципу пропорційності, тобто при прийнятті рішень мало місце досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення та дії, та інтересами позивача, що вказує на дотримання ДМС вимог чинного законодавства, а тому не може бути визнане протиправним та скасованим.

Підготовче засіданні 20.02.2024 року було відкладене для ознайомлення з відзивом та надання відповіді. Наступне підготовче засідання призначене на 04.03.2024 року.

28.02.2024 року до суду за вхід. №8490/24 від представника Позивача надійшла відповідь на відзив, яка обґрунтована тим, що Рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/11674/22 було встановлено, що позивач неодноразово звертався до міграційної служби для легалізації строку перебування в Україні. А відсутність своєчасно прийнятого рішення обумовлене лише незалежними від позивача обставинами, тобто через протиправні дії/бездіяльність ДМС. Також представник заперечує щодо тверджень про те, що позивач не подавав підтверджень підстав та мети перебування в Україні. Вказане спростовується наданими матеріалами щодо мети перебування в Україні для створення сім`ї.

Ухвалою суду від 04.03.2024 року витребувано з Державної міграційної служби України додаткові докази. Наступне підготовче засідання призначене на 25.03.2024 року.

20.03.2024 року до суду за вхід. № 11470/24 надійшли витребувані докази.

Ухвалою суду від 25.03.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 16.04.2024 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 є громадянином Республіки Грузія, що підтверджується копією паспорта № НОМЕР_1 , виданого 19.09.2014 року зі строком дії до 19.09.2024 року.

02.02.2022 року позивач прибув на територію України через КПП аеропорту «Одеса» з метою створення сім`ї, що підтверджується штампом прикордонної служби у паспорті позивача, копія якого міститься у матеріалах справи.

23.02.2022 року між громадянкою України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та громадянином Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , укладено шлюб, який зареєстрований Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що складено відповідний актовий запис №355; прізвище дружини та чоловіка після державної реєстрації шлюбу не змінились . Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 23.02.2022 року.

Факти встановлені Приморським районним судом міста Одеси:

«У зв`язку з укладенням шлюбу, ОСОБА_1 через електронний кабінет сформував заявку до міграційної служби та отримав електронне повідомленням (талон №852) з викликом до служби для подання документів на 02.03.2022 о 16.30 год.

Наказом ДМС від 01.03.2022 №44 «Про роботу органів ДМС, підприємств та установ, що належать до сфери управління ДМС» зупинено простій, оголошений наказом ДМС від 24.02.2022 №43 та з 03.03.2022 відновлено роботу підпорядкованих територіальних органів ДМС.

Наказом ГУ ДМС в Одеській області від 05.05.2022 №68 «Про внесення змін до наказу від 31.12.2021 № 307 «Про затвердження графіків роботи та прийому громадян працівниками структурних підрозділів апарату та територіальних підрозділів ГУ ДМС в Одеській області на 2022 рік» внесено зміни до графіку роботи прийому громадян працівниками структурних підрозділів апарату ГУ ДМС в Одеській області, а саме лише з 16.05.2022 встановлено графік роботи для головних спеціалістів відділу міграційного контролю у правління у справах іноземців та осіб без громадянства.

Наступне електронне повідомлення про виклик до відділу міграційної служби ОСОБА_1 отримав на 10.06.2022 о 16.30 год., талон №975.

10.06.2022 ОСОБА_1 прибув за викликом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області для розгляду поданих раніше документів на продовження строку перебування в Україні.

10.06.2022 відносно ОСОБА_1 за ухилення від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в було складено протокол про адміністративне правопорушення №008269 та постановою №008337 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. В постанові зазначено, що «10.06.2022 о 19:00 год. було виявлено гр. ОСОБА_1 , який порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме ухилення від виїзду з України після закінчення терміну перебування. Обставини, що пом`якшують відповідальність відсутні. Обставини, що обтяжують відповідальність відсутні. Обставини, пов`язані з Ковід-19 не виявлені. Порушено Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Штраф сплачено добровільно.

10.06.2022 ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення №398 про примусове повернення в країну походження громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 09.07.2022.»

05.09.2022 року ОСОБА_1 оскаржив до суду рішення про примусове повернення та постанову про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Рішенням Приморським районним судом міста Одеси від 06.03.2023 року по справі №522/11674/22 позов громадянина Грузії ОСОБА_1 - задоволено.

Скасовано постанову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про накладення адміністративного стягнення № 008337 від 10.06.2022 та закрито провадження у справі.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №398 від 10.06.2022 про примусове повернення іноземця в країну походження.

Повний текст рішення складено 14.03.2023.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2023 року по справі №522/11674/22 апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2023 року залишено без змін.

10.04.2023 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області з заявою за вх. ЗВГ №Б-202/6/2101-23 щодо прийняття до уваги рішення судів по справі позивача.

Листом від 24.04.2023 року №Б-202/6/2101-23/5100.5.7.1/305-23, у відповідь на звернення ОСОБА_1 , Головне управління повідомило, що рішення судових інстанцій за справою позивача прийняті до уваги.

26.04.2023 року Головним управлінням ДМС України в Одеській області винесено повідомлення №5100.5.7-4739/51.3-23 про відкликання доручення про заборону в`їзду в Україну від 16.07.2022 року.

18.05.2023 відносно ОСОБА_1 за проживання без документів на право проживання в Україні було складено протокол про адміністративне правопорушення №009909 та постановою №010006 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. В постанові зазначено, що « 18.05.2023 о 13:30 год. за адресою АДРЕСА_1 було виявлено гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні. Обставини, що пом`якшують відповідальність: Самостійне звернення до міграційної служби, наявність шлюбних відносин із громадянкою України. Обставини, що обтяжують відповідальність відсутні. Обставини, пов`язані з Ковід-19 або військовими діями не виявлені. Порушено Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Штраф сплачено добровільно.

20.06.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з заявою №500041760, в якій просив продовжити строк перебування на території України. В обґрунтовання підстав для подальшого перебування в Україні зазначено: «Інше (В ШЛЮБІ З ГРОМАДЯНКОЮ УКРАЇНИ, МАЮ НАМІР ОФОРМИТИ ПОСВІДКУ НА ТИМЧАСОВЕ ПРОЖИВАННЯ)».

До заяви від 20.06.2023 року ОСОБА_1 додав, зокрема: копію закордонного паспорту громадянина Республіки Грузії № НОМЕР_1 , виданого 19.09.2014 року зі строком дії до 19.09.2024 року; переклад цього паспорту на українську мову; гарантійний лист приймаючої сторони громадянки України ОСОБА_3 ; копію паспорту громадянки України ОСОБА_3 ; копію свідоцтва про шлюб з громадянкою України ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 від 23.02.2022 року та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №355 від 23.02.2022 року; письмові пояснення щодо підстав продовження тимчасового перебування в Україні.

Листом Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області №5100.5.6/12838-23 від 27.06.2023 звернулося до Державної міграційної служби України, з проханням розглянути подані позивачем заяву разом з документами та прийняти відповідне рішення щодо продовження строку перебування на території України громадянину ОСОБА_2 .

Листом №8.1/2568-23 від 06.07.2023 Державна міграційна служба України повідомила Головному управлінню Державної міграційної служби України в Одеській області про прийняте рішення про відмову у продовженні строку перебування на території України громадянину ОСОБА_2 .

З листа Державної міграційної служби України від 06.07.2023 року вбачається, що підставою для відмови в продовженні строку перебування на території України є пп. 6 п. 10 «Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150.

10.07.2023 року ОСОБА_1 отримав повідомлення про відмову в продовженні строку перебування на території України та необхідність виїзду з України.

31.07.2023 року до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області спрямовано адвокатський запит щодо надання інформації:

щодо стану розгляду заяви від 20.06.2023 на продовження строку перебування в Україні ОСОБА_1 ;

щодо повернення ОСОБА_1 поданих разом з заявою документів, в тому числі його паспорта громадянина Грузії № НОМЕР_1 , який був вилучений працівниками міграційної служби. Також в разі повернення/неповернення паспорта громадянина Грузії № 11ВА52028, прошу надати копії підтверджуючих документів;

копії матеріалів справи, в рамках якої складено Протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД №009909 від 18.05.2023 та Постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МОД №010006 від 18.05.2023.

08.08.2023 на електронну адресу адвоката надійшла відповідь Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №5100.5.6-9270/51.1-23, до якої були додані копії матеріалів справи, в рамках якої складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД №009909 від 18.05.2023 та Постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МОД №010006 від 18.05.2023 відносно громадянина Грузії ОСОБА_1 .

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України (стаття 26 Конституції України).

Згідно з статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №360 (далі - Положення №360) Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

За змістом пункту 3 Положення №360 одним з основних завдань ДМС є реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно з пунктом 4 Положення №360 ДМС відповідно до покладених на неї завдань: здійснює оформлення і видачу документів для тимчасового або постійного проживання в Україні, а також виїзду за її межі, вилучає такі документи та проставляє в документах, що посвідчують особу іноземців та осіб без громадянства, відмітки про заборону в`їзду в Україну в передбачених законодавством випадках (підпункт 8); приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України (підпункт 9); здійснює оформлення і видачу громадянам України документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство, тимчасово затримує та вилучає такі документи у передбачених законодавством випадках (підпункт 10); здійснює інші повноваження, визначені законом (підпункт 39).

ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні (пункт 7 Положення №360).

Порядок та підстави для продовження іноземцям та особам без громадянства строку перебування на території України на час прийняття оскарженого рішення були врегульовані Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон № 3773-VI), Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150, в редакції чинній до 16.09.2023.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців» іноземцями визнаються іноземні громадяни - особи, які належать до громадянства іноземних держав і не є громадянами України, та особи без громадянства - особи, які не належать до громадянства будь-якої держави.

Статтею 2 Закону України «Про правовий статус іноземців» визначено, що іноземці можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Відповідно до частини 1 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Процедура продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначена Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року №150.

Приписами пункту 2 Порядку №150 встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території:

1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України;

2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС;

3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Відповідно до підпункту 1 пункту 6 Порядку №150, в редакції чинній до 16.09.2023, строк перебування на території України продовжується іноземцям та особам без громадянства, які прибули за короткостроковою візою, а також іноземцям з держав з безвізовим порядком в`їзду, за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України, виконання службових обов`язків іноземним кореспондентом або представником іноземного засобу масової інформації тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в`їзду в Україну.

Згідно з пунктом 7 Порядку №150, в редакції чинній до 16.09.2023, рішення про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України понад встановлені цим Порядком строки приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником у разі подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України та наявності підстав, які не дають змоги виїхати з України, відповідно до статті 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також Головою ДМС або його заступником в інших випадках за умови подання підтверджувальних документів.

Згідно з пунктом 8 Порядку №150 заяви про продовження строку перебування на території України (далі - заяви) подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразок заяви та порядок її розгляду затверджуються МВС.

Положеннями пункту 8 Порядку №363 визначено, що працівник територіального органу чи підрозділу ДМС при надходженні заяви про продовження строку перебування на території України вивчає обґрунтованість наведених підстав стосовно необхідності продовження строку перебування, перевіряє дійсність поданих документів, своєчасність їх подання, наявність відміток про реєстрацію (відмітки органів охорони державного кордону В`їзд (Виїзд) або документа, що підтверджує законність перебування іноземця, особи без громадянства в Україні) чи продовження строку перебування, звіряє відомості про іноземців чи осіб без громадянства, указані в їх паспортних документах, з даними, що містяться в цих зверненнях, з`ясовує законність перебування іноземців та осіб без громадянства в державі та відсутність відомостей, що перешкоджають подальшому перебуванню цих осіб в Україні та завіряє копії прийнятих документів своїм підписом.

Зі змісту викладених норм слідує, що документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

Згідно з пунктом 9 Порядку №150, в редакції чинній до 16.09.2023, для продовження строку перебування на території України іноземець та особа без громадянства і приймаюча сторона разом із заявою подають такі документи:

1) у разі, коли приймаючою стороною є фізична особа: паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред`явлення повертається), копію його сторінок з особистими даними, візою (за наявності) і відміткою про реєстрацію та/або копію імміграційної картки (за наявності); переклад українською мовою сторінок паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений в установленому законодавством порядку; паспортний документ фізичної особи, що є приймаючою стороною (після пред`явлення повертається), та копію його сторінок з особистими даними; копію посвідки на постійне чи тимчасове проживання або іншого документа, що підтверджує законність перебування на території України (якщо приймаючою стороною є іноземець та особа без громадянства); документ, що підтверджує наявність фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних з перебуванням іноземця та особи без громадянства на території України, чи гарантійний лист приймаючої сторони про взяття на себе зобов`язань із сплати всіх витрат, пов`язаних з перебуванням іноземця та особи без громадянства на території України та їх виїздом з України; документ про право власності або свідоцтво про державну реєстрацію права власності на житло, яке надається іноземцеві та особі без громадянства для перебування (після пред`явлення повертається), та його копія, а в разі, коли житло не належить приймаючій стороні, - письмова згода власника (співвласника) такого житла.

Якщо житло, яке надається іноземцеві та особі без громадянства для перебування, перебуває в державній або комунальній власності, замість документа про право власності подається документ, що підтверджує право приймаючої сторони на користування таким житлом (ордер, договір найму/оренди/піднайму тощо) (після пред`явлення повертається), та його копія, а також письмова згода на перебування іноземця та особи без громадянства всіх повнолітніх осіб, місце проживання яких зареєстровано в такому житлі; чотири фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра; квитанція про сплату державного мита за продовження строку перебування або документ, який підтверджує наявність пільг щодо сплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону №3773-VI у продовженні строку перебування в Україні відмовляється в разі:

1) відсутності достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони;

2) коли є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства мають інші, ніж заявлені у заяві, підстави та мету перебування в Україні;

3) коли іноземець або особа без громадянства не подали відповідного підтвердження підстав для подальшого перебування на території України;

4) коли дані, отримані з відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів державних органів, не підтверджують подану іноземцем або особою без громадянства інформацію;

5) подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів;

6) коли виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду в Україну;

7) необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку;

8) необхідності охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Згідно п. 10 Порядку №150, в редакції чинній до 16.09.2023, встановлено, що рішення про відмову в продовженні строку перебування іноземця та особи без громадянства на території України приймається в разі:

1) необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку;

2) необхідності охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

3) коли паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі;

4)подання іноземцем та особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей чи підроблених документів;

5) коли виявлено факти невиконання іноземцем та особою без громадянства рішення суду чи органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну;

6) коли є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець та особа без громадянства мають інші, ніж заявлені у заяві, підстави та мету перебування в Україні або вони не подали відповідного підтвердження;

7) відсутності в іноземця та особи без громадянства достатнього фінансового забезпечення на період перебування або відповідних гарантій приймаючої сторони.

Зазначене рішення може бути оскаржене до територіального органу ДМС (у разі, коли рішення прийняте територіальним підрозділом ДМС), ДМС або суду.

З наведених законодавчих приписів слідує висновок, що однією з підстав відмови в продовженні строку перебування іноземця на території України, яка визначена пп. 6 п. 10 Порядку №150 та покладена в основу оскарженого рішення, є наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець та особа без громадянства мають інші, ніж заявлені у заяві, підстави та мету перебування в Україні або вони не подали відповідного підтвердження.

Саме цією нормою керувалась ДМС України ухвалюючи рішення про відмову позивачу в продовженні строку перебування на території України.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що для дотримання вимог щодо обґрунтованості та добросовісності не достатньо лише посилання на норму Порядку №150, рішення повинно містити посилання на фактичні обставини його прийняття та документи, які слугували для цього.

Рішення відповідача не відповідає усім вказаним вимогам Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, вимогам обґрунтованості та добросовісності, оскільки не містить конкретних мотивів його прийняття, натомість в ньому зазначено лише посилання на пп. 6 п. 10 Порядку №150.

На переконання суду, обставини того, що іноземець чи особа без громадянства мають інші, ніж заявлені у заяві, підстави та мету перебування в Україні або вони не подали відповідного підтвердження повинні були бути належним чином доведені відповідачем.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 р. по справі Суомінен проти Фінляндії Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі Серявін та інші проти України Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (Лелас проти Хорватії і Тошкуце та інші проти Румунії) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (Онер`їлдіз проти Туреччини).

У цьому контексті суд звертає увагу, що відмовляючи у продовженні строку перебування в Україні на підставі пп. 6 п. 10 Порядку №150, відповідач повинен був зазначити, які саме обґрунтовані підстави вважати, що позивач переслідує іншу мету перебування в Україні, ніж шлюбні відносини з громадянкою України.

Відповідач не навів жодних обґрунтованих тверджень для того щоб вважати, що у позивача є інші підстави та мета перебування в Україні.

Отже, в даному випадку відповідачем не доведено, що у позивача є інші підстави та мета перебування в Україні.

Окремо суд зазначає, що у відзиві на адміністративний позов відповідач Державна міграційна служба України посилається на те, що позивач потрапив на територію України 02.02.2022, проте з заявою про продовження строку перебування на території України звернувся лише 20.06.2023, тобто більше ніж через рік з дати останнього в`їзду в Україну. Після закінчення дозволеного строку перебування в Україні позивач не виїхав з України, чим порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, та не в`їхав в Україну на законних підставах, що дало б змогу звернутися із заявою про оформлення посвідки на тимчасове проживання в установленому законодавством порядку. Крім того, позивач не вживав заходи щодо врегулювання питання законності перебування в Україні.

Разом з тим, судом встановлено, що 02.02.2022 року позивач прибув на територію України. Знаючи, що з метою легалізації свого становища в Україні внаслідок створення сім`ї, засобами електронного зв`язку (як це передбачено) сформував заяву-звернення до міграційної служби для подання документів на продовження строків перебування в Україні. Отримав електронне повідомлення про виклик на 02.03.2022 о 16.30 год. Але у зв`язку з введенням воєнного стану не був прийнятий міграційною службою 02.03.2022, оскільки роботу органів міграційної служби повсюди було зупинено та оголошено простій. Лише з 16.05.2022 відповідний відділ органу міграційної служби розпочав свою роботу. Відповідно після початку роботи міграційна служба направила повторний виклик на 10.06.2022. Позивач прибув на виклик, очікуючи і розгляду його документів, які від подавав ще 17.02.2023 для легалізації свого становища, проте 10.06.2022 був затриманий за порушення правил перебування іноземців на території України.

Відносно нього було складено протокол, постановою накладено штраф та винесено рішення про примусове повернення. Через вказані обставини був вимушений звертатись до суду.

05.09.2022 року ОСОБА_1 оскаржив до суду рішення про примусове повернення та постанову про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06.03.2023, яке залишено в силі постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2023 року, скасовані постанова про накладення штрафу та рішення про примусове повернення.

10.04.2023 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області з заявою за вх. ЗВГ №Б-202/6/2101-23 щодо прийняття до уваги рішення судів по справі Позивача.

18.05.2023 року відносно ОСОБА_1 за проживання без документів на право проживання в Україні в приміщенні Відповідача (м. Одеса, вул. Преображенська, 64) було складено протокол про адміністративне правопорушення №009909 та постановою №010006 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. В постанові, зокрема, зазначено, «Обставини, що пом`якшують відповідальність: Самостійне звернення до міграційної служби, наявність шлюбних відносин із громадянкою України».

20.06.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з заявою №500041760, в якій просив продовжити строк перебування на території України.

10.07.2023 року ОСОБА_1 отримав повідомлення про відмову в продовженні строку перебування на території України та необхідність виїзду з України.

31.07.2023 року до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області спрямовано адвокатський запит щодо надання інформації.

08.08.2023 року на електронну адресу адвоката надійшла відповідь Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №5100.5.6-9270/51.1-23.

Також суд бере до уваги, що відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2», в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року № 1423 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236», установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2023 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. № 392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. № 641 Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029).

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Позивач, усунувши перешкоди для звернення з заявою, коли отримав судове рішення, яке набрало законної сили, звернувся до міграційної служби з заявою про продовження строку перебування на території України разом належними доказами. Проте, представниками міграційної служби, прийнято рішення про відмову у продовженні строку перебування, без належного обґрунтування.

Таким чином, суд вважає, що Басілашвілі Нодар проявляв активну позицію щодо захисту своїх прав, а також наявні поважні причини, що не залежать від волі позивача на завчасне отримання відповідних документів від Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на продовження строків перебування в Україні.

З огляду на вищезазначене суд дійшов висновку, що Рішення про відмову в продовженні строку перебування на території України, прийняте Державною міграційною службою України за результатами розгляду заяви від 20.06.2023 року громадянина ОСОБА_2 , у відповідності до вимог Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150, яке діяло на час прийняття оскаржуваного рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 16 Порядку №150, рішення про продовження строку перебування або про відмову в продовженні строку перебування приймає керівник територіального органу ДМС або уповноважена ним особа стосовно іноземців або осіб без громадянства, які:

1) тимчасово перебувають на території України, - на строк до 180 днів з дати останнього в`їзду;

2) звернулися із заявами про надання дозволу на імміграцію або набуття громадянства на території України, - на строк, необхідний для розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію та оформлення посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

При цьому, п. 17 цього Порядку, рішення про продовження строку перебування або про відмову в продовженні строку перебування приймає Голова ДМС або уповноважена ним особа стосовно іноземців та осіб без громадянства незалежно від строків їх перебування на території України.

Оскільки строк перебування позивача на території України перевищує 180 днів, рішення про продовження строку перебування або про відмову в продовженні строку перебування відносно позивача повинно прийматись Головою ДМС або уповноваженою ним особою.

Щодо постанови про накладення адміністративного стягнення ПН МОД №010006 від 18.05.2023 року.

Відповідно до ст. 16 Кодексу України про адміністративні правопорушення іноземці і особи без громадянства, які перебувають на території України, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах з громадянами України.

Відповідно до ч.1 ст. 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень,передбачених частиною другою цієї статті.

Із матеріалів справи вбачається, що адміністративне стягнення накладено на позивача у зв`язку з тим, що останній проживав на території України без документів, які надавали б йому право проживання в Україні.

Статтею 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.

Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно положень статті 222-2 КУпАП центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній незаконній) міграції,громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства про паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, законодавства про перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, про транзитний проїзд через територію України, а також питання щодо реєстрації місця проживання (статті 197-201, частина перша статті 203, статті 204, 205, 206).

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній(незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівник, заступники керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, інші уповноважені керівником посадові особи цього органу.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 278 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на державний або громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законодавством передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 268 КУпАП встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема: особа має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права; справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Статтею 245 КУпАП України визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Як вбачається з матеріалів справи, в діях ОСОБА_1 судом не встановлено умисного порушення міграційних правил, а добросовісність позивача підтверджується, завчасним поданням документів для легалізації строку перебування в Україні, його явкою до міграційної служби на виклик.

Оцінивши обставини справи та надані докази, з огляду на вищезазначений висновок суду про протиправність та скасування Рішення про відмову в продовженні строку перебування на території України, фактично на час винесення оскаржуваної постанови від 18.05.2023 року у позивача були правові підстави перебувати на території України. Відсутність доказів вини позивача свідчить про незаконність постанови та необхідність її скасування.

Сам факт винесення оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 квітня 2018 року (справа №338/1/17)

Таким чином обґрунтованими є доводи позивача, щодо порушення його прав при накладенні адміністративного стягнення.

Оскільки суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки протиправного проживання на території України без документів (ч.1 ст. 203 КУпАП) та порушення законодавства про правовий статус іноземців (ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»), постанова про накладення адміністративного стягнення ПН МОД №010006 від 18.05.2023 року також підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 2-9, 177, 242, 246, 250, 251, 255, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Державної міграційної служби України про визнання протиправними та скасування постанови та рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову в продовженні строку перебування на території України, прийняте Державною міграційною службою України за результатами розгляду заяви від 20.06.2023 року громадянина Грузії ОСОБА_1 , у відповідності до вимог «Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150, яке діяло на час прийняття оскаржуваного рішення.

Зобов`язати Державну міграційну службу України в Одеській області розглянути заяву громадянина Грузії ОСОБА_1 від 20.06.2023 про продовження строку перебування на території України у відповідності до вимог «Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150 зі змінами №979 від 12.09.2023 року.

Визнати протиправною та скасувати Постанову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про накладення адміністративного стягнення ПН МОД №010006 від 18.05.2023року.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 203 КУпАП - закрити згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина Грузії № НОМЕР_1 )

Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (адреса: вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65045, , телефон: , E-mail:)

Державна міграційна служба України (адреса: 01001, місто Київ, вул. Володимирська, буд. 9, телефон +380(44)226-23-39, e-mail: , )

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА