Справа № 420/11364/23
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Одеській області до фізичної особи платника-податків ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов Головного управління ДПС в Одеській області до фізичної особи платника-податків ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у розмірі 5374,20 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив про те, що відповідач станом на 25.01.2023 року має заборгованість перед бюджетом у сумі 5374,20 грн. по єдиному податку з фізичних осіб, яка виникла в результаті нарахування по заяві про застосування спрощеної системи оподаткування № 2871 від 18.05.2018 року за період з 20.06.2021 року по 20.10.2021 року.

Як зазначено у позові, відповідно до відомостей ідентифікаційних даних платника податків, 20.05.2021 року внесено запис №001003080 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , водночас, згідно положень пп. 97.4.3 п. 97.4. ст. 97 Податкового Кодексу України особою, відповідальною за погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу платника податків, стосовно фізичної особи-підприємця або фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, у випадку припинення підприємницької діяльності, є така фізична особа. Отже, належним відповідачем у справі, на переконання позивача, є фізична особа-платник податків ОСОБА_1 .

Також позивач зазначив, що податковою вживались заходи погашення вказаної суми заборгованості, а саме: боржнику направлялась податкова вимога форми «Ф» № 0-1514 від 03.08.2021 року, проте відповідач податковий борг не сплатив, що стало підставою звернення до суду з даним адміністративним позовом, відповідно до п. 87.11 ст. 87 Податкового кодексу України.

Ухвалою суду від 23.05.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України у письмовому провадженні.

15.06.2023 року та 29.06.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від ОСОБА_1 . Відповідно до поданого відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує. Так, у відзиві відповідач вказує, що розрахунок податкового боргу проведений позивачем станом на 25.01.2023 року, в якому заборгованість розраховано за період з 20.06.2021 року по 20.10.2021 року.

Однак, як вказує відповідач, 20.05.2021 року ним було подано до державного реєстратора заяву про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за її рішенням. Тому відповідач вважає, що нарахування єдиного податку здійснювалось ГУДПС в Одеській області в період з 20.06.2021 року по 20.10.2021 року безпідставно, оскільки в цей період він вже припинив свою підприємницьку діяльність.

На підтвердження вказаних обставин відповідач надав до суду опис документів, що подаються заявником для проведення державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, від 20.05.2021 року.

Також відповідач зазначив, що після подання ним заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності, 05.02.2022 року ним було сплачено заборгованість у розмірі 4223,4 грн., про яку повідомлено податковою.

Таким чином, відповідач заперечує наявність підстав для стягнення податкового боргу та просить відмовити в задоволені позовних вимог ГУ ДПС в Одеській області.

Інші заяви по суті справи та додаткові докази до суду не надходили.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що 02.05.2018 року проведена державна реєстрація фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , номер запису: 0003080.

02.05.2018 року ФОП ОСОБА_1 узятий на податковий облік в Іванівській ДПІ Головного управління ДПС в Одеській області.

20.05.2021 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за власним рішенням, номер запису: 001003080 (а.с. 11-13).

Як встановлено судом, на підставі заяви про застосування спрощеної системи оподаткування №2871 від 18.05.2018 року ФОП ОСОБА_1 у період з 01.06.2018 року по 20.05.2021 року був зареєстрованим платником єдиного податку другої групи (а.с. 10).

Згідно відомостей ідентифікаційних даних платника податків, станом на 20.05.2021 року стан платника податків: припинено, але не знято з обліку (КОР не пусті).

Звернення Головного управління ДПС в Одеській області до суду з даним позовом обумовлене тим, що згідно розрахунку та довідки про податкову заборгованість, складених податковим керуючим, відповідач станом на 20.01.2023 року має податковий борг за платежем 18050400 «Єдиний податок з фізичних осіб» у розмірі 5374,20 грн. (а.с. 4-5), що відображається в інтегрованій картці платника податків (а.с. 7-9).

Як вбачається з Розрахунку податкового боргу, складеного податковим керуючим станом на 25.01.2023 року (а.с. 4), на підставі заяви про застосування спрощеної системи оподаткування №2871 від 18.05.2018 року відповідачу нараховані податкові зобов`язання з єдиного податку (платник єдиного податку другої групи) за період з 20.06.2021 по 20.10.2021 рр. на суму 5374,20 грн.

Враховуючи несплату відповідачем податкових зобов`язань по єдиному податку за період з 20.06.2021 по 20.10.2021 рр., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно зі ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах встановлених законом.

Відповідно до ст.15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України визначено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи (п. 36.5 ст. 36 Податкового кодексу України).

Виконанням податкового обов`язку, згідно з п. 38.1 ст. 38 Податкового кодексу України, є сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно вимог пп. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з п. 41.4 ст. 41 Податкового кодексу України, органами стягнення є виключно контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 цього пункту, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється.

Відповідно до п. 87.11 ст. 87 Податкового кодексу України, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Як встановлено судом, у період з 01.06.2018 року по 20.05.2021 року відповідач був зареєстрованим платником єдиного податку другої групи.

Відповідно до п. 293.1 ст. 293 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), ставки єдиного податку для платників першої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - прожитковий мінімум), другої групи - у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), третьої групи - у відсотках до доходу (відсоткові ставки).

Згідно п. 293.2 ст. 293 Податкового кодексу України, фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць:

1) для першої групи платників єдиного податку - не більше 10 відсотків розміру прожиткового мінімуму;

2) для другої групи платників єдиного податку - не більше 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України, платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.

Суд зазначає, що відповідно до п. 295.2 ст. 295 Податкового кодексу України нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється контролюючими органами на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності.

Тобто, нарахування єдиного податку першої і другої груп здійснюється контролюючими органами.

Як вбачається з Розрахунку податкового боргу, складеного податковим керуючим станом на 25.01.2023 року (а.с. 4), на підставі заяви про застосування спрощеної системи оподаткування №2871 від 18.05.2018 року відповідачу нараховані податкові зобов`язання з єдиного податку (платник єдиного податку другої групи) за період з 20.06.2021 по 20.10.2021 рр. на суму 5374,20 грн.

У відповідності з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Відповідно до п. 59.3 ст. 59 Податкового кодексу України, податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Відповідно до п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

У відповідності з п. 95.1, п. 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Звернення Головного управління ДПС в Одеській області до суду з даним позовом обумовлене тим, що згідно розрахунку та довідки про податкову заборгованість, складених податковим керуючим, відповідач станом на 20.01.2023 року має податковий борг за платежем 18050400 «Єдиний податок з фізичних осіб» за період з 20.06.2021 по 20.10.2021 рр. у розмірі 5374,20 грн.

Водночас, на вирішення спірних правовідносин мають вплив наступні обставини.

Як встановлено судом, 20.05.2021 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за власним рішенням, номер запису: 001003080 (а.с. 11-13).

Згідно відомостей ідентифікаційних даних платника податків, з 20.05.2021 року відповідач знятий з обліку як платник єдиного податку.

Тобто, з 20.05.2021 року відповідач не має обов`язку зі сплати єдиного податку як фізична особа-підприємець, оскільки підприємницьку діяльність відповідачем припинено у встановленому законом порядку.

Отже, контролюючий орган безпідставно нарахував відповідачу авансові внески зі сплати єдиного податку за період з 20.06.2021 по 20.10.2021 рр., тобто за період після припинення підприємницької діяльності та зняття відповідача з обліку як платника єдиного податку.

З огляду на вищевикладені обставини, суд доходить висновку про відсутність у відповідача податкового боргу у розмірі 5374,20 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що матеріалами справи не підтверджено існування у відповідача податкового боргу у розмірі 5374,20 грн., відтак, позовні вимоги про його стягнення не підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) до фізичної особи платника-податків ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення податкового боргу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів

.