Справа № 320/20244/23
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2024-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2024 року № 320/20244/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві

Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та подала необхідні документи. Однак відповідач рішенням відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Позивач вважає, що її право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах порушено, а тому звернулась з даним позовом в суд.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідачі подали до суду відзиви на позовну заяву, в яких просили відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік виданою управлінням праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.07.2022 р. № 3005-.

Згідно абзацу 3 п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ в редакції станом на 09.12.2012 р., позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки 10.09.2022 року позивач досягла віку 50 років та має необхідний страховий стаж не менше 20 років, з них не менше 10 років зайнята повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці - за списком №2.

Позивач 22.09.2022 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-ІУ.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийняло рішення, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії, вказавши на відсутність у позивача підтверджувальної довідки про пільговий стаж необхідний для призначення цього виду пенсії.

Про прийняття зазначеного рішення Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повідомило позивача листом від 03.10.2022р. № 2600-0208-8/126012.

В обґрунтуванням оскаржуваного рішення зазначено, що:

позивач не досягла віку 55 років, встановленого п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

до страхового стажу враховано всі періоди роботи згідно доданих до заяви про призначення пенсії документів, що складає 30 років 10 місяців 22 дня, однак пільговий стаж у позивача відсутній, у зв`язку з тим, що вона не надала органу ПФУ уточнюючу довідку про пільговий характер роботи згідно з Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працювала та працює в Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» за професією:

- машиніст конвеєру з 10.07.1992 р. по 30.10.1992 р., з 09.08.1993 р. по 08.08.1994р. (наказ про атестацію № 1141 від 21.12.1994);

- майстер з навантаження з 09.08.1994 р. по 30.11.1997 р. (наказ про атестацію № 1141 від 21.12.1994 р.);

- оператор пульта керування з 01.12.1997 р. по теперішній час (наказ про атестацію № 1141 від 21.12.1994 р., наказ про атестацію № 1223 від 07.12.1999 p., накази про атестацію № 2470 від 02.12.2004 p., № 1328 від 02.12.2009 p., № 1550 від 02.12.2014 p.).

Посади на яких позивач працювала відносяться до списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженими постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 г. № 1173 та постановами КМУ від 11.03.1994 р. № 162, від 16 січня 2003 р. № 36.

Пенсійним фондом України 22.09.2003 позивачу було видане свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування № (серії ААІ№ 593203).

Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 (зі змінами) в Україні введено воєнний стан у зв`язку із збройним вторгненням РФ на територію України, в наслідок чого та на підставі наказу Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» №187/1 від 24.02.2022 року підприємство знаходиться у простої з 24.02.2022 року.

З 01.06.2022 року робота з працівниками підприємства призупинена, на період ведення бойових дій (наказ ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» № 222 від 20.05.2022 р.) на підставі Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-ІХ.

Звернувшись до керівництва ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» з проханням отримати документи, що підтверджують пільговий характер роботи, позивач отримала відповідь, оформлену як довідка № 24 від 02.03.2023 p., в якій зазначено, що надати їй довідку, яка підтверджує стаж роботи, для призначення пільгової пенси за результатами атестації робочих місць на підприємстві та інші документи, необхідні для значення пільгової пенсії не маємо можливості, оскільки архів підприємства знаходиться на території, де проводяться бойові дії, доступу до документів, на підставі яких видається пільгова довідка у Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» не має можливості.

Також, 24.02.2022 року позивачу було видано трудову книжку серії НОМЕР_1 на руки.

В трудовій книжці останній запис про роботу виконаний 18.12.2000 року та відсутні відповідні записи про атестацію робочих місць на підприємстві з посиланням на відповідні накази.

Страховий та пільговий стаж позивача підтверджується записами в трудовій книжці та довідкою виданою ДГІ «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» від 02.03.2023 р. №24.

На підтвердження атестації робочих місць на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» позивачем надано копії відповідних наказів, а саме: № 1141 від 21.12.1994 р.; № 1223 від 07.12.1999 р.; № 2470 від 02.12.2004; № 1328 від 02.12.2009 р.; № 1550 від 02.12.2014 р.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20.10.2014 № 1706-УІІ (дала - Закон № 1706-УІІ) встановлено, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно ч. 1 статті 7 Закону № 1706-УІІдля взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі регулюються, зокрема, Конституцією України, Законом України "Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ, Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-1V, постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній , Постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1 із змінами внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду № 21-1 від 12.11.2020р. (нормативно-правові акти в редакції, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, що закріплено нормою пункту 6 частини 1 ст. 92 Конституції України.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Державні пенсії поділяються на види та призначаються як: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років, що передбачено ч. 1 ст. 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

В свою чергу, частина перша статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-1V визначає, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Абзацом першим ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до положень частин 2, 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01.01.2004 - на підставі документів та порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (ч.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

За приписами и.1 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 визначені у ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

При цьому, згідно пункту б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (в редакції в редакції цього закону станом на 09.12.2012 р.) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, а саме жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-УІІІ до ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-ХІІ були внесені такі зміни: На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше ЗО років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Тобто, даними змінами у працівників зі списку № 2 було збільшено пенсійний вік, зокрема у жінок з 50 років до 55 років, та визначено обов`язкову умову: наявність стажу роботи не менше 30 років.

Конституційний Суд України прийняв рішення № 1 -р/2020 від 26.01.2020, яким:

1. Визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788- ХІІ зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року №213-УІІІ.

2.Стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-УІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

3. Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б- „г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-УІІІ для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

„На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, на підставі викладеного та оскільки позивач досягла віку 50 років, має достатній страховий та пільговий стаж та до 1 квітня 2015 року працювала повний робочий день на посадах машиніст конвеєру, майстер з навантаження та оператор пульта керування, визначених за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, то при визначенні позивачу права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах слід керуватися абз. 3 п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. N 1788-ХІІ в редакції цього закону станом на 09.12.2012 р., тобто до внесення до нього змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-УІІІ.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України, зокрема постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі- Порядок № 637).

Також, з метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок).

Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий сі аж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За приписами пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Одночасно із зазначеним, та відповідно до статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Пунктами 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію:

перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

видає пам ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Згідно з п.п. 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Таким чином, враховуючи, що позивачка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50 років, мала страховий стаж роботи 30 років 10 місяців 22 дня, що підтверджується даними трудової книжки, суд дійшов висновку, що вона має право на пенсію.

Отже, суд вважає, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є протиправним, а тому підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Обираючи належний спосіб відновлення порушеного права, суд виходить з наступних міркувань.

У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії визначені Законом України "Про пенсійне забезпечення" та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Також суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права сформовано у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №227/3208/16-а.

Враховуючи те, що відповідно до частини першої статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, позивачка має право на призначення пенсії з 22.09.2022.

Тому, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивачки, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУПФУ у м. Києві призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах з 22.09.2022 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та абзацу З п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, заперечень, не довів правомірності оскаржуваних дій.

Водночас, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та абзацу 3 п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» протиправним.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та абзацу З п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 22 вересня 2022 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.