Справа № 620/8102/22
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2024-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
24 квітня 2024 року м. Чернігів Справа № 620/8102/22
Чернігівський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Бородавкіної С.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження заяву позивача у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач звернувся до суду із заявою, в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України та просив встановити контроль за виконанням рішення Чернігівського окружного адміністративного суду по справі №620/8102/22.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.12.2023 заяву позивача задоволено; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали подати до Чернігівського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.01.2023 по справі №620/8102/22 (а.с. 56-57).
Ухвалюючи вказане рішення, суд дійшов висновку про невиконання відповідачем рішення суду, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначило ОСОБА_1 пенсію з 06.08.2021 (з дати звернення), тобто без врахування строків, встановлених статтею 50 Закону №2262-ХІІ, а саме: пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.
На виконання ухвали суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області надійшов звіт, у якому позивач зазначав про правомірність призначення позивачу пенсії на виконання рішення суду у справі №620/8102/22 з 06.08.2021, оскільки відповідно до поданої ОСОБА_1 заяви відбулось переведення його з пенсії по інвалідності за пунктом «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» вказаної статті Закону (а.с. 66-67).
Від позивача надійшли заперечення на поданий звіт, мотивовані помилковим тлумаченням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», внаслідок чого відповідач не вірно виконав рішення суду у справі №620/8102/22, про що зазначив у поданому звіті.
Ухвалою суду від 12.04.2024 розгляд заяви призначено у порядку письмового провадження, установлено відповідачу строк для надання пояснень щодо наведених у заяві обставин.
Відповідачем пояснення в установлений строк не надано.
Дослідивши матеріали справи, суд враховує таке.
Судом встановлено, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.01.2023 по справі №620/8102/22, яке набрало законної сили 27.03.2023, позовні вимоги задоволено та, у тому числі, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, згідно поданої 06.08.2021 заяви, з дотриманням строків, встановлених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а.с. 22-24, 41-42).
25.09.2023 Чернігівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №620/8102/22, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити дії, викладені у резолютивній частині рішення суду.
На виконання рішення суду відповідачем призначено позивачу виплату пенсії з 06.08.2021.
Позивач зазначає, що відповідачем пенсію призначено без дотримання строків, встановлених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у зв`язку із чим звернувся до суду з відповідною заявою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно із частиною першою статті 325 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.
За змістом статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.
Відповідно до частин другої та третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно із статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).
Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (пункт 40).
З огляду на викладене, суд акцентує увагу на тому, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення.
З набранням чинності нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України, законодавцем розширено повноваження суду та надано судам право встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення після ухвалення ним рішення, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що органом влади порушується принцип обов`язковості судового рішення. При цьому, слід зважати на те, що встановлення судового контролю є правом суду, а не його обов`язком.
При цьому, у мотивувальній частині рішення суду звернуто увагу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на те, що спеціальними нормами права чітко визначено порядок та терміни призначення особам пенсії за вислугу років, передбаченої пунктом «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ. Зокрема, відповідно до статті 50 Закону №2262-ХІІ пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримував пенсію по 2 групі інвалідності внаслідок захворювання, отриманого в період проходження військової служби, в розмірі пенсії за вислугу років відповідно до статті 23 Закону №2262-ХІІ.
У поданому звіті відповідач зазначає про правомірність призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262-XII з 06.08.2021 (з дати звернення), оскільки, враховуючи вищевикладене, відбулось переведення його на пенсію на вказаних умовах, а не призначення.
Однак, суд таку позицію Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області суд вважає помилковою, оскільки умови призначення пенсії відповідно до статті 12 та статті 23 Закону №2262-ХІІ є різними. За таких обставин, у спірних правовідносинах необхідно враховувати положення статті 50 Закону №2262-ХІІ.
Таким чином, суд дійшов висновку, що ГУПФУ в Чернігівській області рішення суду не виконано в повному обсязі.
Частиною другою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, керуючись статтями 14, 241, 248, 370, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Заяву позивача по справі №620/8102/22 задовольнити.
Відмовити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області в прийнятті звіту про виконання рішення суду у справі №620/8102/22.
Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області новий строк для подання звіту про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.01.2023 по справі №620/8102/22 - п`ятнадцять днів з дня отримання даної ухвали.
Попередити Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про можливість накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу, передбаченого частиною другою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі повторного невиконання рішення суду.
Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 24.04.2024.

Суддя С.В. Бородавкіна