Справа № 452/4448/23
Суддя: Кущ Т. М.
Дата ухвалення: 2024-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 452/4448/23

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"01" лютого 2024 р. м.Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Кущ Т.М.,
при секретарі судового засідання Роман Л.І.,
за відсутності учасників, які повинні брати участь у справі,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Самбірського міськрайонного суду Львівської області адміністративну справу за правилами статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (далі УПП у Львівській області ДПП) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття провадження у справі, -
На підставі частини 3 статті 243 КАС України в судовому засіданні 01 лютого 2024 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення.
02 листопада 2023 року до канцелярії суду надійшов вищевказаний адміністративний позов голови Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області Юзвяка Б.О., в якому зазначено, що 24 жовтня 2023 року відносно нього, як міського голови, інспектором відділу БДР УПП у Львівській області ДПП Шапакідзе Б.П. було винесено постанову серії БАД №475474 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч.1 ст.140 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП). В оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 24 жовтня 2023 року о 16 год. 00 хв., будучи посадовою особою, а саме, головою Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, на пл. Авіації в м. Новий Калинів Львівської області, не вжив своєчасно заходів щодо ліквідації вибоїни розміром 2м. х 1м. та глибиною 0,12 м., не огородив її та не позначив дорожніми знаками, чим порушив правила, норми та стандарти ДСТУ 5587-2022, ст.12 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII зі змінами та доповненнями (далі Закон), п.1.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, зі змінами та доповненнями (далі ПДР України).
Не погоджуючись із постановою про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 1020 грн., позивач просить скасувати таку постанову як протиправну, та закрити провадження у справі, посилаючись на те, що він не має жодного відношення до адміністративного правопорушення, обставини якого викладені у спірній постанові, оскільки частина пл. Авіації в м. Новий Калинів Львівської області відноситься до автодороги Калинів-Дубляни-Волоща О141407, котра відноситься до дороги місцевого значення, та є на балансі Департаменту дорожнього господарства Львівської обласної державної адміністрації. До того ж, посадовою особою не конкретизовано суть вчиненого адміністративного правопорушення, не зазначено, які саме пункти ДСТУ 5587-2022 порушено, а доданий до постанови акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі складений без відповідних замірів та схем, при його складанні не залучено свідків та представника підрозділу з експлуатації доріг Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, який
відповідає за належне утримання зазначеної ділянки дороги. Крім того, в постанові не міститься відомостей на підтвердження того, що саме позивач є посадовою особою, до компетенції якої належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні такої автомобільної дороги, а отже, є суб`єктом адміністративного правопорушення. Відтак, на його переконання, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КУпАП. Крім того, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на його користь суму сплаченого ним судового збору при пред`явленні позову до суду (а.с.1-5).
Ухвалою суду від 07 листопада 2023 року адміністративний позов залишено без руху з наданням строку для усунення виявлених недоліків (а.с.6-7).
18 грудня 2023 року позивач ОСОБА_1 подав до канцелярії суду заяву про усунення недоліків позовної заяви з доданими до неї документами (а.с.10).
Ухвалою суду від 26 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд справи по суті на 04 січня 2024 року за правилами ст.286 КАС України. При цьому, відповідачу УПП у Львівській області ДПП було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву та роз`яснено наслідки його неподання (а.с.20-21).
В подальшому розгляд справи було відкладено на 01 лютого 2024 року (а.с.56-57).
01 лютого 2024 року засобами електронного зв`язку повноважним представником відповідача ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що відповідач заперечує проти задоволення пред`явлених позивачем позовних вимог та прохає відмовити у задоволенні даного позову у зв`язку з його безпідставністю, оскільки відповідно до ст.16 Закону України «Про автомобільні дороги», вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться, відтак оскаржувана постанова винесена у відповідності до чинного законодавства. Відеозапис на підтвердження обставин вчиненого правопорушення не є збереженим, оскільки строк зберігання такого становить 30 днів, а відповідачу не було відомо про намір позивача оскаржувати постанову серії БАД №475474 від 24 жовтня 2023 року (а.с.63-68).
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання, призначене на 01 лютого 2024 року, не з`явився, про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином (а.с.56-57). У відповідних письмових заявах, поданих до суду, прохав задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі по тих підставах, які викладені в позовній заяві, та розглянути справу без його участі (а.с.62,77).
Представник відповідача в судове засідання, призначене на 01 лютого 2024 року, не з`явився, про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином (а.с.60,61), про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подав. При цьому, повноважний представник відповідача Забродоцька Я.Р. у п.2 поданого відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 прохала розглянути справу за відсутності представника відповідача (а.с.62-68).
Позивач ОСОБА_1 правом подати відповідь на відзив відповідача не скористався, про що письмово повідомив суд (а.с.77).
Інших заяв та клопотань з процесуальних питань від учасників справи на адресу суду не надходило.
Згідно ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч.2 ст.268 КУпАП, дана категорія справ до вичерпаного переліку за якими обов`язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не відноситься, тому суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності.
Виходячи з положень стст.205,268 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача ОСОБА_1 та представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, з`ясувавши як позицію позивача у справі, викладену в позовній заяві та у додаткових заявах, поданих до суду, так і позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, які мають значення для вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Згідно з ч.2 ст.286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
З матеріалів справи вбачається, що 24 жовтня 2023 року о 16 год. 00 хв. ОСОБА_1 , будучи посадовою особою, а саме, головою Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, на пл. Авіації в м. Новий Калинів Львівської області, не вжив своєчасно заходів щодо ліквідації вибоїни розміром 2м. х 1м. та глибиною 0,12 м., не огородив її та не позначив дорожніми знаками, чим порушив правила, норми та стандарти ДСТУ 5587-2022, ст.12 Закону та п.1.5 ПДР України.
Дане порушення зафіксовано відповідачем шляхом винесення постанови серії БАД №475474 від 24 жовтня 2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КУпАП.
Позовну заяву щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності позивачем ОСОБА_1 подано в межах строку, визначеного ч.2 ст.286 КАС України.
При цьому, право позивача ОСОБА_1 на оскарження рішення відповідача - УПП у Львівській області ДПП в особі інспектора відділу БДР УПП у Львівській області ДПП Шапакідзе Б.П., котрий 24 жовтня 2023 року виніс постанову серії БАД №475474, та який згідно змісту п.7 ст.4 КАС України є суб`єктом владних повноважень, уповноважений на прийняття рішення у справі про адміністративне правопорушення, безпосередньо передбачено ст.140 КУпАП, та визначено стст.5,6, п.1 ч.1 ст.19 КАС України.
Предметом спору в даній справі є з`ясування правомірності винесення відповідачем рішення в справі про адміністративне правопорушення.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення ПДР України, в тому числі, передбачені ч.1 ст.140 цього Кодексу. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом одинадцятим частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ст.7 КУпАП).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП.
Як передбачено ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Пунктами 1.1, 1.9 Розділу 1 «Загальні положення» ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватись на вимогах цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
За приписами пункту 1.5 Розділу 1 «Загальні положення» ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.
За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття
своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху, встановлена адміністративна відповідальність, передбачена ч.1 ст.140 КУпАП.
Об`єктом правопорушень, передбачених вказаною статтею, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Об`єктивна сторона правопорушення полягає у недодержанні правил, норм і стандартів при утриманні шляхів та невжитті заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю як умислу, так і необережності.
Суб`єктами правопорушень можуть бути лише посадові особи, до компетенції яких належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів, вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
В оскаржуваній постанові серії БАД №475474 наявне покликання на певні стандарти, зокрема, на ДСТУ 5587-2022. Разом з тим, слід зауважити, що ДСТУ 5587-22 взагалі не існує, натомість є вимоги ДСТУ 3587-22, котрі й встановлюють вимоги щодо безпеки дорожнього руху, автомобільних доріг та вимоги до експлуатаційного стану.
Як вбачається з оскаржуваної постанови, позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку із незабезпеченням виконання норм державного Стандарту, проте постанова взагалі не містить посилань на конкретні положення даного Стандарту. Зокрема, у спірній постанові не зазначено, які саме було порушено норми неіснуючого ДСТУ 5587-2022, що, як вважає суд, є визначальними ознаками для вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення винної особи до адміністративної відповідальності.
Пунктом 3 розділу ІІ Інструкції передбачено певні вимоги під час складання постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою - третьою статті 140 КУпАП (коли протокол не складається).
Зокрема, до постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.140 КУпАП, необхідно долучати акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі з відповідними замірами та схемою про: 1) пошкодження шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд, трамвайних колій чи технічних засобів регулювання дорожнього руху; 2) самовільне знімання, закриття чи встановлення технічних засобів регулювання дорожнього руху; 3) перешкоду для дорожнього руху, у тому числі забруднення шляхового покриття; 4) пошкодження асфальтобетонного покриття доріг унаслідок руху машин на гусеничному ходу; 5) умови та стан шляху, які загрожують безпеці дорожнього руху; 6) порушення нормативів щодо обладнання на дорогах місць проведення ремонтних робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій; 7) порушення або невиконання правил на підприємствах, в установах та організаціях під час розроблення та виготовлення транспортних засобів і деталей до них або інших предметів їх додаткового обладнання, під час проектування, реконструкції та ремонту шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд.
Таким чином, доказом скоєння адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.140 КУпАП, є акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі.
Вимоги щодо змісту та реквізитів такого акту визначені Додатком №2 до Інструкції.
Так, акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі складається за участю представника підрозділу з експлуатації доріг (вулиць), який відповідає за належне утримання зазначеної ділянки та в присутності двох свідків.
Однак, у даному випадку, як вважає суд, зазначені вище вимоги Інструкції щодо складання постанови за ч.1 ст.140 КУпАП поліцейським не було дотримано. Так, у акті обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 24 жовтня 2023 року, копія якого міститься в матеріалах справи та на який покликається сторона відповідача, відсутній підпис позивача ОСОБА_1 як посадової особи, яка, на переконання відповідача, є відповідальною посадовою особою за належне утримання певної ділянки дороги, та взагалі відсутні відомості про будь-яку уповноважену особу Новокалинівської міської ради Львівської області, котра би була присутня під час такого обстеження ділянки. Натомість, зі змісту даного акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі слідує, що обстеження проводилось тільки у присутності інспектора патрульної поліції без представника підрозділу з експлуатації доріг, відповідального за належне утримання зазначеної ділянки. Також у даному акті відсутні відомості про залучених свідків, та навпаки зазначено, що такі не залучались. При цьому, акт складено без будь-яких замірів, схем та в ньому відсутні відомості про застосування будь-яких технічних приладів і засобів.
Крім того, в матеріалах справи відсутні письмові пояснення свідків та докази здійснення фото- чи відео фіксації виявленого адміністративного правопорушення, які б підтвердили порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць.
При цьому, суд не приймає до уваги доводи сторони відповідача, викладених з цього приводу у відзиві на позовну заяву, зокрема те, що відеозапис на підтвердження обставин вчиненого правопорушення не є збереженим через закінчення строку зберігання такого з тих підстав, що у постанові серії БАД №475474 від 24 жовтня 2023 року взагалі відсутні будь-які посилання на застосування технічних засобів як докази вчинення правопорушення. Натомість, інспектор відділу БДР УПП у Львівській області ДПП Шапакідзе Б.П. не зазначав у даній постанові про застосування ним технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. З цього ж приводу суд не приймає до уваги й всі фотознімки, що були надані стороною відповідача до відзиву на позовну заяву, оскільки на доданих фото взагалі відсутня будь-яка прив`язка до дати та часу, відтак суду є незрозумілим якої саме події та якого конкретного місця стосуються такі фотознімки.
Також суд приймає до уваги те, що в оскаржуваній постанові інспектором відділу БДР УПП у Львівській області ДПП Шапакідзе Б.П. не зафіксовано, які саме посадові обов`язки покладено на позивача ОСОБА_1 та які саме конкретні заходи у межах наданих йому повноважень такий не вжив, що призвело до порушення вимог ДСТУ 5587-2022, Закону та ПДР України.
Як установлено у ст.16 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08 вересня 2005 року №2862-IV зі змінами та доповненнями, вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.
Відповідно до п.2 Розділу 1 «Загальні положення» Постанови Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року №198 «Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони» зі змінами та доповненнями (далі Постанова), ремонт і утримання дорожніх об`єктів (крім залізничних переїздів), що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління Укравтодору, а тих, що перебувають у комунальній власності - відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями.
У пункті 5 Розділу 1 «Загальні положення» Постанови вказано, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації, користувачі дорожніх об`єктів та спеціалізовані служби організації дорожнього руху зобов`язані забезпечувати зручні і безпечні умови руху, сприяти збільшенню пропускної спроможності дорожніх об`єктів, запобігати травмуванню учасників дорожнього руху, пошкодженню транспортних засобів і дорожніх об`єктів, забрудненню навколишнього середовища.
Разом з цим, пунктом 1.5 Розділу 1 «Загальні положення» ПДР України передбачено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган.
Також, відповідно до п.11 Розділу II «Обов`язки і права власників дорожніх об`єктів або уповноважених ними органів, підприємств та організацій, що забезпечують ремонт та утримання дорожніх об`єктів» Постанови, власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; своєчасно сповіщати місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування і користувачів автомобільних доріг про строки і порядок закриття або обмеження руху транспортних засобів, стан дорожнього покриття, рівень аварійності на відповідних ділянках, гідрометеорологічні та інші умови.
Згідно ст.9 Закону до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить: забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; передача права на експлуатаційне утримання доріг, вулиць та залізничних переїздів іншим юридичним особам; визначення нормативів та виділення необхідних коштів на будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; обладнання доріг, вулиць та залізничних переїздів технічними засобами регулювання дорожнього руху та їх утримання; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; вирішення інших питань дорожнього руху згідно з чинним законодавством.
Статтею 24 Закону передбачено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.
Згідно з пунктами 1,2 частини 3 статті 12 Закону, посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов`язані забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; при виникненні умов, що створюють загрозу безпеці дорожнього руху, здійснювати заходи для своєчасної заборони або обмеження руху, а також відновлення безпечних умов для руху.
Стаття 53 Закону визначає, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.
Згідно ст.14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.
Судом встановлено, що до оскаржуваної постанови не додається жодного належного і допустимого доказу на підтвердження того, що саме позивач ОСОБА_1 є відповідальною особою за утримання зазначеної ділянки вулично-шляхової мережі.
Відтак, суд вважає, що у даному випадку відсутні докази, що саме позивач ОСОБА_1 , будучи посадовою особою, яка відповідає за експлуатаційний стан ділянок доріг чи вулиць, порушив правила, норми та стандарти, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні зазначеної в оскаржуваній постанові автомобільної дороги (вулиці); що саме він умисно не вжив заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожували безпеці руху на вказаній ділянці дороги (вулиці) або не прийняв своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху на такій ділянці.
Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23 грудня 2005 року встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим стст.283,284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

З п.1 ст.247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Приписами чч.1,2 ст.72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків, тощо.

Відповідно до ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною першою статті 74 КАС України визначено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у справі № 686/16535/16-а від 17 жовтня 2019 року.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У статті 255 КУпАП зазначається, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В межах розгляду даної справи суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийнятої постанови, виходячи з вищенаведених підстав. Сама ж по собі наявність такої постанови не підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Таким чином, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а тому недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Тому, за таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КУпАП, на переконання суду, є недоведеним.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву буз задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд, у відповідності до положень статті 286 КАС України, перевіривши законність і обґрунтованість постанови, винесеної відповідачем, вважає наявними підстави для скасування такої постанови як незаконної та закриття справи про адміністративне правопорушення, а тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп. (а.с.11).

Таким чином, враховуючи те, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 536 грн. 80 коп. на користь позивача.

Керуючись стст.2,5,77,134,139,159,205,229,241-246,250,255,268,286,295 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 , - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №475474 від 24 жовтня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.140 КУпАП, і накладення штрафу в розмірі 1020 (однієї тисячі двадцяти) гривень 00 копійок, - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.140 КУпАП, - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 536 (п`ятисот тридцяти шести) гривень 80 (вісімдесяти) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Самбірський міськрайонний суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Т.М. Кущ