Справа № 640/14636/22
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Головченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2022 року (повний текст виготовлено 05 грудня 2022 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 05 липня 2022 року №534;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 16 серпня 2022 року №1279 о/с «Про особовий склад»;

- поновити старшого лейтенанта поліції, оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_1, на службі в поліції та на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві з 16 серпня 2022 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 16 серпня 2022 року по день прийняття судом рішення про поновлення на службі.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2022 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, Головне управління Національної поліції у місті Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом безпідставно вказано на невстановленні відповідачем точного періоду відсутності позивача на службі, оскільки чіткі періоди такої відсутності зазначені у висновку службового розслідування та наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Крім того, судом не надано оцінки неможливості укладення контракту працівника правоохоронних органів з добровільним формуванням територіальної громади. Всупереч висновків суду, відповідачем було враховано всі пом`якшуючі та обтяжуючі обставини вчинення позивачем дисциплінарного проступку. Окрім того, судом безпідставно застосовано до спірних правовідносин норми ст. 119 Кодексу законів про працю України та ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що висновок службового розслідування та рапорти начальника кримінальної поліції містять розбіжності щодо періоду відсутності позивача на службі без поважних причин, на чому правильно наголосив суд першої інстанції. Підкреслив, що відповідачем не враховано поважність причин відсутності позивача на службі, яка пов`язана з виконанням громадянського обов`язку та участі у спротиві збройній агресії російської федерації, а в подальшому - із погіршенням стану здоров`я. Зауважив, що матеріалами справи підтверджується виконання позивачем завдань у складі Добровольчого формування Бучанської міської територіальної громади №1, яка створена 15 березня 2022 року, і виконання таких завдань не суперечить основним завданням Національної поліції України. Стверджував, що всупереч доводів апеляційної скарги відповідачем не враховувалися жодні обставини, які пом`якшують відповідальність поліцейського. Наголосив, що судом правильно застосовано до спірних правовідносин норми ст. 119 Кодексу законів про працю України та ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з огляду на відсутність у них застережень щодо неможливості їх поширення на поліцейських.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представників сторін, що з`явилися в судове засідання, свідка ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 28 травня 2008 року до 06 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, з 07 листопада 2015 року - у Національній поліції.

Актами про відсутність на службі від 26 лютого 2022 року, від 28 лютого 2022 року, від 01 березня 2022 року, від 02 березня 2022 року, від 03 березня 2022 року, від 07 березня 2022 року, від 08 березня 2022 року, від 09 березня 2022 року, від 10 березня 2022 року, від 11 березня 2022 року, від 14 березня 2022 року, від 15 березня 2022 року, від 16 березня 2022 року, від 17 березня 2022 року, від 18 березня 2022 року, від 21 березня 2022 року, від 22 березня 2022 року, від 23 березня 2022 року, від 24 березня 2022 року, від 25 березня 2022 року, від 28 березня 2022 року, від 29 березня 2022 року, від 30 березня 2022 року, від 31 березня 2022 року, від 01 квітня 2022 року, від 04 квітня 2022 року, від 05 квітня 2022 року, від 06 квітня 2022 року, від 07 квітня 2022 року, від 08 квітня 2022 року зафіксовано відсутність позивача на службі без поважних причин.

Згідно з рапортом заступника начальника - начальника кримінальної поліції Печерського УП ГУ НП у м. Києві підполковника поліції Максима Письменного на ім`я начальника Печерського УП ГУ НП у м. Києві полковника поліції Андрія Дуброва, у період з 23 лютого 2022 року по 08 квітня 2022 року на роботу не виходить та не виконує свої функціональні обов`язки оперуповноважений відділу кримінальної поліції Печерського управління поліції ГУ НП у м. Києві старший лейтенант ОСОБА_1 , який в ході телефонної розмови повідомив, що зайнятий та не може сказали коли приступить до служби в Печерському УП ГУ НП у м. Києві.

Також, відповідно до рапорту заступника начальника - начальника кримінальної поліції Печерського УП ГУ НП у м. Києві підполковника поліції Максима Письменного на ім`я начальника Печерського УП ГУ НП у м. Києві полковника поліції Андрія Дуброва, у період з 24 лютого 2022 року по 03 травня 2022 на роботу не виходить та не виконує свої функціональні обов`язки оперуповноважений відділу кримінальної поліції Печерського управління поліції ГУ НП у м. Києві старший лейтенант ОСОБА_1 , який в ході бесіди повідомив, що планує звільнятися з лав Національної поліції України.

Із змісту доповідної записки начальника Печерського УП ГУ НП у м. Києві полковника поліції Андрія Дуброва від 18 квітня 2022 року вбачається, що 13 березня 2022 року старшому лейтенанту ОСОБА_1 повідомлено про необхідність прибуття до Печерського управління поліції для подальшого несення служби згідно з функціональними обов`язками на виконання вимог наказу голови Національної поліції України № 190. Прибувши 14 березня 2022 року до Управління, позивач повідомив, що перебуває у Добровольчому формуванні Борщагівської сільської територіальної громади № 1, про що надав довідку від 05 березня 2022 року, і до виконання своїх функціональних обов`язків не приступив. Повторно 07 квітня 2022 року позивачу було доведено інформацію про необхідність прибуття до Печерського УП відповідно до наказу голови Національної поліції України № 239 від 07 квітня 2022 року, проте ОСОБА_1 не прибув 11 квітня 2022 року до Управління, повідомивши у цей день засобами телефонного зв`язку, що перебуває на лікарняному.

Наказом ГУ НП у м. Києві від 30 травня 2022 року № 615, з метою встановлення можливого порушення службової дисципліни оперуповноваженим відділу кримінальної поліції Печерського управління поліції ГУ НП у м. Києві старшим лейтенантом ОСОБА_1 , призначено службове розслідування. Наказом ГУ НП у м. Києві від 14 червня 2022 року № 666 було продовжено строк проведення службового розслідування до 28 червня 2022 року.

За результатом проведеного службового розслідування начальником ГУ НП у м. Києві 27 червня 2022 року затверджено висновок службового розслідування від 27 червня 2022 року за фактом безпідставної відсутності на службі старшого лейтенанта ОСОБА_1 .

У ході проведення службового розслідування встановлено, що 26 лютого 2022 року ОСОБА_1 , після чергування, здавши вогнепальну зброю та боєприпаси до неї, самовільно, без дозволу керівництва Печерського УП, залишив місце несення служби. Згодом, у телефонній розмові із начальником відділу кримінальної поліції Печерського УП майором поліції ОСОБА_2 , останній повідомив, що він перебуває на службі в добровольчому формуванні № 1 Борщагівської територіальної громади «Петропавлівський» та повертатися до несення служби в поліції не планує.

У подальшому ОСОБА_1 був відсутній на службі 27 лютого 2022 року, 28 лютого 2022 року, 01 березня 2022 року, 02 березня 2022 року та 03 березня 2022 року. 04 березня 2022 року позивач прибув до Печерського УП та заступив на чергування, після чого, змінившись після добового чергування, з 05 березня 2022 року знову перестав відвідувати своє робоче місце.

13 березня 2022 року ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом НП України від 10 березня 2022 року № 190, яким зобов`язано поліцейських, що перебувають поза межами несення служби, невідкладно прибути до органу поліції, в якому вони проходять службу. Однак, як зазначено у висновку службового розслідування, вказаний наказ позивач проігнорував.

11 квітня 2022 року ОСОБА_1 у телефонному режимі повідомив начальника відділу кримінальної поліції ОСОБА_2 , що він перебуває на лікарняному у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. У подальшому позивач надав листки непрацездатності з 11 квітня 2022 року по 25 квітня 2022 року.

Під час службового розслідування також встановлено, що позивач 26 квітня 2022 року прибув до Печерського УП та подав рапорт на звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, надавши копію контракту добровольця територіальної оборони, укладеного з добровольчим формуванням № 1 Борщагівської територіальної громади «Петропавлівський», після чого робоче місце не відвідував.

16 травня 2022 року позивач до сектору документального забезпечення Печерського УП подав зустрічний рапорт із проханням не розглядати його попередній рапорт щодо звільнення.

Таким чином, за висновками службового розслідування, позивач був відсутній без поважних причин на службі у період з 26 лютого 2022 року по 04 березня 2022 року, з 06 березня 2022 року по 11 квітня 2022 року.

У письмових поясненнях, відібраних під час проведення службового розслідування, позивач повідомив, що 24 лютого 2022 року, коли почалася війна, він був на роботі та з честю виконував свої службові обов`язки. 26 лютого 2022 року у нічний час керівний склад розбігся з управління, залишивши будівлю. Дочекавшись ранку, позивач поїхав до Київської області за місцем проживання та вступив до добровільного формування, де почав виконувати обов`язки командира підрозділу та на першій лінії фронту у Бучанському районі Київської області захищав країну від окупантів. Після того, як ворог відступив у позивача різко погіршилось здоров`я і коли був наказ голови Національної поліції повернутися на службове місце, він захворів та з 11 квітня 2022 року по 25 квітня 2022 року перебував на лікарняному. Після виходу з лікарняного командир Письменний Максим повідомив позивача, що б той звільнявся, морально тиснув та погрожував, у зв`язку з чим, маючи вади зі здоров`ям, позивач написав рапорт на звільнення з 10 травня 2022 року. Натомість, відносно позивача написали доповідні записки. 19 травня 2022 року позивач був госпіталізований з діагнозом гостре порушення кровообігу.

На питання № 1, чи отримував позивач від свого безпосереднього керівника у період часу з 26 лютого 2022 року по 04 березня 2022 року, та з 06 березня 2022 року по 11 квітня 2022 року вказівки негайно повернутися на службу, він повідомив, що таких вказівок не отримував. Лише 10 квітня 2022 року з ним зв`язався його начальник Саприкін О.М. та повідомив, що потрібно виходити, але позивач захворів, оскільки увесь вказаний час перебував у надзвичайних та стресових умовах.

На питання № 2, чи укладав позивач контракт добровольця ТРО з ДФТГ № 1 Борщагівської територіальної громади «Петропавлівський» та чи отримував у вказаному формуванні будь-яке грошове забезпечення, він повідомив, що контракт укладав, заробітну плату не отримував, оскільки захищав свою країну без вигідних відносин.

У свою чергу, згідно письмових пояснень начальника відділу кримінальної поліції Печерського УП ГУ НП України у м. Києві ОСОБА_2 від 06 червня 2022 року, окрім наведених обставин вбачається, що позивач 26 лютого 2022 року після чергування, здавши вогнепальну зброю, самовільно, без дозволу керівництва залишив місце служби та направився в невідомому напрямку. Згодом, в телефонному режимі повідомив, що вступив до добровольчого формування та повертатися на службу не планує.

Також допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 пояснив, що з 24 лютого 2022 року всіх перевели на казармене положення. 25 лютого 2022 року ОСОБА_1 заступив в наряд та 26 лютого 2022 року звільнився з наряду, до 04 березня 2022 року не виходив на службу. Складалися акти про невихід на службу. Безпосередньо у нього не питав дозволу щодо не виходу на роботу, оскільки підпорядковувся начальнику Головного управління Національної поліції у місті Києві. З 05 березня 2022 року позивач також не з`являвся на робочому місці. 11 березня 2022 року повідомив, що знаходиться на лікарняному.

З огляду на встановлені обставини дисциплінарна комісія дійшла висновку, що позивач своїми діями допустив дискредитацію високого звання поліцейського, що полягає у вчиненні проступку, який підриває довіру громадськості до поліцейських та авторитет Національної поліції України в цілому, та є несумісним з подальшим проходженням служби в поліції. Скоєний проступок є діянням проти інтересів служби, яке суперечить взятим на себе обов`язкам, присягнувши на вірність Українському народові.

Таким чином, комісія вважала відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування такими, що знайшли своє об`єктивне підтвердження, у зв`язку з чим, за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог пунктів 1, 2 та 6 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 4, 5 та 8 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, наказів Національної поліції України від 10 березня 2022 року № 190 та від 07 квітня 2022 року № 239, до оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Печерського управління поліції ГУ НП у м. Києві старшого лейтенанта ОСОБА_1 вважала за необхідне застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

З огляду на висновки службового розслідування наказом ГУ НП у м. Києві від 05 липня 2022 року № 534 до оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Печерського управління поліції ГУ НП у м. Києві старшого лейтенанта ОСОБА_1 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.

Реалізоване вказане дисциплінарне стягнення було наказом ГУ НП у м. Києві від 16 серпня 2022 року № 1279 о/с «Щодо особового складу», яким старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Печерського управління поліції, 16 серпня 2022 року звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Вважаючи накази відповідача протиправними, а своє звільнення - незаконним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що звільнення позивача мало місце за відсутності на те правових підстав, оскільки належними і допустимими доказами не підтверджено доведення до відома ОСОБА_1 наказів Національної поліції України від 10 березня 2022 року №190 та від 07 квітня 2022 року №239, у той час як матеріали справи підтверджують наявність вказівки керівництва особовому складу від 26 лютого 2022 року залишатися вдома. Крім того, суд наголосив, що висновок службового розслідування містить розбіжності щодо періоду відсутності позивача на службі без поважних причин, у той час як фактичне проходження ОСОБА_1 військової служби гарантувало останньому збереження посади і не могло вважатися неповажною причиною такої відсутності. Поряд з цим суд також підкреслив, що при обранні виду дисциплінарного стягнення не було враховано наявність пом`якшуючих обставин.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні відносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII), який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

У силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Статтею 18 Закону №580-VIII визначено обов`язки поліцейських, зокрема, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він обіймає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (ч. 1, 2 ст. 19 Закону №580-VIII).

Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VІІІ затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського у тому числі: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку.

Колегія суддів наголошує на тому, що проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки, на відміну від іншої служби/професії/особи, служба в поліції вимагає від поліцейського особливої обачності та неухильного виконання вимог Конституції України та Законів, що тісно пов`язується із захистом Держави, її громадян.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (стаття 12 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно статей 14, 15, 19, 26 Дисциплінарного статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків провадиться службове розслідування.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування за фактом порушення поліцейським службової дисципліни може проводитися як дисциплінарною комісією, так і однією особою, у тому числі безпосередньо уповноваженим керівником, який одноособово здійснює передбачені Статутом повноваження дисциплінарної комісії (далі - уповноважена особа).

За результатами службового розслідування уповноважена особа складає висновок.

У висновку за результатами службового розслідування, у том числі, зазначаються: причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року №893, передбачено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 1 Розділу VII Порядку, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування.

Частиною 1 статті 29 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

При цьому ч. 2 цієї ж статті Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції.

Дисциплінарне стягнення у виді пониження у спеціальному званні на один ступінь не застосовується до поліцейських, які мають первинне спеціальне звання рядовий поліції.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського, який має дисциплінарне стягнення у виді пониження у спеціальному званні на один ступінь і вчинив новий дисциплінарний проступок, до нього знову може бути застосовано дисциплінарне стягнення у виді пониження у спеціальному званні на один ступінь.

Дисциплінарні проступки такі, як перебування поліцейського на службі у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння, а також залишення місця несення служби без поважних причин, не можуть бути віднесені до незначних дисциплінарних проступків.

У разі повторного вчинення дисциплінарного проступку поліцейським протягом строку дії дисциплінарного стягнення у виді зауваження за результатами службового розслідування дисциплінарне стягнення, що застосовується, повинно бути суворішим, ніж попереднє.

Відповідно до частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень як, зокрема, звільнення зі служби в поліції.

Пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що однією з підстав для звільнення зі служби в поліції є реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, визначені у статті 13 Дисциплінарного статуту. Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків (дій, що порушують службову дисципліну). Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі.

Адміністративний суд, в силу вимог ч. 3 ст. 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.

Правова оцінка судами правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна полягати насамперед у перевірці, чи прийняте таке рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування до неї дисциплінарного стягнення.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 20 липня 2023 року у справі №620/4675/22, від 06 квітня 2023 року у справі № 620/4545/22 та у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 200/11036/20-а.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до наказу Національної поліції України від 23 лютого 2022 року №171 «Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності» особовий склад Головного управління Національної поліції у місті Києва переведено на посилений варіант службової діяльності.

Статтею 24 Закону № 580-VIII встановлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-XII (далі - Закон №1932-ХІІ) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону № 1932-XII оборона України базується на готовності та здатності органів державної влади, усіх складових сектору безпеки і оборони України, органів місцевого самоврядування, єдиної системи цивільного захисту, національної економіки до переведення, при необхідності, з мирного на воєнний стан та відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту, а також готовності населення і території держави до оборони.

Частиною 1 та 2 статті 12 Закону № 1932-XII передбачено, що участь в обороні держави разом із Збройними Силами України беруть у межах своїх повноважень інші військові формування, утворені відповідно до законів України, Державна спеціальна служба транспорту, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також відповідні правоохоронні органи.

Діяльність і управління іншими військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, та правоохоронними органами, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні держави, здійснюються згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 12 Розділу IV Закону України «Про національну безпеку України» сектор безпеки і оборони України складається з чотирьох взаємопов`язаних складових: сили безпеки; сили оборони; оборонно-промисловий комплекс; громадяни та громадські об`єднання, які добровільно беруть участь у забезпеченні національної безпеки. Функції та повноваження складових сектору безпеки і оборони визначаються законодавством України.

До складу сектору безпеки і оборони входять: Міністерство оборони України, Збройні Сили України, Державна спеціальна служба транспорту, Міністерство внутрішніх справ України, Національна гвардія України, Національна поліція України, Державна прикордонна служба України, Державна міграційна служба України, Державна служба України з надзвичайних ситуацій, Служба безпеки України, Антитерористичний центр при Службі безпеки України, Служба судової охорони, Управління державної охорони України, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, Апарат Ради національної безпеки і оборони України, розвідувальні органи України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну військово-промислову політику.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 статті 18 Розділу IV Закону України «Про національну безпеку України» Національна поліція України є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує громадську безпеку і порядок, охорону прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидію злочинності, а також надає визначені законом послуги з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

У постановах Верховного Суду України від 29 вересня 2015 року (справа № 21-1288а15) та від 20 жовтня 2015 року (справа № 21-2103а15) зазначено, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

У статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» наведено текст присяги працівника поліції: «усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

Отже, в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення присяги. У зв`язку з чим, складаючи присягу, працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Під порушенням присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Застосування дисциплінарного стягненні у виді звільнення з органів внутрішніх справ є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує доведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2018 року у справі № 824/227/17-а.

Виходячи з положень Наказу Національної поліції України від 23 лютого 2022 року №171 «Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності» та статті 24 Закону № 580-VIII, всі поліцейські з 24 лютого 2022 року зобов`язані були знаходитися за місцем дислокації підрозділу, в якому проходять службу, та виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки, в тому числі, і завдання щодо захисту, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.

Отже, з 24 лютого 2022 року позивач був безпосередньо підпорядкований начальнику Головного управління Національної поліції у місті Києві.

Як було встановлено раніше, у матеріалах справи наявні копії актів від 26 лютого 2022 року, від 28 лютого 2022 року, від 01 березня 2022 року, від 02 березня 2022 року, від 03 березня 2022 року, від 07 березня 2022 року, від 08 березня 2022 року, від 09 березня 2022 року, від 10 березня 2022 року, від 11 березня 2022 року, від 14 березня 2022 року, від 15 березня 2022 року, від 16 березня 2022 року, від 17 березня 2022 року, від 18 березня 2022 року, від 21 березня 2022 року, від 22 березня 2022 року, від 23 березня 2022 року, від 24 березня 2022 року, від 25 березня 2022 року, від 28 березня 2022 року, від 29 березня 2022 року, від 30 березня 2022 року, від 31 березня 2022 року, від 01 квітня 2022 року, від 04 квітня 2022 року, від 05 квітня 2022 року, від 06 квітня 2022 року, від 07 квітня 2022 року, від 08 квітня 2022 року (т. 2 а.с. 66-94), в яких зафіксовано відсутність без поважних причин на службі оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Печерського управління поліції ГУ НП у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

При цьому висновки суду першої інстанції про неможливість врахування цих актів в якості доказів з підстав відсутності їх реєстрації у діловодстві Печерського управління поліції колегія суддів з урахуванням обставин цієї справи вважає помилковими, оскільки згідно пояснень начальника Печерського УП ГУ НП у м. Києві Андрія Дуброви (т. 2 а.с. 95-96) під час проходження бойових дій здійснення електронного документообігу було тимчасово призупинено.

Крім того, як свідчать матеріали справи, однак було залишено поза увагою суду першої інстанції, позивач самостійно визнає, що у період з 27 лютого 2022 року по 04 березня 2022 року та з 07 березня 2022 року по 08 квітня 2022 року останній був відсутній на службі у поліції, оскільки, за його твердженням, виконував громадянський обов`язок із захисту незалежності та територіальної цілісності України у складі добровольчого формування №1 Борщагівської сільської територіальної громади «Петропавлівський».

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що, як правильно зауважено відповідачем в апеляційній скарзі, в силу приписів абз. 2 п. 17 Положення про добровольчі формування територіальних громад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року №1449, особа не може бути членом добровольчого формування у період проходження військової служби або служби у військовому резерві Збройних Сил чи інших утворених відповідно до закону військових формуваннях, служби в правоохоронних органах.

Така заборона, на переконання суду апеляційної інстанції, обґрунтовано пояснюється тим, що з огляду на наведене вище правове регулювання працівники правоохоронних органів зобов`язані в умовах введення у Державі воєнного стану виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки, в тому числі, і завдання щодо захисту, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України. При цьому відповідні обов`язки працівники правоохоронних органів повинні виконувати саме у складі Національної поліції України. На користь такого висновку свідчать й норми ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які визначають, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані працівники органів Національної поліції України.

У площині наведеного помилковим є посилання суду першої інстанції на норми ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч. 1 ст. 119 Кодексу законів про працю України в якості підстав для висновку про неможливість звільнення позивача із служби у поліції, оскільки згадані правові норми не поширюються на поліцейських, які проходять службу в органах Національної поліції України та на військову службу.

Відтак перебування позивача у складі добровольчого формування під час проходження ним служби у поліції та виконання, з його слів, завдань із захисту України від збройної агресії російської федерації жодним чином не може свідчити про те, що у період з 27 лютого 2022 року по 04 березня 2022 року та з 07 березня 2022 року по 08 квітня 2022 року ОСОБА_1 не перебував на службі у поліції з поважних причин.

Крім іншого, незважаючи на введення в України воєнного стану та встановлені, у зв`язку з цим, особливості, визначені ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію», будь-яких доказів на підтвердження звернення позивача із відповідним рапортом на ім`я керівника ГУ НП у м. Києві про залишення місця дислокації підрозділу та отримання від нього дозволу для такого залишення місця дислокації підрозділу до суду надано не було.

Щодо доводів позивача про те, що керівництвом поліції 26 лютого 2022 року було надано вказівку особовому складу знаходитися по домівках, на підтвердження чого позивачем було надано роздруківку переписки у групі «ВКП Печерськ» (т. 1 а.с. 184), колегія суддів зауважує, що переписка у меседжері не є офіційним способом доведення службової інформації. Доказів протилежного матеріали справи не містять, зокрема, наказів чи внутрішніх розпоряджень щодо смс-листування.

Викладене свідчить про відсутність у позивача належного дозволу керівника ГУ НП у м. Києві на залишення місця несення служби та звільнення від виконання обов`язків поліцейського за місцем дислокації.

У свою чергу, як було встановлено раніше, невихід позивача на службу за місцем дислокації до Печерського УП ГУ НП у м. Києві з 27 лютого 2022 року по 04 березня 2022 року та з 07 березня 2022 року по 08 квітня 2022 року для виконання службових обов`язків підтверджується матеріалами справи.

На переконання колегії суддів, наведене свідчить про безвідповідальне ставлення позивача до долі тих осіб, які перебували на території міста Києва та які опинились у безпорадному стані, потребуючи надання допомоги після обстрілів, переміщення в укриття до та під час бомбардувань території міста, супроводу поранених, надання гуманітарної допомоги тощо.

Отже, з матеріалів справи не вбачається наявності поважних причин для невиходу поліцейського - оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Печерського УП ГУ НП у м. Києві на роботу за місцем дислокації підрозділу, де він проходив службу.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт грубого порушення службової дисципліни, невиконання посадових (функціональних) обов`язків в частині самоусунення від виконання службових обов`язків як поліцейського від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, зокрема, на території міста Києва.

При цьому посилання суду першої інстанції на те, що у ході службового розслідування не було достеменно встановлено період відсутності позивача на службі без поважних причин, оскільки безпосередньо висновок службового розслідування містить різні дати, колегія суддів з огляду на встановлені вище обставини вважає помилковим, оскільки, як було встановлено вище, факт відсутності ОСОБА_1 на службі без поважних причин з 27 лютого 2022 року по 04 березня 2022 року та з 07 березня 2022 року по 08 квітня 2022 року підтверджується належними і допустимими доказами.

Тож, колегія суддів вважає правильним висновок службового розслідування, який був сформований у межах компетенції та з врахуванням реального військового стану в державі. Вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що спірні накази є правомірними та обґрунтованими, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є співмірним до вчиненого проступку. За таких обставин, всупереч висновків суду першої інстанції, відсутні правові підстави для визнання протиправними та скасування спірних наказів ГУ НП у м. Києві.

З приводу аргументів позивача про те, що у матеріалах справи відсутні докази доведення до його відома наказів Національної поліції України від 10 березня 2022 року №190 та від 07 квітня 2022 року №239 щодо необхідності прибуття до місця проходження служби, судова колегія зазначає, що, як було зазначено вище, попри окреме прийняття Національною поліцією України відповідних актів позивач як поліцейський був зобов`язаний проходити службу у поліції за місцем дислокації підрозділу та виконувати обов`язок із захисту Української Держави саме у складі органів Національної поліції України, а не добровольчих формувань поза межами міста Києва.

Отже, оскільки матеріалами службового розслідування встановлено факт порушення позивачем вимог п. п. 1, 2, 6 ч. 1 ст. 18 Закону №580-VIII та п. п. 1, 4, 5, 8 ч. 3 ст. 1 розд. І Дисциплінарного статуту, то при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом.

Таким чином, враховуючи тяжкість проступку, наслідки проступку, які фактично підривають довіру та авторитет органів Національної поліції, колегія суддів вважає правомірним притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07 лютого 2020 року у справі № 260/1118/18.

Колегією суддів враховується, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації, тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів поліції як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Разом з тим, як було зазначено вище, встановлені у висновку службового розслідування обставини були достатніми стверджувати про порушення позивачем вимог чинного законодавства, що не породжує сумніви у правомірності оскаржуваного у цій справі наказу про звільнення зі служби.

Обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, який, приймаючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, повинен урахувати, зокрема, характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Аналогічна правова позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 12 грудня 2019 року у справі №816/70/16, від 01 квітня 2020 року у справі №806/647/15, від 21 січня 2021 року у справі № 826/4681/18.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування спірних наказів з огляду на підтвердження факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку, несумісного з подальшим проходженням служби в поліції.

Щодо вимог про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то колегія суддів зауважує, що вони з урахуванням наведених вище мотивів також не підлягають задоволенню, позаяк є похідними.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування норм матеріального права, застосування закону, який не підлягає застосуванню, призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м.Києві - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2022 року скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови складено 22 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма