Справа № 335/2713/24
Суддя: Гашук К. В.
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/2713/24 2-адр/335/1/2024
23 квітня 2024 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, у складі головуючого судді Гашук К.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, задоволено частково. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 022247 від 22 лютого 2024 року, якою на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення направлено на новий розгляд до Управління патрульної поліції у Запорізькій області Департаменту патрульної поліції. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Питання розподілу судових витрат на правничу допомогу в рішенні суду від 29.03.2024 не вирішувалось.

05.04.2024 на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у вказаній адміністративній справі, у якій позивач, посилаючись на ст.ст. 132, 134, 139 КАС України, просив суд постановити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

Ухвалою судді від 08.04.2024 розгляд заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення призначено 23.04.2024.

Від відповідача Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції будь-яких пояснень, заяв чи клопотань з приводу заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, до суду не надходило. Разом із тим, у відзиві на позов представник відповідача заперечував розмір витрат на правову допомогу, вважав його завищеним порівняно із розміром штрафу, який було накладено на позивача, згідно оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, та заяву про ухвалення додаткового рішення, суд доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вказаної заяви.

Частинами 1, 3 ст. 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частиною 7 вказаної статті визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно із ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом з тим, відповідно до ч. ч. 4, 5 ст.134 КАС України законодавцем запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката.

Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 3 статті 141).

Таким чином, у Кодексі адміністративного судочинства України закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було винесене судове рішення у справі, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, п. 269).

На підтвердження своїх вимог позивачем надано: договір про надання правничої допомоги від 05.02.2023, який укладено між клієнтом ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Бі Енд Джи Партнерс», додаткову угоду №2 до договору про надання правничої допомоги №1 від 05.02.2024, якою сторони погодили вартість послуг та перелік послуг; акт №1 виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги №1 від 05.02.2024 та додатковою угодою №2 від 29.02.2024, відповідно до якого адвокатським об`єднанням «Бі Енд Джи Партнерс» надано позивачу ОСОБА_1 наступні послуги: підготовка та подання позовної заяви, вартість якої складає 3500 грн., підготовка та подання відповіді на відзив, вартість якої складає 2500 грн., підготовка заяв та клопотань з процесуальних питань, вартість якої складає 1000 грн., загальна вартість 7000 грн.; рахунок на оплату на підставі акту №1 виконаних робіт у сумі 7000 грн., квитанція про оплату ОСОБА_1 послуг адвокатського об`єднання «Бі Енд Джи Партнерс» у розмірі 7000 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази на підтвердження розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним ст. ст. 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи предмет спору, його незначну складність, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суд вважає, що визначений стороною позивача розмір понесених судових витрат на правничу допомогу не співмірний із складністю справи, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань та виклику учасників справи, та не є співрозмірним до розміру штрафу, який було стягнуто на підставі оспорюваної постанови.

Крім того, суд враховує, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, текст позовної заяви не вимагає глибокого аналізу судової практики і нормативно-правових актів. Подання відповіді на відзив взагалі не передбачено у даній категорії справ, а відтак послуги адвоката з її складання та подання не були необхідними при розгляді цієї справи, а витрати, пов`язані з наданням правової допомоги в цій частині не можуть бути покладені на відповідача.

До того ж, рішенням суду частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правничу допомогу у повному обсязі, не відповідають положенням ч. 3 ст. 139 КАС України, якою визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з наведеного, з урахування критеріїв пропорційності, розумності та справедливості, суд доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача та стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн.

Таким чином, з огляду на викладене, заява позивача про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.132, 134, 139, 252 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управіння патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 96).

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складання, шляхом подання апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Додаткове рішення складено 25.04.2024.

Суддя К.В. Гашук