Справа № 120/13466/23
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/13466/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Альчук М.П.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

25 квітня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

31.08.2023 позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області, в якому просив:

-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу період його роботи з 15.10.1998 по 23.12.2003 у військовій частині НОМЕР_1 , та при винесенні рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 04.07.2023 №15;

-скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 04.07.2023 №15, винесене Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи на посаді інженера-програміста з 15.10.1998 по 23.12.2003 у військовій частини НОМЕР_1 .

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 5 від 04.07.2023 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії.

Зобов`язано головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період його роботи з 15.10.1998 по 23.12.2003.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 858,88 грн за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вказана заява за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Хмельницькій області.

За розглядом вказаної заяви територіальним органом Пенсійного фонду винесено рішення про відмову у призначенні пенсії за віком № 15 від 04.07.2023 № 15 з огляду на відсутність необхідного страхового стажу: період роботи з 15.10.1998 по 23.12.2003 не зараховано до трудового стажу, оскільки в даті наказу і наказі про звільненні з роботи наявне виправлення, не завірене належним чином, а в довідці від 13.08.2020 №179/1/10122 зазначено, що в книгах обліку робітників та службовців, в наказах командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 не значиться.

Позивач, не погоджуючись з рішенням пенсійного органу, звернувся з адміністративним позовом до суду.

Частково задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що ст. 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 1 Порядку № 637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. А необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Судом першої інстанції встановлено, що у трудовій книжці позивача серії № НОМЕР_2 від 14.08.1978 року міститься запис про його трудову діяльність у військовій частині НОМЕР_1 на посаді інженера програміста у період з 15.10.1998 року по 23.12.2003 року (5 років 2 місяці 9 днів).

При цьому, суд вказав, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Так, матеріали справи не містять достовірних доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача в частині спірного періоду містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому наявність виправлення у трудовій книжці у графі, що містить відомості про документ на підставі якого здійснено запис, не є підставою для не зарахування стажу.

Окрім того, запис у трудовій книжці щодо оспорюваного періоду роботи закріплений печаткою військової частини.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що трудова книжка позивача у повній мірі підтверджує наявний оскаржуваний період роботи позивача та не потребує уточнюючих документів.

Окрім того, суд наголошує, що обов`язок підтвердження трудового стажу, у випадку наявності в органів Пенсійного фонду сумнівів, покладено саме на суб`єкта владних повноважень, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 44 Закону 1058-IV. При виникненні у відповідача сумнівів щодо права позивача на отримання пенсії, відповідач має право перевіряти достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Однак, як зазначив суд першої інстанції, вказаного не було здійснено органом Пенсійного фонду, що свідчить про обрання найменш сприятливого для позивача підходу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що період роботи позивача з 15.10.1998 по 23.12.2003 підлягає зарахуванню до трудового стажу позивача, у зв`язку з чим, оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області№ 15 від 19.05.2023 про відмову у призначенні пенсії підлягає скасуванню, а позовні вимоги частковому задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно з положеннями статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 1058-IV особи у разі відсутності, починаючи з 01.01.2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку №637).

Отже, надаючи оцінку викладеному, суд зауважує, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.

Порядок ведення трудових книжок на час виникнення спірних правовідносин регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР №162 від 20.06.1974 (далі - Інструкція).

Згідно з п. 2.3 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно пункту п.п. б п. 2.17 Інструкції передбачено, що всі записи в трудовій книжці за місцем роботи вносяться окремою строкою з посиланням на дату, номер і найменування відповідних документів.

Аналогічні положення містяться в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.

Отже, записи у трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем.

Так, зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 04.07.2023 №15 про відмову у призначення позивачу пенсії, судом встановлено, що підставою для незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 15.10.1998 по 23.12.2009 згідно трудової книжки № НОМЕР_2 зазначено, що в даті наказу і наказі про звільнення з роботи наявне виправлення не завірене належним чином, а в довідці від 13.08.2020 №179/1/10122 зазначено, що в книгах обліку робітників та службовців, в наказах командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 не значиться.

З метою встановлення обставин, які слугували підставою для прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області рішення про відмову у призначенні пенсії від 04.07.2023 №15, Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 10.04.2024 витребував у відповідача матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 та зобов`язав апелянта протягом5 днів з моменту отримання ухвали надати вказані докази.

Згідно довідки про доставку електронного листа від 11.04.2024 дана ухвала суду отримана пенсійним органом 10.04.2021 о 19:25.

24.04.2024 на адресу суду від відповідача надійшла заява на виконання вимог ухвали, до якої долучено матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 , а саме: лист пенсійного органу від 14.07.2023 №0200-0306-8/70300, копію паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_1 , копію довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.07.2020 №446 (зі змісту якої встановлено, що позивач проходив військову службу у Збройних Силах з 03.06.1983 по 13.06.1985, форму ОК-5 індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 , довідку Управління соціального захисту населення (Лівобережне) Департаменту соціальної політики №463 від 14.06.2023, заяву ОСОБА_1 від 27.06.2023 про призначення пенсії, розрахунок стажу позивача, повторно надано довідку ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.07.2020 №446, пам`ятку пенсіонера, копію оскаржуваного рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.12.2023, рішення про відмову у призначенні пенсії від 04.07.2023 №15.

Так, надаючи оцінку наданим документам, колегія суддів зауважує, що довідка від 13.08.2020 №179/1/10122, яка слугувала підставою для прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії від 04.07.2023 №15, відсутня в матеріалах пенсійної справи

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Отже, враховуючи, що в матеріалах справи відсутній документ, на який пенсійний орган послався під час прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Так, досліджуючи трудову книжку позивача №000150, судом встановлено, що даний документ містить відповідний запис про період роботи позивача з 15.10.1998 по 23.12.2003 на посаді інженера-програмісті військової частини НОМЕР_3 , який закріплено печаткою військової установи за підписом начальника відділення кадрів в/ч НОМЕР_1 .

При цьому, колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про внесення записів до трудової книжки позивача з порушеннями вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, оскільки неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у такій трудовій книжці особи, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Колегія суддів зауважує, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій документації та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності таких даних.

При цьому, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової документації.

Крім того, згідно із ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV).

Отже, правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. У разі сумніву або розбіжностей в документах, які враховуються при обчисленні пенсії, відповідач має вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

При цьому відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження звернення до суб`єкта владних повноважень, в якому працював позивач, для отримання відомостей щодо спірного періоду роботи ОСОБА_1 .

Отже, оскільки трудова книжка позивача містить необхідні записи про роботу у період з 15.10.1998 по 23.12.2009 інженера-програмісті військової частини НОМЕР_3 , а інших документів, які б спростовували відомості щодо наявності підстав для зарахування вказаного періоду до страхового стажу позивача, відповідачем до матеріалів справи не надано, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності рішення пенсійного органу в частині незарахування до страхового стажу роботи позивача спірного періоду роботи.

Щодо посилань апелянта на правову позицію Верховного Суду у постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 06.02.2018 у справі №677/277/17, згідно якої певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії, при умові зарахування стажу роботи згідно інших документів, якими підтверджено записи трудової книжки, а згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 04.03.2020 по справі №155/1180/17 суд дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування до стажу роботи періодів зазначених в трудовій книжці, яка не оформлена в установленому порядку, колегія суддів зазначає наступне.

Так, суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17 ( предмет спору стосувався зобов`язання зарахувати фізичній особі до пільгового стажу періоди роботи на посаді тракториста) та постанову від 04 березня 2020 року у справі №155/1180/17 (предмет спору стосувався незарахування трудового стажу позивача на посаді водія, оскільки подана трудова книжка містила відомості про період роботи, який не був засвідчений печаткою роботодавця), так як обставини цієї справи та справ, зазначених апелянтом з метою обґрунтування підстав касаційного оскарження, виникли за різних фактичних обставин, у різні періоди часу з урахуванням різного законодавчого регулювання та його застосування.

Також, колегія суддів звертає увагу, що Верховним Судому у постанові від 02.02.2018 у справі №677/277/17, сформульовано правовий висновок, згідно із яким : «відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення», у зв`язку з чим посилання апелянта на вказану постанову Верховного Суду як на підтвердження своє позиції в даній справі є необґрунтованим.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 04.07.2023 №15 та наявність підстав для його скасування, а тому правомірним є висновок суду про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період його роботи з 15.10.1998 по 23.12.2003.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Смілянець Е. С.