Справа № 300/1243/24
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2024-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" квітня 2024 р. справа № 300/1243/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Боршовського Т.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Керівника Івано-Франківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Міністерства культури та інформаційної політики України, Управління культури, національностей та релігії Івано-Франківської обласної державної адміністрації до Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -

Стислий виклад позицій учасників справи. Процесуальні дії суду:
Керівник Івано-Франківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Міністерства культури та інформаційної політики України, Управління культури, національностей та релігії Івано-Франківської обласної державної адміністрації (далі позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області (далі відповідач, Обертинська селищна рада), в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невчиненні дій, спрямованих на замовлення розроблення історико-архітектурного опорного плану історичного населеного місця селище Обертин Івано-Франківського району Івано-Франківської області; зобов`язати Обертинську селищну раду Івано-Франківського району Івано-Франківської області вжити заходів щодо замовлення розроблення історико-архітектурного опорного плану історичного населеного місця селище Обертин Івано-Франківського району Івано-Франківської області.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Обертинська селищна рада правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Ухвалу від 26.02.2024 про відкриття провадження отримала 27.02.2024, що підтверджується довідкою про доставлення електронного листа до електронного кабінету відповідача (а.с. 126).
Згідно з частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За таких обставин, суд вважає, що відповідача повідомлено належним чином про розгляд справи в суді, а справа підлягає вирішенню за наявними в ній матеріалами.
Обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 № 878 "Про затвердження Списку історичних населених місць України" до Списку історичних населених місць України включено як історично населене місце селище Обертин Івано-Франківського району Івано-Франківської області (а.с. 38-46).
Відповідно до протокольного рішення за результатами селекторної наради під головуванням Заступника Керівника Офісу Президента України від 13.03.2023, скерованого листом Офісу Президента України від 13.03.2023 № 41-01/306, стосовно активізації роботи в частині розробки та затвердження історико-архітектурних опорних планів населених пунктів у регіонах України, Івано-Франківська обласна державна адміністрація направила лист від 17.03.2023 № 222/0/2-23/01-37 міським та селищним головам щодо активізації роботи в частині розробки та затвердження історико-архітектурних опорних планів (а.с. 34).
Івано-Франківська окружна прокуратура листом від 15.11.2023 № 09.51/4-57-310Вих-23 звернулася до Міністерство культури та інформаційної політики України, в якому просила надати інформацію чи вживалися Міністерством заходи щодо інформування Обертинської селищної ради про необхідінсть замовлення, розроблення та затвердження історико-архітектурного опорного плану історичного нселеного місця селища Обертин (а.с. 25-26).
Івано-Франківська окружна прокуратура листом від 07.11.2023 № 09.51/4-57-291Вих-23 звернулася до Управління культури, національностей та релігії Івано-Франківської обласної державної адміністрації, в якому просила надати інформацію про наявність погодженого історико-архітектурного опорного плану населеного пункту селища Обертин або про скерування листів до Обертинської селищної ради про необхідність вжиття заходів із розроблення та затвердження такого плану (а.с. 30-31).
Управління культури, національностей та релігії Івано-Франківської обласної державної адміністрації листом від 15.11.2023 № 922/01-012/054 повідомило Івано-Франківську окружну прокуратуру, що за інформацією про проведений моніторинг, наданою Департаментом розвитку громад та територій, дорожнього, житлово-комунального господарства містобудування та архітектури обласної державної адміністрації листом від 11.10.2023 № 969/09-21, повідомлено, що історико-архітектурний опорний план смт. Обертин буде розроблено у складі генерального плану населеного пункту у 2024 році (а.с. 32-34).
Івано-Франківська окружна прокуратура листом від 07.11.2023 № 09.51/4-57-290Вих-23 звернулася до Обертинського селищного голови, в якому просила надати інформацію про вжиті заходи селищною радою щодо розроблення історико-архітектурного опорного плану історичного населеного місця селище Обертин (а.с. 35-36).
Обертинська селищна рада листом від 16.11.2023 № 680/02.1-21 повідомила Івано-Франківську окружну прокуратуру, що інформація про згадані об`єкти культурної спадщини позначена на Генеральному плані селища Обертин. Відповідно до пункту 9 статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» строк дії генерального плану населеного пункту не обмежується. Постановою Кабінету Міністрів України № 878 від 26.07.2001 селище Обертин, що знаходиться у Івано-Франківській області, внесено до Списку історичних населених місць України. У пункті 2 згаданої постанови зазначено: Державному комітетові будівництва, архітектури та житлової політики разом з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями забезпечити протягом 2001-2003 років розроблення та затвердження науково-проектної документації з визначення меж історичних ареалів населених місць, включених до зазначеного Списку, а тому саме Державний комітет будівництва, архітектури та житлової політики разом з Івано-Франківською державною адміністрацією є відповідальними за розроблення та затвердження науково-проектної документації з визначення меж історичних ареалів населених місць. Оскільки в Постанові № 878 від 26.07.2001 чітко вказано державні органи, на які покладено обов`язок з розроблення та затвердження науково-проектної документації з визначення меж історичних ареалів населених місць, включених до Списку та строки виконання, Обертинська селищна рада вважає, що саме такі органи мали б нести відповідальність за невиконання чи неналежне виконання завдань, які на них покладено в конкретній Постанові (а.с. 37).
Зважаючи на те, що Міністерство культури та інформаційної політики України та Управління культури, національностей та релігії Івано-Франківської обласної державної адміністрації не вчинили дієвих заходів щодо зобов`язання Обертинську селищну раду вжити заходів щодо замовлення розроблення історико-архітектурного опорного плану історичного населеного місця селище Обертин, згідно вимог статті 23 Закону України Про прокуратуру Керівник Івано-Франківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Міністерства культури та інформаційної політики України, Управління культури, національностей та релігії Івано-Франківської обласної державної адміністрації, звернувся з цим позовом до суду, в якому просить суд зобов`язати Обертинську селищну раду вжити заходів щодо замовлення розроблення історико-архітектурного опорного плану історичного населеного місця селище Обертин Івано-Франківського району Івано-Франківської області.
При прийнятті рішення суд керується такими мотивами та нормами права:
Щодо підстав для здійснення прокурором представництва інтересів держави у межах спірних правовідносин.
Згідно з статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді.
Право на звернення прокурора або його заступника до суду в інтересах держави передбачене статтями 2, 23 Закону України Про прокуратуру та статтею 53 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно із положеннями статті 23 Закону України Про прокуратуру представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави.
Обираючи форму представництва, прокурор визначає, у чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту.
Відповідно до частини четвертої статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Так, в спірному випадку, спеціально уповноваженим державною органом на здійснення контролю за виконанням Закону України Про охорону культурної спадщини та інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини є Міністерство культури та інформаційної політики України, а на в межах Івано-Франківської області - Управління культури, національностей та релігії Івано-Франківської ОДА.
Згідно з пунктом 1 Положення «Про Міністерство культури та інформаційної політики України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2019 № 885 (далі - Положення № 885), Міністерство культури та інформаційної політики України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
Міністерство культури та інформаційної політики України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах культури, державної мовної політики, популяризації України у світі, державного іномовлення, інформаційного суверенітету України (у частині повноважень з управління цілісними майновими комплексами державного підприємства Мультимедійна платформа Іномовлення України та Українського національного інформаційного агентства Укрінформ) та інформаційної безпеки, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сферах відновлення та збереження національної пам`яті, мистецтв, охорони культурної спадщини, музейної справи, вивезення, ввезення і повернення культурних цінностей (п. 1 Положення № 885).
Згідно з підпунктами 94-3, 94-6, 94-8, 9-14 пункту 4 Положення № 885 Міністерство культури та інформаційної політики України здійснює науково-методичне керівництво у питаннях охорони культурної спадщини, контроль за виконанням Закону України "Про охорону культурної спадщини", інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини, координацію робіт з виявлення, дослідження та документування об`єктів культурної спадщини, затверджує науково-проектну (науково-дослідну) документацію з визначення режиму використання пам`ятки національного значення, меж і режимів використання її території та зон охорони, історико-культурного заповідника державного значення, історико-культурної заповідної території, їх зон охорони, охоронюваних археологічних територій, історичних ареалів населених місць.
Відповідно до підпункту 103 пункт 4 Положення № 885 Міністерство культури та інформаційної політики України затверджує: державні норми і правила з питань охорони культурної спадщини; методики і правила дослідження об`єктів культурної спадщини; порядок обліку об`єктів культурної спадщини; типове положення про консультативні ради для погодженого вирішення питань щодо охорони культурної спадщини на територіях областей, мм. Києва та Севастополя, інших населених пунктів; форми дозволів на проведення археологічних розвідок, розкопок, інших земляних робіт на території, на якій розташовані пам`ятки, та в зонах їх охорони, на охоронюваній археологічній території, в історичних ареалах населених місць, а також дослідження решток життєдіяльності людини, що містяться під земною поверхнею, під водою; форму звітності (адміністративні дані) про пам`ятки і об`єкти культурної спадщини та інструкцію про її заповнення; положення про історико-культурні заповідники, що належать до сфери управління МКІП, історико-культурну заповідну територію; порядок передачі на постійне зберігання до профільних державних сховищ предметів і колекцій, знайдених під час проведення археологічних розвідок, розкопок, польової документації та звіту про проведені розвідки, розкопки; порядок оформлення звіту про роботи, виконані відповідно до дозволу на проведення археологічних розвідок, розкопок, інших земляних робіт на території, на якій розташовані пам`ятки, та в зонах їх охорони, на охоронюваній археологічній території, в історичних ареалах населених місць (а.с. 59-79).
Положення про Управління культури, національностей та релігії Івано-Франківської обласної державної адміністрації, затверджене розпорядженням голови Івано-Франківської обласної державної адміністрації №158 від 17.04.2019.
Так, пунктами 2.1 та 2.2 Положення про Управління культури, національностей та релігії Івано-Франківської обласної державної адміністрації передбачено, що основним завданням Управління культури, національностей та релігії Івано-Франківської ОДА є забезпечення реалізації в Івано-Франківській області державної політики, здійснення відповідно до законодавства державного управління і контролю у сфері охорони культурної спадщини.
Управління культури, національностей та релігії Івано-Франківської ОДА відповідно до покладених на нього завдань забезпечує організацію та проведення заходів у сфері охорони культурної спадщини, веде облік, забезпечує захист об`єктів культурної спадщини та регулює питання їх використання і популяризації, укладає охоронні договори на пам`ятки культурної спадщини.
Згідно з підпунктами 11, 13, 14, 33, 39, 40 пункту 2.2 Положення, Управління культури, національностей та релігій Івано-Франківської ОДА, відповідно до покладених на нього завдань, сприяє збереженню та відтворенню історичного середовища міст і сіл, веде облік, забезпечує захист об`єктів культурної спадщини та регулює питання їх використання і популяризації, надає інформацію щодо програм та проектів змін у зонах охорони пам`яток культурної спадщини та історичних ареалах населених місць, надає адміністративні послуги в сфері охорони культурної спадщини, збирає статистичні дані у сфері охорони культурної спадщини, приймає рішення щодо охорони пам`яток культурної спадщини місцевого значення (а.с. 47-58).
В позовній заяві Керівник Івано-Франківської окружної прокуратури зазначив, що порушення інтересів держави у спірному випадку полягає в тому, що у зв`язку з незатвердженням історико-архітектурного опорного плану історично населеного місця, об`єкти, що знаходяться на його території, фактично позбавлені належного правового захисту й перебувають під загрозою руйнування або спотворення.
З огляду на те, що органи, уповноважені державою на захист інтересів держави, не здійснюють надані їм повноваження, до цього часу з таким позовом до суду з відповідним позовом не звернулися, то такий позов подано прокурором у межах своєї компетенції, передбаченої статтею 131-1 Конституції України, статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" в інтересах держави в особі Міністерства культури та інформаційної політики України, Управління культури, національностей та релігії Івано-Франківської обласної державної адміністрації.
Щодо позову по суті позовних вимог:
Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 55 Конституції України культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.
Законом України від 20.09.2006 № 165-V Про ратифікацію Конвенції про охорону архітектурної спадщини Європи, який набрав чинності 23.10.2006, ратифіковано Конвенцію про охорону архітектурної спадщини Європи від 03.10.1985 (далі Конвенція).
Статтею 1 Конвенції визначено, що пам`ятки, під якими розуміються усі будівлі та споруди, що мають непересічне історичне, археологічне, мистецьке, наукове, соціальне або технічне значення, включаючи усі особливості їхнього технічного виконання та оздоблення для цілей даної Конвенції є складовою частиною виразу архітектурна спадщина.
Згідно з частинами першою та другою статті 3 Конвенції, на кожну Сторону Конвенції покладено обов`язок вживати правових заходів для охорони архітектурної спадщини та за допомогою таких заходів і діючих в кожній державі або кожному регіоні процедур, забезпечити охорону пам`яток, архітектурних ансамблів та визначних місць.?
Статтею 9 Конвенції визначено, що на Сторони покладено обов`язок забезпечити, щоб відповідний компетентний орган належним чином реагував на порушення законодавства про охорону архітектурної спадщини.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь, регулює Закону України Про охорону культурної спадщини від 08.06.2000 № 1805-III (далі - Закон № 1805-ІІІ).
Згідно вказаного Закону охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Відповідно до статті 1 Закону № 1805-ІІІ:
культурна спадщина - сукупність успадкованих людством від попередніх поколінь об`єктів культурної спадщини;
об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;
нерухомий об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який не може бути перенесений на інше місце без втрати його цінності з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду та збереження своєї автентичності;
пам`ятка культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України;
охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 1805-ІІІ державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.
До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.
Статтею 6 Закону № 1805-ІІІ визначені повноваження інших органів охорони культурної спадщини.
Так, згідно з частиною другою вказаної статті до повноважень районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини, серед іншого, належить: забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини на відповідній території; подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, внесення змін до нього та про занесення відповідної території до Списку історичних населених місць України; забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження; організація розроблення відповідних програм охорони культурної спадщини; надання висновків щодо відповідних програм та проектів містобудівних, архітектурних і ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт на пам`ятках місцевого значення, історико-культурних заповідних територіях та в зонах їх охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, а також програм та проектів, реалізація яких може позначитися на стані об`єктів культурної спадщини; підготовка пропозицій та проектів розпоряджень щодо проведення робіт з консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту та пристосування об`єктів культурної спадщини, відповідного використання пам`яток та подання їх на розгляд відповідному органу виконавчої влади; ) виконання функції замовника, укладення з цією метою контрактів на виявлення, дослідження, консервацію, реставрацію, реабілітацію, музеєфікацію, ремонт, пристосування об`єктів культурної спадщини та інші заходи щодо охорони культурної спадщини.
Відповідно до частини четвертої статті 32 Закону № 1805-ІІІ з метою захисту традиційного характеру середовища населених місць вони заносяться до Списку історичних населених місць України.
Список історичних населених місць України за поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, затверджується Кабінетом Міністрів України.
У кожному історичному населеному місці визначається один або більше історичний ареал.
Межі та режими використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на територіях історичних ареалів населених місць визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідною науково-проектною документацією, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини.
Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI) генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.
Частинами четвертою та п`ятою статті 17 Закону № 3038-VI передбачено, що для населених пунктів, внесених до Списку історичних населених місць України, у межах визначених історичних ареалів у складі генерального плану населеного пункту визначаються режими регулювання забудови та розробляється історико-архітектурний опорний план, в якому зазначається інформація про об`єкти культурної спадщини та зони їх охорони.
Склад, зміст та порядок розроблення історико-архітектурного опорного плану населеного пункту визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку розроблення, оновлення, внесення змін та затвердження містобудівної документації.
Відомості про зазначені в історико-архітектурному опорному плані: об`єкти всесвітньої спадщини, їх території та буферні зони; пам`ятки культурної спадщини, у тому числі археологічні, їх території та зони охорони; межі та правові режими використання історичних ареалів населених місць; історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території та їх зони охорони; охоронювані археологічні території вносяться до Державного земельного кадастру в порядку, встановленому відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» як обмеження у використанні земель у сфері забудови.
Відповідно до частини сьомої статті 17 Закону № 3038-VI виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації є замовниками, які організовують розроблення, внесення змін та подання генерального плану населеного пункту на розгляд відповідної сільської, селищної, міської ради.
Підпунктом 6 пункту «а» частини першої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: підготовка і подання на затвердження ради відповідних місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, іншої містобудівної документації.
Окрім цього, серед делегованих повноважень згідно з підпунктом 5 пункту «б» вказаної статті Закону № 280/97-ВР визначені повноваження виконавчого органу сільської, селищної, міської ради щодо організації охорони, реставрації та використання пам`яток історії і культури, архітектури та містобудування, палацово-паркових, паркових і садибних комплексів, природних заповідників.
Відповідно до підпункту 7 пункту «а» частини першої статті 32 Закону № 280/97-ВР серед власних (самоврядних) повноважень виконавчого органу сільської, селищної, міської ради також передбачені повноваження щодо створення умов для розвитку культури, сприяння відродженню осередків традиційної народної творчості, національно-культурних традицій населення, художніх промислів і ремесел.
Підпунктом 10 пункту «б» вказаної статті Закону № 280/97-ВР передбачено, що до делегованих повноважень виконавчого органу сільської, селищної, міської ради у сфері освіти, охорони здоров`я, культури, фізкультури і спорту, віднесено забезпечення охорони пам`яток історії та культури, збереження та використання культурного надбання.
Відповідно до статті 32 Закону № 3038-VI Кабінет Міністрів України постановою від 13.03.2002 №318 затвердив Порядок визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць (далі - Порядок № 318).
Згідно з пунктами 1, 2, 3, 4, 5, 6, 9, 10, 12 Порядку № 318 історичні ареали визначаються тільки в населених місцях, що занесені до Списку історичних населених місць України, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
Історичний ареал охоплює історично сформовану частину населеного місця, що зберегла старовинний вигляд, розпланування і характер забудови.
Режими використання історичних ареалів визначаються їх історико-культурним потенціалом (кількістю, видами, типами і категоріями об`єктів культурної спадщини, загальною містобудівною структурою, наявністю чи відсутністю заповідників, а також установленими зонами охорони пам`яток).
Відповідальними за визначення меж і режимів використання історичних ареалів є Мінкультури та уповноважені ним органи охорони культурної спадщини.
Межі історичних ареалів визначаються спеціальною науково-проектною документацією під час розроблення історико-архітектурних опорних планів цих населених місць.
Історичний ареал - це найбільш освоєна в минулому і добре збережена частина території населеного місця, що відрізняється традиційним характером середовища і значною кількістю об`єктів культурної спадщини від інших, менш освоєних або погано збережених частин населеного місця.
Межі історичних ареалів слід проводити вздовж розпланувальних і природних рубежів, що відокремлюють історичний ареал від решти міських територій, і визначати історико-архітектурним опорним планом населеного місця. Історико-архітектурні опорні плани розробляються на основі комплексних досліджень усієї території історичного населеного місця та його найближчого оточення.
У разі незатвердження історико-архітектурного опорного плану населеного місця, що внесене до Списку історичних населених місць України, проектна документація на нове будівництво, реконструкцію та капітальний ремонт (крім реконструкції та капітального ремонту квартир чи окремих приміщень, які здійснюються без зміни об`ємно-просторових характеристик) у межах історичного ареалу розробляється з урахуванням вимог історико-містобудівного обґрунтування, порядок розроблення якого визначається наказом Мінкультури та Мінрегіону.
Історичний ареал є спеціально виділеною у населеному місці територією історико-культурного значення із затвердженими межами, яка повинна фіксуватися в усіх землевпорядних і містобудівних документах та розглядатися як специфічний об`єкт містобудівного проектування.
У межах населеного місця може бути визначено один або кілька історичних ареалів.
Визначені науково-проектною документацією межі історичних ареалів погоджуються відповідним органом місцевого самоврядування та затверджуються Мінкультури.
Постановою Кабінету Міністрів України від 01.09.2021 № 926 затверджено Порядок розроблення, оновлення, внесення змін та затвердження містобудівної документації (далі - Порядок № 926).
Згідно з пунктом 1.1 Порядку № 926 цей нормативно-правовий акт визначає склад, зміст, механізм розроблення, оновлення, внесення змін та затвердження містобудівної документації на місцевому рівні: комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту, а також склад, зміст та порядок розроблення історико-архітектурного опорного плану населеного пункту.
Відповідно до підпункту 12 пункту 2 Порядку № 926 історико-архітектурний опорний план - науково-проектна документація, яка розробляється і затверджується у складі генерального плану населеного пункту, внесеного до Списку історичних населених місць України, згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», містить відомості про об`єкти всесвітньої спадщини, їх території та буферні зони; пам`ятки культурної спадщини, у тому числі археологічні, їх території та зони охорони; межі та правові режими використання історичних ареалів населених місць; історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території та їх зони охорони; охоронювані археологічні території.
Відповідно до підпункту 4 пункту 43 Порядку № 926 під час розроблення генеральних планів населених пунктів, внесених до Списку історичних населених місць України, здійснюється розроблення історико-архітектурного опорного плану відповідно до завдання, цього Порядку, державних будівельних норм та інших норм законодавства.
Зазначені в історико-архітектурному опорному плані відомості є підставою для встановлення обмежень у використанні земель та враховуються під час розроблення планувальних рішень.
Згідно з пунктами 34, 35 Порядку № 926 рішення про розроблення містобудівної документації на місцевому рівні (комплексного плану, генеральних планів населених пунктів, детальних планів території) щодо території територіальної громади, а також оновлення і внесення змін до неї приймає відповідна сільська, селищна, міська рада. Виконавчий орган сільської, селищної і міської ради, Київська та Севастопольська міські держадміністрації є замовником розроблення містобудівної документації на місцевому рівні (комплексного плану, генеральних планів населених пунктів, детальних планів територій) (далі - замовник), який організовує розроблення, внесення змін та подання генерального плану населеного пункту на розгляд відповідної сільської, селищної, міської ради, незалежно від визначених відповідно до закону джерел фінансування.
Відповідно до пунктів 54 - 56 Порядку № 926 рішення про розроблення (внесення змін) історико-архітектурного опорного плану населеного пункту у складі генерального плану населеного пункту приймає відповідна сільська, селищна, міська рада.
Виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські держадміністрації є замовниками, які організовують розроблення, внесення змін, погодження та подання історико-архітектурного опорного плану населеного пункту у складі генерального плану населеного пункту на розгляд відповідної місцевої ради.
Історико-архітектурний опорний план розробляється для населених пунктів, внесених до Списку історичних населених місць України, у складі генерального плану населеного пункту.
Під час розроблення історико-архітектурного опорного плану визначаються межі історичних ареалів та наносяться на його основне графічне креслення.
У межах визначених історичних ареалів у складі генерального плану населеного пункту визначаються режими регулювання забудови.
Пунктами 57, 58 Порядку № 926 передбачено, що одночасно з історико-архітектурним опорним планом населеного пункту до генерального плану населеного пункту під час затвердження в межах території територіальної громади можуть включатися відомості про правові режими використання історичних ареалів населених місць та межі та режими використання зон охорони пам`яток, які затверджені в установленому порядку відповідною науково-проектною документацією.
Науково-проектну документацію щодо розроблення історико-архітектурного опорного плану, визначення режимів використання історичних ареалів, а також зон охорони пам`яток як взаємодоповнюючі документи доцільно замовляти, розробляти та затверджувати одночасно.
Відповідно до пункту 60 Порядку № 926 історико-архітектурні опорні плани та зміни до них розглядаються і затверджуються відповідними місцевими радами протягом трьох місяців з дня їх подання.
Аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку про те, що історико-архітектурний опорний план - це науково-проектна документація, яка розробляється і затверджується у складі генерального плану населеного пункту, внесеного до Списку історичних населених місць України та містить, зокрема відомості про межі використання історичних ареалів населених місць. Тобто, межі історичних ареалів визначаються спеціальною науково-проектною документацією під час розроблення історико-архітектурних опорних планів цих населених місць. Визначені науково-проектною документацією межі історичних ареалів погоджуються відповідним органом місцевого самоврядування та затверджуються Мінкультури. Таким чином, межі і режими використання зон охорони пам`яток історичних ареалів можуть застосовуватись лише у випадку їх затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, яким у цьому випадку є Мінкультури.
Суд встановив, що постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 2001року №878 «Про затвердження Списку історичних населених місць України» до Списку історичних населених місць України включено як історично населене місце селище Обертин (а.с. 42).
В силу вимог частини четвертої статті 17 Закону № 3038-VI для вказаного населеного пункту у складі генерального плану повинен бути розроблений історико-архітектурний опорний план, обов`язок розроблення, погодження та подання якого на розгляд відповідної місцевої ради відповідно до пункту 55 Порядку № 926 покладений на виконавчий орган Обертинської селищної ради.
З огляду на зміст листа від 16.11.2023 № 680/02.1-21 Обертинська селищна рада повідомила Івано-Франківську окружну прокуратуру про відсутність історико-архітектурного опорного плану селища Обертин (а.с. 37).
Вказані обставини свідчать про протиправну бездіяльність відповідача, оскільки Обертинська селищна рада не здійснила жодних заходів щодо розроблення історико-архітектурного опорного плану історичного населеного місця селище Обертин.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку задовольнити позов Керівника Івано-Франківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Міністерства культури та інформаційної політики України, Управління культури, національностей та релігії Івано-Франківської обласної державної адміністрації до Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невчинення дій спрямованих на замовлення, розроблення та скерування для затвердження історико-архітектурного опорного плану історичного населеного місця селище Обертин Івано-Франківського району Івано-Франківської області; зобов`язати Обертинську селищну раду вчинити дії щодо замовлення, розроблення та скерування для затвердження в установленому порядку історико-архітектурного опорного плану історичного населеного місця селище Обертин Івано-Франківського району Івано-Франківської області.
Щодо розподілу судових витрат у справі:
Враховуючи зміст частини другу статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про те, що понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору не відшкодовуються. Доказів понесення інших витрат суду не подано.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ВИРІШИВ:
Визнати протиправною бездіяльність Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області щодо невчинення дій спрямованих на замовлення, розроблення та скерування для затвердження історико-архітектурного опорного плану історичного населеного місця селище Обертин Івано-Франківського району Івано-Франківської області.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.