Справа № 600/7577/23-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2024-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м. Чернівці Справа № 600/7577/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом через представника, в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту про звільнення його з військової служби;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт про звільнення його з лав Збройних Сил України на підставі б ч. 2 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, відповідно до ст. 16а Додатку 1 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, з урахуванням всіх вимог чинного законодавства, та прийняти рішення про звільнення його з лав Збройних Сил України.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (далі - відповідач).

Згідно свідоцтва про хворобу №128/64 від 29.05.2023, він страждає на гострий поліморфний психотичний розлад з симптомати шизофренії та суїцидальною поведінкою. Захворювання пов`язане з проходженням військової служби. На підставі статті 16а графи ІІ Розкладу хвороб, непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.

У зв`язку з наведеним, позивач подав рапорт про звільнення з військової служби до відповідача. Оскільки відповідач не звільнив його з військової служби на підставі поданого рапорту, позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною.

За вказаною позовною заявою, ухвалою суду від 18.12.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою суду витребувано з військової частини НОМЕР_2 письмові докази по справі.

Про відкриття провадження в даній адміністративній справі та призначення її до розгляду повідомлено відповідача за адресою зазначеною позивачем в позовній заяві, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, згідно якого відповідач отримав поштове відправлення 05.01.2024.

Пунктом 5 ч. 6 ст. 251 КАС України передбачено, що днем вручення судового рішення є день вручення судового рішення під розписку.

Таким чином, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження в адміністративній справі.

Відповідач відзиву на позов або заяву про визнання позову до суду не надав.

У зв`язку з ненаданням відповідачем витребуваних доказів, 14.03.2024 судом направлено листа на адресу відповідача щодо повідомлення причин та підстав невиконання вимог ухвали суду від 18.12.2023.

Вказаний лист отримано відповідачем 26.03.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач до суду витребувані докази не надав, причини та підстави невиконання вимог ухвали суду від 18.12.2023 в частині надання витребуваних доказів не надав.

Враховуючи положення ст. ст. 80, 159 та 162 КАС України, суд вважає, що ненадання відповідачем витребуваних доказів та відзиву без поважних причин не перешкоджає розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

З`ясувавши обставини, на які позивач посилаються як на підставу своїх вимог, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне.

Позивач є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується матеріалами справи.

У позовній заяві позивач стверджував, що після 5 днів безпосередньої участі у бойових діях в Донецькій області, зокрема під час прямих зіткнень із ворогом, отримав значне ураження психічного здоров`я.

Згідно випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 794 від 13.06.2023, у період з 16.02.2023 по 13.06.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Чернівецькій обласній психіатричній лікарні.

За час лікування позивач був направлений прокурором Чернівецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону на медичний огляд ВЛК з метою визначення придатності до проходження військової служби, що підтверджується направленням від 10.04.2023 № 30.58/02-172ВИХ-23.

Згідно свідоцтва про хворобу № 128/64 від 29.05.2023, виданого позаштатною військово-лікарською комісією з правами госпітальної військово-лікарської комісії при ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня», позивач страждає на гострий поліморфний психотичний розлад з симптомати шизофренії та суїцидальною поведінкою. Захворювання пов`язане з проходженням військової служби. На підставі статті 16а графи ІІ Розкладу хвороб, позивач непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.

Судом встановлено, що постановою Регіональної військово-лікарської комісії від 05.06.2023 затверджено свідоцтво про хворобу № 128/64 від 29.05.2023, про що свідчить відповідна відмітка на свідоцтві про хворобу.

09.10.2023 позивач звернувся через представника до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби за станом здоров`я на підставі п.п. "б" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

До рапорту позивачем долучено наступні копії документів: свідоцтва про хворобу № 128/64 від 29.05.2023; виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 794 від 13.06.2023.

Вказаний рапорт надіслано на адресу відповідача 10.10.2023 рекомендованим листом за трек-номером 311, що підтверджується фіскальним чеком Укрпошти.

Дослідженням відстеження відправлення за трек-номером 311 встановлено, що надісланий позивачем рапорт отримано відповідачем 13.10.2023.

Докази розгляду вказаного рапорту та прийняття відповідачем відповідного рішення по суті в матеріалах справи відсутні.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту про звільнення з військової служби протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ст. 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Надалі, воєнний стан був неодноразово продовжений і Верховна Рада України щоразу їх затверджувала відповідними законами.

Указом Президента України № 69/2022 Про загальну мобілізацію від 24.02.2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано- Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Укази Президента України про мобілізацію щоразу затверджувала Верховна Рада України відповідними законами.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.92 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 ст. 2 Закону № 2232-XII передбачено зокрема такий вид військової служби, як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Пунктом 12 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оборону України" визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З матеріалів справи видно, що позивач призваний на військову службу під час мобілізації. Проходив військову службу позивач у військовій НОМЕР_3 .

Водночас, як видно з матеріалів справи, позивач подав рапорт про звільнення з військової служби за станом здоров`я на підставі висновку ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку..

Підстави звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону № 2232-XII.

Так, відповідно до п.п. б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, під час воєнного стану звільняються з військової служби за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців.

Матеріалам справи підтверджується, що згідно свідоцтва про хворобу № 128/64 від 29.05.2023, виданого позаштатною військово-лікарською комісією з правами госпітальної військово-лікарської комісії при ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня», позивач страждає на гострий поліморфний психотичний розлад з симптомати шизофренії та суїцидальною поведінкою. Захворювання пов`язане з проходженням військової служби. На підставі статті 16а графи ІІ Розкладу хвороб, позивач непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.

Стосовно вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту про звільнення з військової служби, суд зазначає наступне.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут).

Статтею 14 Статуту обумовлено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником (ст. 31 Статуту).

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (надалі - Положення) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Суд відмічає, що подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Суд зазначає, що згідно з п. 225 Положення звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

У силу вимог п. 117 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто по суті всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді.

Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі із посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Тобто, право військовослужбовця на реалізацію свого права зазначеному у рапорті, так і права на інформацію - кореспондує з обов`язком відреагувати на рапорт. При цьому, що в умовах дії воєнного стану немає заборон на розгляд рапорту про звільнення з військової служби.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за № 438/16454 (далі Інструкція № 170).

Згідно із абзацом 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції № 170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Додатком 19 Інструкції № 170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до п.3 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: за станом здоров`я подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; висновок (постанова) військово-лікарської комісії; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Аналіз норм свідчить, що розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірка документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання абзацу 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції № 170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

Згідно з абзацом 13 п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції № 170 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

З системного аналізу вказаних норм права суд дійшов висновку, що як наслідок розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.

Розглядом справи по суті встановлено, що 09.10.2023 позивач звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 , в якому просив звільнити з військової служби відповідно до п.п. б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ за станом здоров`я на підставі висновку ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.

До рапорту позивачем долучено копії документів, що підтверджують підстави для звільнення з військової служби за станом здоров`я, а саме: висновок ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.

Проте, відповідач не здійснив перевірку документів, що підтверджують наявність підстав для звільнення з військової служби за станом здоров`я.

Разом з тим, як вказує позивач у позовній заяві, що не спростовано відповідачем, жодних дій відповідачем щодо поданого позивачем рапорту про його звільнення з військової служби за станом здоров`я вчинено не було.

Під час розгляду справи по суті відповідач не надав до суду жодних належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження розгляду поданого позивачем рапорту від 09.10.2023 по суті про задоволення або відмову у задоволені порушеного ним питання.

Крім того, суд зазначає, що відповідач під час розгляду справи по суті відзив на позовну заяву без поважних причин до суду не надав, правами передбаченими ст. ст. 159 та 162 КАС України, не скористався.

Частиною 4 ст. 159 КАС України встановлено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Враховуючи наведену норму процесуального права, суд кваліфікує неподання відповідачем, суб`єктом владних повноважень, відзиву на позов без поважних причин, як визнання позову.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту про звільнення з військової служби на підставі п.п. б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ за станом здоров`я на підставі висновку ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.

В свою чергу, в даному випадку відповідачем не було розглянуто рапорт позивача про звільнення з військової служби, а отже вказаному рапорту не надавалась оцінка командуванням військової частини НОМЕР_1 .

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч. 1 ст. 2 КАС України, згідно яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 55 Конституції кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи по суті відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність своїх дій щодо не розгляду рапорту позивача, який проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 про звільнення з військової служби за станом здоров`я на підставі висновку ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку відповідно до п.п. б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

За викладених обставин, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд визнає протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду поданого позивачем рапорту від 09.10.2023 про звільнення з військової служби за станом здоров`я на підставі п.п. б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ та зобов`язує відповідача розглянути рапорт позивача від 09.10.2023 про звільнення з військової служби за станом здоров`я та прийняти рішення по суті, з урахуванням висновків суду, що окреслені у даному судовому рішенні.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в даній категорії справи, розподіл судових витрат судом не проводиться.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 14, 77, 139, 243-246, 255, 293 та 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду поданого ОСОБА_1 рапорту від 09.10.2023 про звільнення з військової служби за станом здоров`я на підставі п.п. б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 09.10.2023 про звільнення з військової служби за станом здоров`я та прийняти рішення по суті, з урахуванням висновків суду, що окреслені у даному судовому рішенні.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повне найменування учасників процесу:

позивач ОСОБА_1 (с. Погорилівка, Чернівецький район, Чернівецька область, РНОКПП НОМЕР_4 );

відповідач військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Суддя В.К. Левицький