Справа № 340/1347/24
Суддя: Ю.П. ПАСІЧНИК
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м.Кропивницький Справа № 340/1347/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пасічника Ю.П., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

07.03.2024 р. ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_2 , в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №32 від 30.01.2024, яким ОСОБА_1 визнано таким, що самовільно залишив територію військової частини.

Ухвалою суду від 13.03.2024 р. відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін (а.с.64).

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказує, що проходить військову службу на посаді командира 3 відділення 3 взводу 3 роти ремонтно-відновлювального батальйону в/ч НОМЕР_2 .

В період з червня 2023 р. по серпень 2023 р. проходив лікування та медичне обстеження у зв`язку із здійсненням хірургічної операції імплантацією електрокардиостимулятора.

У зв`язку з необхідністю продовження лікування, 28.08.2023 р. звернувся до командування в/ч НОМЕР_2 з рапортом про направлення на стаціонарне лікування поза розташування військової частини.

У відповідь на рапорт командуванням в/ч НОМЕР_2 надано відповідь та вказано на необхідність прибуття до розташування військової частини з медичним документами для прийняття рішення за рапортом.

Зважаючи вказану бездіяльність протиправною, позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до в/ч НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням суду №340/8007/23 20.12.2023 р. позов задоволено: - визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненадання ОСОБА_1 направлення на лікування до відповідного медичного закладу та направлення на проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеню придатності до військової служби; - зобов`язано військову частину НОМЕР_2 надати ОСОБА_1 направлення на лікування до відповідного медичного закладу та направлення на проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеню придатності до військової служби.

На виконання рішення суду, в/ч НОМЕР_2 видано позивачеві направлення на стаціонарне лікування №13 від 10.01.2024 р. у кардіологічному відділенні в/ч НОМЕР_4 АДРЕСА_2 , але, як зазначає позивач, за станом здоров`я він не зміг прибути в м. Запоріжжя до військової частини НОМЕР_4 та звернувся до відповідача з рапортом від 18.01.2024 р. про його направлення для лікування до в/ч НОМЕР_5 (за місцем проживання позивача).

Зважаючи на неприбуття на лікування за направленням №13 від 10.01.2024 р. до лікувального закладу та до місця розташування військової частини НОМЕР_2 , відповідачем видано наказ №32 від 30.01.2024, яким ОСОБА_1 визнано таким, що самовільно залишив територію військової частини.

Вважаючи наказ №32 від 30.01.2024 протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач заперечуючи проти позову вказує на правомірність оскаржуваного наказу оскільки, за результатами службового розслідування, проведено на підставі наказу від 29.01.2024 р. №384, встановлено факт самовільного залишення позивачем місця розташування військової частини, що стало підставою для прийняття оскаржуваного наказу (а.с.88-96).

09.04.2024 р. позивачем надано відповідь на відзив, якою, на переконання позивача, спростовуються доводи наведені у відзиві (а.с.122-124).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві та відповіді на відзив, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин.

Розглядаючи спір по суті реалізації частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» щодо підстав для призупинення військової служби військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому був продовжений та діє станом на час розгляду справи.

Порядок проходження військової служби військовослужбовцями врегульовано зокрема Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-XII), Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Пунктом 116 Положення встановлено перебування військовослужбовців у розпорядженні відповідних командирів.

З огляду на підпункт 14 пункту 116 Положення зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі, зокрема, якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.

Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.

Частиною четвертою статті 24 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Частиною другою статті 24 цього Закону врегульовано питання призупинення військової служби.

Згідно із абзацом першим частини другої статті 24 Закону №2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Абзацом другим частини другої статті 24 Закону № 2232-XII передбачено, що початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань (абзаци третій п`ятий частини другої статті 24 Закону №2232-XII).

Аналогічні норми містяться в пунктах 144-1 і 144-2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Згідно із пунктом 144-3 Положення звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.

Звільнення з посад військовослужбовців, призначених на посади Президентом України, військову службу яким призупинено, здійснюється Президентом України.

У разі відсутності повноважень щодо звільнення з посади військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини подає витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань безпосередньо посадовій особі, яка має таке право, для видання наказу по особовому складу.

Наказ по особовому складу доводиться до військової частини та інших посадових осіб у порядку, визначеному Міністерством оборони України.

Командир (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, з посади:

видає наказ по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини;

організовує внесення запису до примірника контракту, що зберігається в особовій справі військовослужбовця, про призупинення дії контракту;

надсилає витяг із наказу та облікові документи військовослужбовця до органу військового управління, визначеного Міністерством оборони України.

Облік військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється в порядку, визначеному Міністерством оборони України.

Згідно із пунктом 144-4 Положення у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. Командування військової частини або орган управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснює супроводження військовослужбовця до органу досудового розслідування.

Таким чином, вказаним Положенням чітко передбачено алгоритм дій командира по призупиненню військової служби.

Суд враховує, що стаття 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут), визначає порядок проведення службового розслідування, яке, з огляду на приписи частини першої статті 84 цього Статуту, може передувати прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення та проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (далі - Порядок).

Частиною четвертою статті 85 Дисциплінарного статуту встановлено, що якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Аналіз положень частини другої статті 24 Закону №2232-XII у системному зв`язку з положеннями частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту дозволяє зробити висновок, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до ЄРДР. У свою чергу внесення відповідних відомостей до ЄРДР здійснюється на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, яким під час службового розслідування з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення.

Визначення в абзаці другому частини другої статті 24 Закону №2232-XII командира військової частини суб`єктом звернення до органу досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення, на підставі якої вносяться відповідні відомості до ЄРДР, обумовлено, перш за все, тим, що кримінальні правопорушення, передбачені абзацом першим частини другої цієї статті, нерозривно пов`язані з порушенням військовослужбовцем військової дисципліни.

Судом встановлено, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.12.2023 р. №340/8007/23 задоволено позов ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_2 : - визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненадання ОСОБА_1 направлення на лікування до відповідного медичного закладу та направлення на проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеню придатності до військової служби; - зобов`язано військову частину НОМЕР_2 надати ОСОБА_1 направлення на лікування до відповідного медичного закладу та направлення на проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеню придатності до військової служби.

На виконання рішення суду, в/ч НОМЕР_2 видано позивачеві направлення на стаціонарне лікування №13 від 10.01.2024 р. у кардіологічному відділенні в/ч НОМЕР_4 АДРЕСА_2 (а.с.36).

Отримавши вказане направлення, позивач, 18.01.2024 направив на адресу в/ч НОМЕР_2 рапорт про надання йому направлення на стаціонарне лікування до в/ч НОМЕР_5 , який мотивований тим, що за станом здоров`я (наявність імплантованого електрокардіостимулятора) він не зможе прибути в м. Запоріжжя до військової частини НОМЕР_4 (а.с.37-40).

Факт направлення рапорту та його отримання відповідачем підтверджується описом вкладення до поштового відправлення та роздруківкою трекінг відправлення з сайту Укрпошти (а.с.41-43).

Доказів реагування на рапорт позивача від 18.01.2024 відповідачем не надано.

Натомість, як слідує з матеріалів справи, 29 січня 2024 року від командира 59 запасної роти в/ч НОМЕР_2 капітана ОСОБА_2 найшов рапорт про неприбуття ОСОБА_1 до військового шпиталю в/ч НОМЕР_4 АДРЕСА_2 та його неприбуття до станом на 29.01.2024 до військового підрозділу (а.с.108).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 29 січня 2024 року № 384 призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення частини молодшим сержантом ОСОБА_1 (а.с.105).

Крім того, наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 30 січня 2024 року № 32 позивача знято із усіх видів забезпечення у зв`язку самовільним залишенням території військової частини (а.с.97).

За результатами службового розслідування 02.02.2024 р. складено акт, яким зафіксовано факт самовільного залишення частини молодшим сержантом ОСОБА_1 (а.с.100-104).

Разом з тим, суд враховуючи долучені до матеріалів справи письмові докази, а саме, рапорт від 18.01.2024 р., не вбачає правих підстав для висновку, що позивачем самовільно залишено територію військової частини, оскільки станом на дату прийняття рішення про проведення службового розслідування, відповідачеві було достеменно відомо про рапорт позивача та причини його неприбуття до військового шпиталю в/ч НОМЕР_4 АДРЕСА_2 .

Суд бере до уваги, що згідно медичної документації долученої до матеріалів справи підтверджується факт імплантації позивачеві електрокардіостимулятора (а.с.18-30).

При прийнятті рішень про самовільне залишення позивачем розташування військової частини вказані обставини відповідачем не враховано та не взято до уваги.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Судових витрат пов`язаних з розглядом справи судом не встановлено.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №32 від 30.01.2024, яким ОСОБА_1 визнано таким, що самовільно залишив територію військової частини.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Ю.П. ПАСІЧНИК