Справа № 400/524/24
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2024-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 400/524/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

До Миколаївського окружного адміністративного суду 18.01.2024 надійшов позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просить суд:

1. Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови ОСОБА_1 в оформленні висновку (згідно додатку 4) і доповіді (згідно додатку 3) згідно із Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану, затвердженим наказом Міністерства оборони №45 від 25.01.2023;

2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно розглянути заяву від 05.06.2023 про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_2 , а також надані додаткові докази до даної позовної заяви, оформивши висновок і доповідь, та направити їх до Міністерства оборони України.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона є донькою загиблого 05.06.2022 сержанта ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 16.06.2022. На початку березня 2022 року ОСОБА_2 було мобілізовано, та під час проходження військової служби 05 червня 2022 року він загинув внаслідок мінно-вибухової травми. По факту загибелі ОСОБА_2 , позивачка звернулася 19 вересня 2022 року із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_4 про отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до положень Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022.

02 березня 2023 року позивачка отримала повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_4 від 28 лютого 2023 року вихідний № 318/2, згідно зі змістом якого, 11 лютого 2023 року Міністерством оборони України, затверджено протокол засідання Комісії Міністерства оборони України № 2/д від 10.02.2023, розглянувши надані документи, Комісія дійшла висновку про повернення на доопрацювання документів для призначення одноразової грошової допомоги позивачці відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, у зв`язку з ненаданням позивачем доказів на підтвердження фактів спільного проживання, ведення спільного господарства та наявність спільних прав загиблим ОСОБА_2 та доказів та обов`язків між позивачем та перебування на утриманні у загиблого ОСОБА_2 , зокрема судового рішення про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

05 червня 2023 року позивачка після доопрацювання звернулась до Міністерства оборони України через Вознесенський територіальний центр комплектування з заявою на виконання рішення від 28.02.2023 № 318/2 про визнання права на отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, про надання доказів на підтвердження спільного проживання, ведення господарства та наявності спільних прав та обов`язків між нею та загиблим ОСОБА_2 та перебування на його утриманні.

Листом за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 20 липня 2023 року за вихідним № 1600/2 позивачці було повідомлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 були повернуті її документи щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 10.02.2023 №2/д встановлено, що без надання документів, які відповідно до Сімейного кодексу України підтверджують, що вона була членом сім`ї загиблого сержанта ОСОБА_2 (судове рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема про факт спільного проживання, ведення спільного господарства та наявність взаємних прав та обов`язків) або перебували на його утриманні відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (копії документів, на підставі яких було призначено пенсію в разі втрати годувальника, судового рішення про встановлення факту перебування на його утриманні), неможливо встановити її право на отримання частки одноразової грошової допомоги відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, у зв`язку з чим документи були повернуті на доопрацювання.

Підстав надавати на розгляд комісії інші документи, що не передбачені Порядком і умовами призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану, затверджених наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 45, немає.

Враховуючи висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду від 23.05.2022 у справі №539/4118/19, позивачка не має можливості в судовому порядку встановити факт, що має юридичне значення, а саме факту її перебування на утриманні свого батька ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_6 , у порядку цивільного судочинства.

На момент звернення позивачка із заявою в 2022 році про виплату одноразової грошової допомоги в зв`язку загибеллю військовослужбовця (батька), наказ Міністерства оборони України від 25.01.2023 за №45, яким затверджений Порядок і умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану, не був чинний, оскільки набрав чинності тільки 31.01.2023. Таким чином у спірних правовідносинах, при поданні позивачем заяви, слід керуватися положеннями Порядку № 975, які визначають порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у мирний час.

ОСОБА_1 в своїй позовній заяві наголошує на тому, що на момент загибелі батька їй не виповнилось 23 років та вона була студенткою в ПВНЗ «Міжнародний класичний університет імені П.Орлика». Власної сім`ї не має (не мала), неодружена. З 01.09.2019 по 30 30.06.2021 позивачка вступила до Чорноморського національного університету імені Петра Могили. 04.10.2019 - 31.07.2021 - вступила до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба. Враховуючи вище викладене, з моменту початку карантину студенти частково мали змогу навчатись денно, тому були переведені на дистанційне навчання, в тому числі це стосувалось і позивачки. 31.08.2021 позивачка вступила до Міжнародного класичного університету імені Пилипа Орлика. 30.06.2023 отримала Диплом магістра. За час навчання з 2019 по 05.06.2022 (дата загибелі ОСОБА_2 ) позивачка перебувала на повному фінансовому забезпеченні у свого батька ОСОБА_3 .

Крім того, позивачка була зареєстрована з померлим батьком в одному будинку та разом проживали на період дистанційного навчання та після повномасштабного вторгнення рф на територію України. Тобто, вона завжди перебувала на повному утриманні свого загиблого батька.

Позивачка не погоджується з доводами відповідача про те, що її документи для призначення одноразової грошової допомоги були у встановленому порядку повернуті на доопрацювання та зазначає на встановлену процедуру призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України.

Розпорядженням голови Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.02.2024 №2/02-10 справу №400/524/24 передано на розгляд до Одеського окружного адміністративного суду як найбільш територіально наближеного, оскільки неможливо здійснити автоматичний розподіл судових справ між суддями. Всі діючі судді Миколаївського окружного адміністративного суду подали заяви про самовідвід з підстав того, що ОСОБА_1 працює секретарем судового засідання в цьому суду. Розпорядженням Верховного Суду від 18.03.2022 №11/0/9-22, відповідно до ч.7 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», змінено територіальну підсудність судових справ Херсонського окружного адміністративного суду та визначено суд, якому визначається територіальна підсудність справ - Одеський окружний адміністративний суд.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, а свої права порушеними, позивач звернулася до суду з позовною заявою.

Ухвалою судді від 04.03.2024 прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку статті 262 КАС України.

26.03.2024 суд ухвалив у задоволенні клопотання (вх.№ЕС/11211/24) представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , про закриття провадження у справі №420/524/24 відмовити.

19.03.2024 до суду (вх.№ЕС/11170/24) від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та вказує, що ОСОБА_1 у повторній заяві надала докази на підтвердження спільного проживання, ведення спільного господарства та наявності між нею та загиблим взаємних прав та обов`язків. При цьому, рішення суду про встановлення зазначених фактів надано не було, а відтак підстав надавати на розгляд Комісії інші документи, що не передбачені чинним законодавством у відповідача відсутні. Зазначає, що позовна заява пред`явлена до неналежного відповідача, оскільки 15.11.2022 на адресу Міністерства оборони України відповідач направив заяву для вирішення питання щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, а 13.12.2022 висновок щодо можливості виплати такої допомоги, а відтак діяв у спосіб, що передбачений діючим законодавством України.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено таке.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (т.1 а.с.19), батьком ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 , є ОСОБА_2 .

Відповідно до копії паспорту громадянина України (т.1 а.с.20-21), місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 . Дані про сімейний стан відсутні.

Відповідно до копії паспорту громадянина України (т.1 а.с.24), місце проживання ОСОБА_2 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до військового квитка НОМЕР_3 (т.1 а.с.25) та довідки від 28.07.2023 №445/2 (а.с.50), ОСОБА_2 був призваний 10.03.2022 у Збройні Сили України по мобілізації та виключений зі списків військової частини 05.06.2022.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.30), ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Матеріали справи містять сповіщення ОСОБА_1 про загибель її батька (т.1 а.с.51).

Матеріали справи містять витяг з протоколу №2197 від 17.10.2022 засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (т.1 а.с.27), відповідно до якого травма сержанта ОСОБА_2 , 1970 р.н.: «Мінно-вибухова травма з розтрощенням грудного відділу хребта, спинного мозку та внутрішніх органів», яке призвело до смерті 05.06.2022, що підтверджено медичними та військово-обліковими документами, лікарським свідоцтвом про смерть №307 від 08.06.2022, свідоцтвом про смерть № НОМЕР_4 серія НОМЕР_5 від 16.06.2022, - травма, яка призвела до смерті, так, пов`язана із захистом Батьківщини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 скерував на адресу ОСОБА_1 лист від 28.02.2023 №319/2 (т.1 а.с.32) у якому повідомив, що 11.02.2023 Міністром оборони України затверджений протокол засідання Комісії Міністерства оборони України №2/д від 10.02.2023, відповідно до якого Комісія, розглянувши надані документи, дійшла висновку про повернення на доопрацювання документів для призначення одноразової грошової допомоги відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.

Із посиланням на приписи постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, Сімейного кодексу України та Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у повідомленні зазначено, що за поданими документами неможливо встановити, чи є ОСОБА_5 , та повнолітні дочки загиблого особами, що перебували на утриманні ОСОБА_2 . За поданими документами про місце реєстрації ОСОБА_5 та повнолітніх дочок неможливо встановити, що вони проживали разом зі своїм батьком, вели з ним спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, а також, чи мають власні сім`ї. Без надання документів, які відповідно до Сімейного кодексу України підтверджують, що ОСОБА_5 та повнолітні дочки були членами сім`ї загиблого сержанта ОСОБА_2 (судове рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема про факт спільного проживання, ведення спільного господарства та наявність між ними взаємних прав та обов`язків) або перебування на його утриманні відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (копії документів, на підставі яких було призначено пенсію в разі втрати годувальника, судового рішення про встановлення факту перебування на утриманні), неможливо встановити право заявника на отримання частки одноразової грошової допомоги, відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, у зв`язку з чим надані документи повернуто на доопрацювання.

У подальшому ОСОБА_1 скерувала на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 , із зазначенням до Міністерства оборони України, лист від 05.06.2023 (т.1 а.с.33-35) у якому зазначила, що для визнання особою членом сім`ї є умова про факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла. Вказувала, що на момент смерті батька їй не виповнилося 23 років, власної сім`ї вона не мала, а на заочній формі навчання навчалась з 31.08.2021, так як все одно навчання проходило би в дистанційному форматі з огляду на карантинні обмеження. За час навчання з 2019 по 05.06.2022 перебувала на повному фінансовому забезпеченні батька, оскільки навчання відбувалось на контрактній основі, заявниця не працювала. При цьому, з батьком була зареєстрована та проживала за однією адресою.

До вказаної заяви ОСОБА_1 додала:

-копію паспорту заявника та довідку про присвоєння РНОКПП;

-копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 ;

-копію паспорту ОСОБА_2 ;

-копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 ;

-копію військового квитка ОСОБА_2 ;

-копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 ;

-копію лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_2 ;

-копію витягу з наказу від 15.07.2022 (т.1 а.с.49);

-копію витягу з протоколу засідання комісії;

-копію рішення ІНФОРМАЦІЯ_8 №319/2 від 28.02.2023;

-копію акту №1 від 29.06.2022;

-копію трудової книжки ОСОБА_1 (т.1 а.с.41-42);

-копію договору про навчання №262/19 від 01.09.2019 (т.1 а.с.36);

-копію контракту №19/302/1 від 04.10.2019 (т.1 а.с.37);

-копію договору про навчання №262/1 від 31.08.2021 (т.1 а.с.38);

-відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 09.03.2023;

-довідку ОК-5 (т.1 а.с.46);

-довідку ОК-7 (т.1 а.с.47);

-витяг з Реєстру територіальної громади (т.1 а.с.48);

-копію довідки від 20.09.2022 (т.1 а.с.45);

-копію довідки про навчання від 03.04.2023 (т.1 а.с.39).

ІНФОРМАЦІЯ_3 скерував на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 лист від 07.07.2023 №9/1/5645 (т.1 а.с.44) у якому повернув документи щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги членам сім`ї, батькам або утриманцям військовослужбовця ОСОБА_2 , відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, із посиланням на наказ Міністерства оборони України від 25.01.2023 №45.

У листі від 07.07.2023 №9/1/5645 вказано, що рішенням Комісії Міністерства оборони України №2/д від 10.02.2023 повернуто на доопрацювання документи для призначення одноразової грошової допомоги відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168. Підстав надавати на розгляд Комісії інші документи, що не передбачені Порядком і умовами призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану, затверджених наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 №45, немає.

Про повернення документів ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив ОСОБА_1 листом від 20.07.2023 №1601/2 (т.1 а.с.43).

Вважаючи такі дії протиправними, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З даною нормою корелює частина 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, яка зокрема встановлює, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

При цьому, приймаючи рішення зобов`язального характеру, суд також має виходити з повноважень суб`єкта владних повноважень. Тобто зобов`язати відповідача вчинити будь-яку дію суд може, якщо встановить, що ця дія належить до повноважень відповідача і той протиправно її не вчинив.

Так, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до його преамбули, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей.

Пункт 1 частини 2 статті 16 даного Закону визначає, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

За приписами статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» встановлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору (пункт 2).

На виконання вказаної постанови від 28.02.2022 № 168, наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 45 затверджено Порядок і умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану (далі Порядок №45).

Згідно пункту 1.7. Порядку одноразова грошова допомога (далі - ОГД) призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. Заява (додаток 1) подається до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - ТЦКСП) незалежно від місця реєстрації заявника.

В розділі III Порядку визначені повноваження органів військового управління щодо призначення та виплати ОГД:

3.1. Районний (міський) ТЦКСП є органом, уповноваженим приймати документи (додаток 2) від осіб, які можуть звернутися за ОГД, оформлювати документи для її призначення та виплати. Доповідь про результати проведеної роботи щодо встановлення осіб, які можуть звернутися за ОГД (додаток 3), подається за підпорядкованістю у обласний (Київський міський) ТЦКСП.

3.2. Обласний (Київський міський) ТЦКСП:

1) є органом, уповноваженим подавати висновок щодо можливості призначення ОГД (додаток 4). У разі отримання інформації, яка не відповідає раніше наданому висновку, не пізніше 3 робочих днів подається новий висновок з урахуванням встановлених обставин;

2) проводить перевірку отриманих з Департаменту соціального забезпечення результатів попереднього опрацювання документів для призначення ОГД, та не пізніше 3 робочих днів після їх реєстрації письмово повідомляє про результати проведеної роботи.

3.3. Фінансово-економічне управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України контролює дотримання обласними (Київським міським) ТЦКСП встановлених строків виплати ОГД.

Розділ IV Порядку визначає алгоритм опрацювання документів, які подаються для призначення та виплати ОГД:

4.1. Члени сім`ї звертаються до районного (міського) ТЦКСП незалежно від місця реєстрації та подають документи, зазначені в додатку 2.

4.2. Районний (міський) ТЦКСП приймає від заявника (незалежно від місця його реєстрації) документи, завіряє копії цих документів, не пізніше 7 робочих днів після надходження всіх документів (додаток 5) надсилає їх обласному (Київському міському) ТЦКСП за підпорядкуванням.

4.3. Обласний (Київський міський) ТЦКСП перевіряє отримані документи, визначає осіб, які документально підтвердили своє право на одержання ОГД а також осіб, які звернулися (можуть звернутися) за її одержанням, але не надали (надали не всі) документи (додаток 2).

Результати опрацювання документів обласним (Київським міським) ТЦКСП зазначаються у висновку (додаток 4) та доповіді (додаток 3), які разом з іншими документами, зазначеними в додатку 6, надсилаються до Департаменту соціального забезпечення (через Управління соціальної підтримки).

4.4. Департамент соціального забезпечення після отримання від обласного (Київського міського) ТЦКСП документів (додаток 6), надсилає запит до Кадрового центру Збройних Сил України щодо військовослужбовців, які загинули та відповідно до пункту 1 розділу ХIII Інструкції № 280, віднесені до бойових безповоротних втрат під час дії воєнного стану.

Після отримання підтвердження Кадрового центру Збройних Сил України щодо віднесення загиблого військовослужбовця до бойових безповоротних втрат під час дії воєнного стану Департамент соціального забезпечення доводить до обласних (Київського міського) ТЦКСП результати попереднього опрацювання документів для їх перевірки щодо відповідності чинному законодавству та впродовж 3-х робочих днів опрацьовує отримані від них пропозиції.

В подальшому документи опрацьовуються структурними підрозділами апарату Міністерства оборони України і Генерального штабу Збройних Сил України відповідно до їх повноважень та подаються на розгляд Комісії Міноборони.

В свою чергу Комісія Міноборони здійснює свої повноваження на підставі Положення про Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум затвердженого Наказом Міністерства оборони України 26.10.2016 № 564.

Основними завданнями Комісії є вивчення документів та прийняття рішень про призначення (відмову у призначенні) одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Отже, наведеними нормативно-правовими актами визначена процедура проходження документів для отримання ОГД, визначені органи, які здійснюють певні функції на кожній стадії проходження цих документів.

Резюмуючи вказане суд зазначає, що процедура оформлення та отримання ОГД розпочинається з надання відповідних заяв особами, які мають право на таку допомогу, до Районного (міського) ТЦКСП, який їх приймає від заявника, завіряє копії цих документів та надсилає їх обласному (Київському міському) ТЦКСП за підпорядкуванням.

В свою чергу, обласний (Київський міський) ТЦКСП перевіряє отримані документи, визначає осіб, які документально підтвердили своє право на одержання ОГД а також осіб, які звернулися (можуть звернутися) за її одержанням, але не надали (надали не всі) документи (додаток 2).

Вказаний порядок чітко визначає, що результати опрацювання документів обласним (Київським міським) ТЦКСП зазначаються у висновку (додаток 4) та доповіді (додаток 3), які разом з іншими документами, зазначеними в додатку 6, надсилаються до Департаменту соціального забезпечення (через Управління соціальної підтримки).

Одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної.

Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини та громадянина в Україні, включаючи і право на вільне місце проживання (перебування), передбачають правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

Практикою ЄСПЛ сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у Рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (пункт 61). Також у Рішенні від 13 грудня 2001 року в справі «Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).

Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Практика Суду ЄС і ЄСПЛ розглядає законні очікування як елемент правової визначеності в умовах відсутності єдиної теорії легітимних (законних) очікувань, придатних для всіх національних правопорядків.

Крім того, ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці характеризує якість закону як правове положення, що може витримати перевірку його на якість, якщо це положення є достатньо чітким у переважній більшості справ, що їх розглядали національні органи (Ґавенда проти Польщі від 14.03.2002).

Чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні (Броньовський проти Польщі від 22.06.2004). Якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Це означає, що в національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито. Закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право (Аманн проти Швейцарії від 16.02.2000).

Суд підкреслює, що приписи Порядку № 45 щодо алгоритму опрацювання документів, є чіткими та передбачуваними, зокрема, в частині результатів опрацювання документів обласним (Київським міським) ТЦКСП, які зазначаються у висновку (додаток 4) та доповіді (додаток 3), що разом з іншими документами, зазначеними в додатку 6, надсилаються до Департаменту соціального забезпечення (через Управління соціальної підтримки).

При цьому, повноважень обласного (Київського міського) ТЦКСП щодо повернення наданих заявником документів щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги членам сім`ї, батькам або утриманцям військовослужбовця, відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, Порядком № 45 не передбачено.

На користь цього висновку вказує й п.4.5 Порядку № 45, відповідно до якого саме головним розпорядником бюджетних коштів приймається рішення щодо призначення ОГД (відмови у призначенні, повернення документів на доопрацювання - у разі коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю).

Суд зазначає, що діяльність органів державної влади регулюють закони та підзаконні акти, які дають суб`єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, наділений дискреційними повноваженнями, тобто повноваженнями з певним ступенем свободи адміністративного органу при прийнятті рішення, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. А суди не мають право втручатися в дискреційні функції органів владних повноважень. Завдання правосуддя полягає в гарантуванні дотримання вимог права та контролю за легітимністю прийняття рішень.

Вищенаведеними положеннями, зокрема, Порядком № 45, визначено, що відповідач за результатом опрацювання документів, складає висновок (додаток 4) та доповідь (додаток 3), які разом з іншими документами, зазначеними в додатку 6, надсилаються до Департаменту соціального забезпечення (через Управління соціальної підтримки), проте, ІНФОРМАЦІЯ_3 , при розгляді заяви позивача від 05.06.2023, такі дії не вчинив, чим допустив протиправну бездіяльність та одночасно протиправні дії щодо повернення заявнику наданих документів (заяву від 05.06.2023 щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги членам сім`ї, батькам або утриманцям військовослужбовця, відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168).

Відповідно до п.п. 3, 4, 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у п. 75 рішення від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9).

Варто наголосити, що саме застосування конкретного способу захисту порушеного чи запереченого права і є результатом діяльності по захисту прав.

Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Саме зміст адміністративної юстиції - ефективний судовий захист від порушень у публічно-правових відносинах.

З наведеного випливає, що для ефективного поновлення порушеного права необхідно, щоб існував чіткий зв`язок між правопорушенням та способом захисту права. Тобто, метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням - визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе.

Також суд враховує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Крім того, суд зазначає, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень і важливим аспектом права на справедливий суд. Судове рішення високої якості - це рішення, яке досягає правильного результату, наскільки це дозволяють надані судді матеріали, у справедливий, швидкий, зрозумілий та недвозначний спосіб.

Звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, виходячи із встановлених судом обставин, керуючись ч. 2 ст. 9, абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України, з огляду на те, що за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 05.06.2023 ІНФОРМАЦІЯ_3 допустив протиправну бездіяльність, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача скласти висновок (додаток 4) та доповідь (додаток 3), які разом з іншими документами, зазначеними в додатку 6, надіслати до Департаменту соціального забезпечення (через Управління соціальної підтримки) Міністерства оборони України.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Судом було надано вичерпну відповідь на всі питання, які входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних правовідносин як у матеріально-правовому, так і в процесуальному аспектах.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Разом із цим, обов`язок суду обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 29 рішення ЄСПЛ від 9 грудня 2009 року у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Беручи до уваги наведене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Матеріали справи містять квитанцію від 17.01.2024 (т.1 а.с.1) про сплату позивачем судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, враховуючи задоволення позовних вимог, керуючись положеннями статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 77, 120, 139, 241-246, 250, 255, 258, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 за результатом опрацювання документів за заявою ОСОБА_1 від 05.06.2023 щодо складення висновку та доповіді, та надіслання їх разом з іншими документами до Департаменту соціального забезпечення (через Управління соціальної підтримки) Міністерства оборони України.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 за заявою ОСОБА_1 від 05.06.2023 скласти висновок (додаток 4 Порядку №45) та доповідь (додаток 3 Порядку №45), які разом з іншими документами, зазначеними в додатку 6 Порядку №45, надіслати до Департаменту соціального забезпечення (через Управління соціальної підтримки) Міністерства оборони України.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 );

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 );

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

-Міністерство оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, );

- ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА