Справа № 200/313/24
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2024-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2024 року Справа№200/313/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Міністерства оборони України (далі - відповідач), відповідно до якої просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яке оформлене у вигляді протоколу від 08.12.2023 року за № 22/в, затвердженого 11.12.2023 року заступником Міністра оборони України, про відмову у призначенні старшому солдату у відставці ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, встановленої пунктом 7 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити і виплатити старшому солдату у відставці ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, визначену пунктом 7 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у зв`язку з встановленням часткової втрати працездатності внаслідок поранення, отриманого при захисті Батьківщини.

В обґрунтування позову позивач вказує, що з 28.12.2020 року він проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , звідки був звільнений 07.03.2023 року.

Під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 , 24.10.2022 року та 05.12.2022 року, позивач отримав 2 поранення (мінно-вибухові травми).

З 06.12.2022 року по 08.02.2023 року позивач проходив стаціонарне лікування.

У подальшому, після отримання документального підтвердження про те, що поранення були пов`язані із захистом Батьківщини (витяг із протоколу засідання військово-лікарської комісії від 09.05.2023 року № 1175), та встановлення ступеня втрати працездатності (довідка МСЕК серії 12 ААА № 071524 від 11.07.2023 року) позивач звернувся із заявою про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".

Разом з тим, за наслідками розгляду заяви та доданих до неї документів, рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яке оформлене у вигляді протоколу від 08.12.2023 року № 22/в, затвердженого 11.12.2023 року заступником Міністра оборони України, позивачу було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, з огляду на те, що ступінь втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, встановлено більш ніж через 3 місяці після звільнення з військової служби.

Позивач не погоджується із вказаним рішенням та вважає його протиправним, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд повністю відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи свої заперечення, відповідач зазначає, що у спірних правовідносинах діяв у межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені законом.

Зокрема, відповідач вказує, що позивача було звільнено з лав Збройних Сил України 07.03.2023 року, а відсоток втрати працездатності йому було встановлено 11.07.2023 року, тобто після спливу 3-місячного строку з дня звільнення з військової служби.

Водночас, згідно з пунктом 7 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через 3 місяці після звільнення її з військової служби.

Аналогічні положення містяться в абзаці 2 пункту 7 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975.

Отже, на переконання відповідача, оскільки позивачу було визначено відсоток втрати працездатності без встановлення інвалідності після 3-місячного строку з дня звільнення з військової служби, він не має права на отримання одноразової грошової допомоги.

Ухвалою суду від 22.01.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 200/313/24 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 22.04.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання Міністерства оборони України про залучення до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Частиною 5 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується відповідною копією паспорта серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 від 17.10.2023 року ОСОБА_1 є учасником бойових дій та має право на пільги, що встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

28.12.2020 року відповідно до наказу командира Військовій частині НОМЕР_1 за № 197-РС позивача було прийнято на військову службу.

Наказом командира Військовій частині НОМЕР_1 від 28.12.2020 року № 378 позивача було зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

Під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 , 24.10.2022 року та 05.12.2022 року, позивач отримав 2 поранення (мінно-вибухові травми), що підтверджується складеними на позивача медичними документами, які надані до справи (первинні медичні картки від 26.10.2022 року, від 05.12.2022 року, від 06.12.2022 року; довідки про обставини травми від 11.03.2023 року № 570, від 27.03.2023 року № 662; свідоцтво про хворобу від 04.02.2023 року № 223-п, тощо), та не заперечується відповідачем.

Так, згідно з довідкою про обставини травми від 11.03.2023 року № 570 ОСОБА_1 24.10.2022 року отримав мінно-вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, акубаротравму, астено-невротичний синдром з логоневрозом за обставин: безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме - виконання бойових завдань в складі підрозділу Військової частини НОМЕР_1 в районі АДРЕСА_2 .

Згідно з довідкою про обставини травми від 27.03.2023 року № 662 ОСОБА_1 05.12.2022 року отримав мінно-вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, акубаротравму, пошкодження барабанної перетинки правого вуха за обставин: безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме - виконання бойових завдань в складі підрозділу Військової частини НОМЕР_1 в районі АДРЕСА_2 внаслідок артилерійського обстрілу.

Як видно із зазначених довідок, травмування не пов`язані з вчиненням кримінального або адміністративного правопорушення, не є наслідками вчинення дій в стані алкогольного сп`яніння, під час травмувань позивач перебував в засобах індивідуального захисту.

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 223-п від 04.02.2023 року і виписного епікризу № 16592 ОСОБА_1 перебував на обстеженні та лікуванні:

- у Близнюківській ЦРЛ - з 06.12.2022 року по 18.12.2022 року;

- у НВМКЦ "ГВКГ" - з 19.12.2022 року по 08.02.2023 року.

Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва, відповідно до свідоцтва про хворобу № 223-п від 04.02.2023 року (з урахуванням змісту протоколу засідання військово-лікарської комісії від 09.05.2023 року № 1175): "Мінно-вибухова травма, закрита черепно-мозкова травма, акубаротравма, пошкодження барабанної перетинки правого вуха" старшого солдата ОСОБА_1 1995 року народження, що підтверджується довідкою про обставини травми від 11.03.2023 року № 570, киданою командиром Військової частини НОМЕР_1 , що призвело до розвитку: "Стану після вибухової травми (24.10.2022 року; 05.12.2022 року). Закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку з цефалгічним синдромом", що підтверджується військово-обліковою та медичною документацією - травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини.

На підставі положень статті 17-а графи ІІ Розкладу ОСОБА_1 було визнано непридатним до військової служби, з виключенням з військового обліку.

Згідно з наказом командира Військовій частині НОМЕР_1 від 13.02.2023 року № 44-РС позивача звільнено з військової служби за підпунктом "б" (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби, з виключенням з військового обліку) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Наказом командира Військовій частині НОМЕР_1 від 07.03.2023 року № 68 позивача було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

17.03.2023 року КНП "Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов`янськ" позивачу було видано направлення на МСЕК.

Як видно зі змісту медичної документації, у період з 23.03.2023 року по 28.03.2023 року позивач проходив медичний огляд у лікарів-спеціалістів (сімейний лікар, невролог, окуліст, хірург, психолог, оториноларинголог).

Відповідно до виписного епікризу з медичної карти стаціонарного хворого № 6852 у період з 31.05.2023 року по 12.07.2023 року позивач перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні у КНП "Клінічна лікарня "ПСИХІАТРІЯ".

16.06.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачу було видано направлення № 2469 на обласну МСЕК для встановлення групи інвалідності і визначення відсотків втрати працездатності.

11.07.2023 року Спеціалізованою психіатричною МСЕК № 2 при Київському міському центрі медико-соціальної експертизи позивачу була видана довідка серії 12 ААА № 071524, згідно з якою позивачу визначено 25% втрати професійної працездатності (причина втрати професійної працездатності: захворювання, травма, так, пов`язані із захистом Батьківщини).

З 08.09.2023 року по 27.09.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в КНП "Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов`янськ" (відповідно до виписки з історії хвороби № 323/23, довідка № 180 від 10.10.2023 року).

У подальшому, як вказується у позовній заяві, позивач звернувся із заявою про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" № 975 від 25.12.2013 року (далі - Порядок № 975).

За наслідками розгляду поданої заяви та доданих до неї документів, рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яке оформлене у вигляді протоколу від 08.12.2023 року № 22/в, затвердженого 11.12.2023 року заступником Міністра оборони України, позивачу було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, з тих підстав, що ступінь втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, встановлено більш ніж через 3 місяці після звільнення з військової служби.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-ХІІ) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, а також стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до положень пункту 7 частини 2 статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Пунктом 3 Порядку № 975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Суд зауважує, що відповідачем жодним чином не заперечується факт отримання травм (поранень) позивачем під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 , при виконанні ним обов`язків військової служби, та їх пов`язаність із захистом Батьківщини. Єдиною підставою для відмови позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги, за оскаржуваним рішенням, є те, що ступінь втрати працездатності внаслідок поранень було встановлено позивачу більш ніж через 3 місяці після звільнення з військової служби.

Судом установлено, що позивача було звільнено з військової служби 13.02.2023 року та з 07.03.2023 року виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення, а 11.07.2023 року, тобто понад 3-місячний термін після звільнення з військової служби, позивачу встановлена ступінь втрати працездатності внаслідок травм, які були ним отримані під час виконання обов`язків військової служби та пов`язані із захистом Батьківщини (накази командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.02.2023 року № 44-РС та від 07.03.2023 року № 68, довідка МСЕК серії 12 ААА № 071524 від 11.07.2023 року).

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 15.12.2023 року у справі № 380/2772/21, встановлення законодавцем обмеженого строку є однією з умов дисциплінування фізичних осіб як учасників публічно-правових відносин при реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги. У випадку пропуску такого строку виключними підставами для визнання судом поважними причин такого пропуску може бути лише наявність об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Разом з тим, це не означає, що зі збігом цього строку особа безумовно втрачає соціальні гарантії, які надані їй Законом, зокрема можливість реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у виключних випадках із застосуванням судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову).

Наведене підтверджується позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23.10.2018 року у справі № 161/69/17 та від 12.03.2019 року у справі № 760/18315/16-а, у яких колегія суддів Верховного Суду дійшла обґрунтованого висновку, що строк може вважатись присічним за умови, якщо особа протягом цього строку має можливість в будь-який час звернутися за захистом своїх соціальних прав, а саме, права на отримання грошової виплати; не вважається завершеним строк за умови об`єктивної відсутності можливості особи безперешкодного звернення за захистом відповідного соціального права; таке обмеження буде порушенням права особи на соціальне забезпечення та проявом дискримінації.

Велика Палата Верховного Суду сформулювала позицію щодо можливості поновлення преклюзивного строку, якщо його пропущено з причин, що є поважними і не залежали від волі та дій особи, зокрема, у постановах від 20.06.2018 року у справі № 553/1642/15-ц, від 29.08.2018 року у справі № 755/17365/15-ц та від 20.03.2019 року у справі № 456/450/16-ц, де зазначила, що строкові обмеження для реалізації особою свого майнового права без можливості поновлення такого строку, якщо його пропущено з причин, що є поважними і не залежали від волі та дій такої особи, не є необхідним у правовій державі; таке обмеження буде непропорційним і неправомірним обмеженням прав особи, неправомірним втручанням у право на мирне володіння своїм майном та реалізації майнових прав.

З огляду на таке, Верховний Суд у постанові від 15.12.2023 року у справі № 380/2772/21 дійшов висновку про те, що за об`єктивної відсутності у особи можливості для отримання відповідної довідки МСЕК у строки, визначені законодавством, ця особа не має зазнавати негативних наслідків від того, що огляд не відбувся у межах 3-місячного строку.

Аналогічна за змістом правова позиція була також викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 року у справі № 826/7472/18, від 08.09.2022 року у справі №200/4753/20-а та від 15.11.2023 року у справі № 160/11386/20.

Судом було встановлено, що після отримання травм (поранень), пов`язаних із захистом Батьківщини, при виконанні обов`язків військової служби, позивач проходив обстеження та лікування (зокрема, у періоди з 06.12.2022 року по 18.12.2022 року, з 19.12.2022 року по 08.02.2023 року, з 31.05.2023 року по 12.07.2023 року, з 08.09.2023 року по 27.09.2023 року), а також медичний огляд МСЕК (зокрема, у період з 23.03.2023 року по 28.03.2023 року).

При цьому суд погоджується з доводами позивача про те, що довідки про обставини травми позивача № 570 та № 662 були видані позивачу Військовою частиною НОМЕР_1 вже після його звільнення та виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 і всіх видів забезпечення (11.03.2023 року та 27.03.2023 року, відповідно), а направлення на обласну МСЕК за № 2469 для встановлення групи інвалідності і визначення відсотків втрати працездатності було видано позивачу ІНФОРМАЦІЯ_3 лише 16.06.2023 року.

Також суд приймає до уваги доводи позивача про те, що 09.05.2023 року відбулося засідання військово-лікарської комісії, яке було оформлене протоколом № 1175, в ході якого було прийнято рішення "відмінити" постанову військово-лікарської комісії за № 223-п про причинний зв`язок травми та викладено новий за своїм змістом висновок стосовно діагнозу та постанови про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва (витяг із зазначеного протоколу було направлено позивачу листом від 11.05.2023 року).

Відтак, з огляду на встановлені обставини та наведену практику Верховного Суду, суд приходить до висновку про те, що позивач у даному випадку об`єктивно не мав можливості отримати довідку МСЕК про встановлення ступеню втрати ним професійної працездатності у визначений чинним законодавством строк.

Дані обставини не були враховані відповідачем під час прийняття спірного рішення, у зв`язку з чим рішення відповідача, яке оформлене у вигляді протоколу від 08.12.2023 року за № 22/в, затвердженого 11.12.2023 року заступником Міністра оборони України, про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, встановленої пунктом 7 частини 2 статті 16 Закону № 2011-XII, є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги - правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову, судові витрати по сплаті судового збору за подання позову ним понесено не було, отже, відшкодуванню вони не підлягають.

Разом з тим, у позовній заяві позивач просить суд, серед іншого, стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу, сформовані на день ухвалення рішення у справі.

Як зазначає позивач, за результатами попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат у зв`язку з розглядом цієї справи їх розмір складає 7500,00 грн, з яких:

- 5000,00 грн - за складання та подання до суду даного адміністративного позову;

- 2500,00 грн - за складання відповіді на відзив.

Відповідно до частини 1 та пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До пов`язаних із розглядом справи витрат належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову і (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судом установлено, що між позивачем та адвокатом Берзінем Сергієм Людвиговичем був укладений договір про надання професійної правової допомоги від 16.02.2023 року.

Відповідно до ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 17.01.2024 року серії АН № 1337972, який виданий адвокатом Берзінем Сергієм Людвиговичем на підставі договору б/н від 16.02.2023 року, правничу допомогу позивачу має надавати адвокат Берзінь Сергій Людвигович (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 5227 від 31.10.2018 року), який і є представником позивача у даній справі.

За змістом розділу 4 вказаного договору від 16.02.2023 року ціна правової допомоги складається безпосередньо з плати за надані послуги професійної правничої допомоги адвоката (винагороди, гонорару), фактичних витрат, пов`язаних з їх наданням (судовий збір, поштові витрати, проїзд транспортом, проживання у готелі, канцелярські витрати, тощо) та гонорару успіху за досягнутий результат. Розмір плати за кожну окрему послугу професійної правничої допомоги (комплексу або пакета таких послуг) визначається за домовленістю сторін, але не менш ніж встановлено мінімальними тарифами на певний рік, затвердженими наказом адвоката. Розмір гонорару успіху визначається окремою угодою до цього договору.

Як вже було вказано, у позовній заяві позивачем наведений попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, згідно з яким їх розмір складає 7500,00 грн, з яких:

- 5000,00 грн - за складання та подання до суду даного адміністративного позову;

- 2500,00 грн - за складання відповіді на відзив.

До матеріалів справи позивачем було надано акт від 10.01.2024 року до договору про надання професійної правової допомоги від 16.02.2023 року, відповідно до якого адвокатом Берзінем Сергієм Людвиговичем надано позивачу послуги професійної правничої допомоги на суму 5000,00 грн (складання і подання до суду цього адміністративного позову), а також квитанцію від 10.01.2024 року до прибуткового касового ордеру про сплату позивачем даної суми грошових коштів на користь адвоката ОСОБА_2 .

Суд зауважує, що Закон України від 05.07.2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату.

Законом України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", Положення про форму та зміст розрахункових документів, яке було затверджене наказом Міністерства фінансів України № 13 від 21.01.2016 року, та Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, що було затверджене постановою Правління Національного банку України № 148 від 29.12.2017 року, не визначаються порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки вказані акти не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.

Тобто, аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що чинним законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Відтак, адвокат може видати клієнту, на його вимогу, документ, складений в довільній формі (квитанція, довідка, тощо), який і буде підтверджувати факт отримання коштів.

Таким чином, наданими доказами підтверджується факт понесення позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн, що відповідає узгодженій сторонами вартості послуг адвоката зі складання та подання до суду даного адміністративного позову.

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268)…»

Вказаний правовий висновок також викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Суд приймає до уваги те, що станом на момент ухвалення судом цього рішення від позивача або його представника не надходило відповіді на відзив на позовну заяву, вартість складання якого адвокатом було узгоджено між сторонами на рівні 2500,00 грн.

Отже, приймаючи до уваги предмет даного спору та обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, суд вважає належним до стягнення розмір витрат позивача на оплату наданої правничої допомоги в сумі 5000,00 грн.

Судом задоволено заявлені позивачем вимоги про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, внаслідок чого, з урахуванням наведеного вище, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Керуючись положеннями Конституції України, Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яке оформлене у вигляді протоколу від 08.12.2023 року за № 22/в, затвердженого 11.12.2023 року заступником Міністра оборони України, про відмову у призначенні старшому солдату у відставці ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, встановленої пунктом 7 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Зобов`язати Міністерство оборони України (, місцезнаходження: 03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, буд. 6) призначити і виплатити старшому солдату у відставці ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) одноразову грошову допомогу, визначену пунктом 7 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у зв`язку з встановленням часткової втрати працездатності внаслідок поранення, отриманого при захисті Батьківщини.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України (, місцезнаходження: 03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, буд. 6) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Повне судове рішення складене 22 квітня 2024 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч