Справа № 520/17393/21
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2024-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

26 квітня 2024 р. справа № 520/17393/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцева О.В. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури про визнання бездіяльність неправомірною та стягнення сум,-

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин), у порядку адміністративного судочинства заявила вимоги про: 1) визнання неправомірною бездіяльність Харківської обласної прокуратури в частині невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні 21.04.2021 у розмірі 21 637,71 грн. середнього місячного заробітку та щодо невиплати середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги по день фактичного розрахунку; 2) стягнення з Харківської обласної прокуратури (вул. Богдана Хмельницького, 4, м. Харків, 61001, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) вихідну допомогу в зв`язку із звільненням у розмірі 21 637,71 грн. середнього місячного заробітку, обчислення якої здійснено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100; 3) стягнення з Харківської обласної прокуратури (вул. Богдана Хмельницького, 4, м. Харків, 61001, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час затримки виплати належної їй вихідної допомоги при звільненні із розрахунку в сумі 1055,49789 грн. за кожен день затримки розрахунку починаючи з 21.04.2021 по день фактичного розрахунку.

Аргументуючи ці вимоги зазначила, що з 19.05.2005 по 21.04.2021 року проходила службу на прокурорських посадах в органах прокуратури України, з 21.04.2021 наказом в.о. керівника Харківської обласної прокуратури за №1182к від 20.04.2021р. звільнена з посади прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Харківської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Харківською обласною прокуратурою до цього часу не проведено з позивачем остаточний розрахунок та не виплачено усі належні виплати, що стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав.

Відповідачем, Харківською обласною прокуратурою (далі за текстом - владний суб`єкт, обласна прокуратура), подано відзив на позов, в якому він проти позовних вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволенні, зокрема, зазначивши, що під час спірних правовідносин діяв в межах чинного законодавства України. Посилався на те, що положення ст. 44 КЗпП України у спірних відносинах не розповсюджуються на позивача.

Позивач надала відповідь на відзив, в якій підтримала свою правову позицію, викладену в позовній заяві та, зокрема, зазначила про необґрунтованість доводів відповідача про не розповсюдження на неї в спірних відносинах ст. 44 КЗпП України.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2021р. провадження у даній справі було зупинено, до набрання законної сили судовим рішенням у справі №520/8825/21.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2024р., у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням у справі №520/8825/21, поновлено провадження у даній справі.

Вказану ухвалу суду від 26.01.2024р. було доставлено до електронного кабінету сторонам по справі 26.01.2024р., що підтверджується довідками про доставку електронного листа від 29.01.2024р.

Жодних заяв або клопотань до суду від сторін не надходило.

За таких обставин, суд не вбачає перешкод у вирішенні спору по суті, адже учасниками справи у прийнятні поза розумним сумнівом строки були реалізовані права на подачу відповідних процесуальних документів.

Суд, вивчивши доводи позову, відзиву на позов та відповіді на відзив, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

ОСОБА_1 працювала в органах прокуратури України з 19.05.2005 по 21.04.2021 року.

Згідно з п. 1 наказу Генерального прокурора «Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур» від 03.09.2020 за №410 «Перейменовано без зміни ідентифікаційних кодів юридичних осіб в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»: юридичну особу «Прокуратура Харківської області» у «Харківська обласна прокуратура».

З 21.04.2021 наказом в.о. керівника Харківської обласної прокуратури за №1182к від 20.04.2021р. заявника звільнено з посади прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Харківської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Вказаним наказом відділ фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури Харківської області зобов`язано провести остаточний розрахунок та виплатити позивачу усі належні виплати при звільненні.

Наказ в.о. керівника Харківської обласної прокуратури №1182к від 20.04.2021р. заявником був оскаржений у межах справи №520/8825/21.

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2021р. по справі №520/8825/21 адміністративний позов - задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення першої кадрової комісії № 135 від 02.04.2020 про неуспішне проходження прокурором відділу ювенальної юстиції прокуратури Харківської області ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Визнано протиправним та скасовано наказ виконуючого обов`язки керівника Харківської обласної прокуратури №1181 к від 20.04.2021 про тимчасове визначення робочого місця ОСОБА_1 у відділі захисту інтересів дітей та протидії насильству Харківської обласної прокуратури. Визнано протиправним та скасовано наказ виконуючого обов`язки керівника Харківської обласної прокуратури №1182к від 20.04.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Харківської області та з органів прокуратури з 21.04.2021. Поновлено ОСОБА_1 на відповідній посаді прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Харківської обласної прокуратури (попередня назва - відділ ювенальної юстиції прокуратури області) (ідентифікаційний код 02910108) з 21.04.2021 року. Звернено рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 код: НОМЕР_1 ) на посаді прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Харківської обласної прокуратури (попередня назва - відділ ювенальної юстиції прокуратури області) до негайного виконання. Стягнуто з Харківської обласної прокуратури (61050, м. Харків, вул. Б. Хмельницького, 4, ідентифікаційний код 02910108) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 21.04.2021 по дату винесення судового рішення. Звернено рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми за один місяць до негайного виконання. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2022р. рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2021 по справі № 520/8825/21 скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ; прийнято в цій частині нову постанову, якою відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Отже, рішення по справі №520/8825/21 набрало законної сили 21.02.2022р.

Не погоджуючись з проведеним Харківською обласною прокуратурою остаточного розрахунку та виплатою усіх належні виплати в контексті вихідної допомоги при звільненні, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1697-VII).

Статтею 4 Закону №1697-VII встановлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 51 Закону №1697-VII передбачено загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді.

Так, відповідно до пункту 9 частини першої даної статті прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Законом України від 19 вересня 2019 року №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» Закону № 1697-VII доповнено частиною п`ятою, відповідно до якої на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Законом № 1697-VII не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Нормою, що регулює порядок виплати вихідної допомоги у разі звільнення, є стаття 44 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України).

Конституційний Суд України у Рішенні від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002 зазначав, що Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист. Правове регулювання Конституцією України та спеціальними законами України спеціального статусу посадових осіб не означає, що на них не можуть не поширюватися положення інших законів щодо відносин, не врегульованих спеціальними законами.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Аналогічна позиція неодноразово була висловлена і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31 січня 2018 року у справі № 803/31/16, від 30 липня 2019 року у справі № 804/406/16, від 8 серпня 2019 року у справі № 813/150/16.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 Кодексу).

Статтею 40 КЗпП України (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) встановлено що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої даної статті).

Відповідно до частини четвертої статті 40 КЗпП України (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частини першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Згідно зі статтею 44 КЗпП України (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» було внесено зміни також і до КЗпП України, а саме: статтю 32 доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус»; статтю 40 доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус»; частину дев`яту статті 252 після слів «дисциплінарної відповідальності та звільнення» доповнено словами і цифрами «а також положення частин другої і третьої статті 49-4 цього Кодексу».

Внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» зміни до КЗпП України не визначають особливостей регулювання трудових відносин прокурорів, а лише передбачають, що ці особливості встановлюються спеціальним законом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що частиною п`ятою статті 51 Закону №1697-VII та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.

Суд зазначає, що чинним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги.

Вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

У день фактичного звільнення із займаної посади позивачу належала до виплати вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку. Незалежно від причини і підстави, відповідач повинен був під час звільнення дотримуватись вимог чинного законодавства України, провести звільнення працівника у порядку, визначеному законом з виплатою всіх гарантованим законодавством коштів, в тому числі і вихідної допомоги.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах від 23 грудня 2020 року по справі №560/3971/19, від 21 січня 2021 року по справі №260/1890/19, від 27 січня 2021 року по справі №380/1662/20, від 09 липня 2021 року по справі №160/4745/20, від 26 липня 2023 року по справі №380/7172/20, від 28.12.2023 року по справі №640/3046/21.

Крім того, суд зазначає, що особливості звільнення прокурорів з посади встановлено спеціальним законом - ст.51 Закону №1697-VII (на підставі якого і було звільнено позивача). У той же час особливості застосування положення ст.44 КЗпП України (якою унормовано питання виплати вихідної допомоги), а також обмеження щодо його застосування, зокрема у випадку звільнення прокурора у разі ліквідації чи реорганізації органів прокуратури, не встановлено даним Кодексом.

У спірних правовідносинах в межах справи №520/8825/21 вирішувалось питання щодо правомірності звільнення позивача з посади прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Харківської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2022р. рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2021 по справі № 520/8825/21 скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ; прийнято в цій частині нову постанову, якою відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Отже, днем звільнення позивача є 21.04.2021 року.

На день звільнення позивача - 21.04.2021 року відповідачем не виплачено ОСОБА_1 вихідну допомогу, передбачену статтею 44 Кодексу законів про працю України.

Доказів отримання позивачем вихідної допомоги при звільненні матеріали справи не містять.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на отримання вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку та відхиляє доводи відповідача про те, що Законом №1697-ХІІ не передбачено виплати вихідної допомоги у разі звільнення з підстави, визначеної п.9 ч.1 ст.51 Закону №1697-XІІ.

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що середній заробіток працівника згідно з частиною 1 статті 27 Закону України "Про оплату праці" обраховується за правилами, визначеними у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі за текстом - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно з наданої позивачем довідки №21-464 від 02.09.2021р. ОСОБА_1 працювала в Харківській обласній прокуратурі з 31.07.2000р. по 21.04.2021р. Розмір середньомісячної заробітної плати за останні 2 календарні місяці: 1055,49789*20,5=21.637,71грн.

Позивачем у позовній заяві також заявлено про виплату середньомісячного заробітку у сумі 21.637,71 грн.

Отже, спір щодо розміру середньомісячного заробітку позивача між сторонами відсутній.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що слід визнати доведений матеріалами справи факт порушення прав та інтересів заявника у публічно-правових відносинах у сфері фінансового забезпечення на отримання вихідної допомоги при звільненні.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України предметом судової перевірки у порядку адміністративного судочинства є рішення та діяння (дія чи бездіяльність) владних суб`єктів.

Зміст рішення владного суб`єкта розтлумачено законодавцем у положеннях п.п.18 і 19 ч.1 ст.4 КАС України.

Однак, визначення ж змісту діяння (дії чи бездіяльності) владного суб`єкта норми КАС України не містять.

Разом із тим, у силу ч.6 ст.7 КАС України суд вважає за можливе застосувати загальні визначення рішення, дії, бездіяльності, згідно з якими рішення владного суб`єкта - це письмовий акт, дія владного суб`єкта - це вчинок компетентного працівника владного суб`єкта, бездіяльність владного суб`єкта - це невиконання обов`язку.

Вирішуючи спір, суд зважає, що за загальним правилом як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

У спірних правовідносинах відповідачем було вчинено бездіяльність в частині не нарахуванні та не виплати заявнику вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що факт порушення прав та інтересів заявника у публічно-правових відносинах знайшов своє підтвердження.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Тлумачення змісту ефективності викладено Європейським судом з прав людини у низці власних рішень, а саме: у рішенні від 29.06.2006р. у справі "Пантелеєнко проти України", де зазначено, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом; у рішенні від 31.07.2003р. у справі "Дорани проти Ірландії", де указано, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права; у рішенні по справі "Салах Шейх проти Нідерландів", де наголошено, що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними; у рішенні від 17.07.2008р. по справі "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року), де згадано, що обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту, так як протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Тому, з урахуванням запровадженого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права та визначеного ст. 2 КАС України завдання адміністративного судочинства, суд вважає за необхідне, з метою належного захисту прав заявника та виключення подальших протиправних дій чи бездіяльності відповідача, витйти за межі позовних вимог та зобов`язати Харківську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити на користь заявника вихідну допомогу в зв`язку із звільненням у розмірі 21.637,71 грн. середнього місячного заробітку, обчислення якої здійснено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Водночас, щодо вимоги позивача про стягнення вихідної допомоги суд відмовляє у задоволенні вказаної вимоги, з огляду на відсутність на час розгляду даної справи відповідних нарахувань.

Разом з тим, що стосується позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Харківської обласної прокуратури щодо невиплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги по день фактичного розрахунку та стягнення з Харківської обласної прокуратури середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні із розрахунку в сумі 1055,49789 грн. за кожен день затримки розрахунку починаючи з 21.04.2021 по день фактичного розрахунку, суд зазначає, що вказані вимоги заявлені на майбутнє та на час розгляду даної справи відсутні відповідні нарахування та докази фактичної виплати, що унеможливлює проведення будь-яких обчислень. Отже, в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оцінюючи доводи сторін, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22.02.2007 р. по справі «Красуля проти Росії», від 05.05.2011 р. по справі «Ільяді проти Росії», від 28.10.2010 р. по справі «Трофимчук проти України», від 09.12.1994 р. по справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01.07.2003 р. по справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07.06.2008 р. по справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії»), згідно з якою право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

У ході розгляду справи суд надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст.139, 143 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Вийти за межі позовних вимог.

Визнати протиправною бездіяльність Харківської обласної прокуратури в частині не нарахування та не виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні 21.04.2021 у розмірі 21 637,71 грн. середнього місячного заробітку.

Зобов`язати Харківську обласну прокуратуру (вул. Богдана Хмельницького, 4, м. Харків, 61001, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) вихідну допомогу в зв`язку із звільненням у розмірі 21.637,71 грн. середнього місячного заробітку, обчислену відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Харківської обласної прокуратури (вул. Богдана Хмельницького, 4, м. Харків, 61001, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 копійок).

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Старосєльцева