Справа № 183/3571/24
Суддя: Парфьонов Д. О.
Дата ухвалення: 2024-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 183/3571/24
№ 2-а/183/42/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2024 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участю: секретаря судового засідання Моісєєва К. А., представника позивача Поліщука А. Ю., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області Тимошка Володимира Володимировича, Головного управління Національної поліції в Харківській області про:

- визнання незаконною (протиправною) постанови серії ЕНА № 1814744 від 03 квітня 2024 року, складеної інспектором Чугуївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області Арповцем Русланом Петровичем, якою визнано винним ОСОБА_1 за порушення ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400,00 гривень;

- скасування постанови серії ЕНА № 1814744 від 03 квітня 2024 року, складеної інспектором Чугуївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області Арповцем Русланом Петровичем, якою визнано винним ОСОБА_1 за порушення ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400,00 гривень та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

11 квітня 2024 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) через представника адвоката Поліщука А. Ю. звернувся до суду з цим позовом.

В обґрунтування позову вказує, що постановою серії ЕНА № 1814744 від 03 квітня 2024 року, складеною інспектором Чугуївського районного управління поліції ГУНП в Харківській області Арповцем Р. визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400,00 гривень. Позивач вважає накладене на нього адміністративне стягнення незаконним. Вказує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена з численними, грубими, порушеннями вимог КУпАП та порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення. В постанові лише зазначено, що 03 квітня 2024 року, с. Коробчине, дорога Київ-Харків-Дов 545 км, водій керував транспортним засобом (надалі ТЗ) будучи позбавленим права керування, чим порушив п. 2.1.а. Правил дорожнього руху (надалі ПДР) керування т/з особою без права керування Т/З. Позивач вказує, що об`єктивна сторона, викладена у постанові не відповідає дійсності, так як він зазначеним автомобілем не керував. До постанови не долучено жодного доказу на підтвердження об`єктивної сторони.

Складення постанови розпочато та проведено з численними порушенням зокрема статті 222 КУпАП, а саме, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення не встановив: чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката. Не розглянув клопотання.

03 квітня 2024 року після зупинки транспортного засобу, постанову складено з порушенням порядку не на водія, а на позивача, як пасажира. Ознайомлення з документами ймовірного водія та трьох пасажирів тривало дуже швидко.Поліцейським не роз`яснено позивачу його права та обов`язки, докази та свідки також відсутні.

Позивач наголошує, що його не повідомлено про проведення розгляду його справи. Про те, що інспектор розглянув справу про адміністративне правопорушення позивача, йому стало зрозуміло лише, коли інспектор роздрукував стрічку постанови на принтері та запропонував позивачу поставити розпис за її отримання та не запропонував позивачу ознайомитись зі змістом постанови. Вказує, що розгляд справи проводився без його присутності. Вважати, що він був належним чином повідомлений не можна.

Вказує, що він був пасажиром в автомобілі, вказаний факт можуть підтвердити ОСОБА_2 (водій автомобіля), пасажири, що знаходились на пасажирських сидіннях автомобіля позаду: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Свою вину у інкримінованому адміністративному правопорушенні не визнає.

Постановленою судом ухвалою від 12 квітня 2024 року відкрите провадження у справі, вирішено розглядати адміністративну справу в порядку спрощеного позовного провадження. Сторони повідомлені про дату, час і місце розгляду справив порядку ч. 1 ст. 268, ч. 2 ст. 269 КАС України.

15 квітня 2024 року до суду надійшла заява про відсутність позовної заяви в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», приєднання позовної заяви та продовження строку подання відзиву.

Постановленими судом ухвалами від 26 квітня 2024 року: відмовлено відповідачеві в поновленні строку подання відзиву, з підстав того, що надані в справу матеріали свідчать про виконання позивачем положень ч. 2 ст. 161 КАС України в частині направлення позову з додатками відповідачеві до електронного кабінету Користувача ЄСІТС /а.с.17/ та невиконання відповідачем-1 положень ч. 4 ст. 121 КАС України; задоволено частково, в частині допиту свідка ОСОБА_4 заяву представника позивача про допит свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, указаних у ньому.

Представник відповідача-1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в порядку ч. 2 ст. 269 КАС України. Клопотань про відкладення розгляду справи, відзиву на позовну заяву до суду не подавав.

Відповідач-2 судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв, клопотань не надавав.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 286 КАС України неявка представників відповідача-1, відповідача-2 повідомлених належним чином про дату, час та місце судового розгляду, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши позивача та його представника, дослідивши наявні матеріали справи, допитавши свідка, оцінивши подані докази в їх сукупності, суд висновує таке.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п.27 Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в постанові Верховного Суду а від 20 лютого 2019 року у справі № 404/4467/16- Верховний Суд виснував, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена частинами першою, другою і четвертою статті 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 277 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення.

Положеннями ч. 2, 3 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Частиною 1 статті 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення (ч. 1 ст. 276 КУпАП).

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1-3 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Судом установлено, що згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1814744 від 03 квітня 2024 року, складеною інспектором Чугуївського районного управління поліції ГУНП в Харківській області Арповцем Р. П. визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400,00 гривень. Згідно з постановою, ОСОБА_1 , 03 квітня 2024 року о 15:00:37 с. Коробочкине, дорога Київ-Харків-Дов, 545 км, транспортний засіб KIA SORENTO BA1094НС ГО, водій керував ТЗ будучи позбавлений права керування, чим порушив п. 2.1.а ПДР керування ТЗ особою, позбавленою права керування ТЗ.

Одним з принципів адміністративного судочинства є принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, згідно з яким суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Так, згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2023 року у справі № 183/5763/23 накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Згідно з п. а) п. 2.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (надалі ПДР) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з ч. 4 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, згідно з обставинами цієї справи підставою для застосування оскаржуваною постановою до позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу за ч. 4 ст. 126 КУпАП стали обставини щодо керування ОСОБА_1 , якого 05 червня 2023 року постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області позбавлено права керування, 03 квітня 2024 року транспортним засобом марки KIA SORENTO, номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до основних положень про докази, закріплених у КАС України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Водночас, відповідачем не надано суду жодних беззаперечних доказів того, що позивач порушив вимоги Правил дорожнього руху, заперечення позивача щодо відсутності в його діях порушень ПДР, нічим не спростовані.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою, зокрема, попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року №1026, портативні відеореєстратори та карти пам`яті зберігаються в приміщеннях органів, підрозділів поліції та видаються поліцейському під підпис у журналі обліку видачі, повернення портативного відеореєстратори та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації, який зберігається в органі, підрозділі поліції.

Суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростували свідчення позивача.

У відповідності до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Водночас, відповідачем не надано суду жодних беззаперечних доказів того, що позивач порушив вимоги Правил дорожнього руху, заперечення позивача щодо відсутності в його діях порушень ПДР нічим не спростовані. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що жодних доказів до постанови не долучалося.

Таким чином, в цьому випадку, у суду відсутня будь-яка доказова база про вчинення позивачем адміністративного правопорушення та яка, як наслідок, обґрунтовувала б правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, що свідчить про незаконність прийнятої відповідачем постанови про накладення адміністративного стягнення, та необхідність її скасування.

При цьому, доводи позивача підтверджуються наданими в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_4 , який показав про те, що ОСОБА_1 не здійснював керування транспортним засобом марки KIA SORENTO, номерний знак НОМЕР_2 2024 року. Керував автомобілем ОСОБА_2 . В квітні 2023 року він, разом з позивачем, ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 їхав у напрямку проходження служби на машині з закритими, за наказом керівництва, номерами у машині, вікна якої були тоновані. На посту їх машину зупинив співробітник поліції. Вони зупинилися на узбіччі та через деякий час вийшли з машини. Через п`ять хвилин до них підійшов співробітник поліції, який не представив себе та попросив надати йому документи. Отримавши документи співробітник поліції разом з позивачем та ОСОБА_2 пішли до закритого іншого приміщення.

Враховуючи викладене, суд висновує про наявність підстав для скасування постанови про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та, в порядку п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. Внаслідок викладеного, адміністративний позов підлягає задоволенню в цій частині позовних вимог.

Водночас, суд, з огляду на положення ч. 3 ст. 286 КАС України, яка передбачає наслідки розгляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності та не передбачає компетенції місцевого загального суду на визнання незаконною (протиправною) оскаржуваної постанови, вважає за необхідне відмовити в задоволенні таких позовних вимог.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

При цьому, суд вважає за необхідне відхилити посилання позивача на невідповідність постанови положенням КУпАП, оскільки вказане посилання спростовується змістом постанови, яка відповідає положенням ст. 283 КУпАП. Крім того вказана постанова містить докази її вручення позивачеві.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивача звільнено від сплати судового збору, як учасника бойових дій /а.с.13, 14, 16/. Відтак на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань Управління поліції ГУНП в Харківській області слід стягнути судовий збір. При цьому суд ураховує правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року № 543/775/17, відповідно до якого, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, судовий збір складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 605,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5, 6, 19, 77, 90, 159, 241-246, 268-272, 286, 293 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1814744 від 03 квітня 2024 року, складену інспектором Чугуївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області Арповцем Русланом Петровичем про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 20 400,00 гривень та закрити справу про адміністративне правопорушення.

У решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь Держави судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складене, оголошене у повному обсязі та підписане 26 квітня 2024 року.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач-1 начальник Головного Управління Національної поліції в Харківській області Тимошко Володимир Володимирович; РНОКПП невідомий; адреса місця роботи: м. Харків, вул. вулиця Жон Мироносиць, буд. 13;

відповідач-2 Головне Управління Національної поліції в Харківській області; ; місцезнаходження за адресою: м. Харків, вул. вулиця Жон Мироносиць, буд. 13.

Суддя Д. О. Парфьонов