Справа № 120/329/24
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 квітня 2024 р. Справа № 120/329/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до: ІНФОРМАЦІЯ_1 про: визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є єдиним хто надає сторонню допомогу та догляд своїй матері, якій встановлено першу групу інвалідності. Відтак, позивач вважає, що має право на відстрочку від призову під час мобілізації відповідно до частини першої ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

З метою оформлення відстрочки від призову під час мобілізації позивач 28.10.2023 засобами поштового зв`язку звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою.

Відповідач листом від 30.11.2023 № 8557 повідомив позивача, що для можливості оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, йому необхідно з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 за відповідною адресою з документами, що надають право на відстрочку згідно з абз 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та достатніми й належними доказами відсутності інших осіб, зобов`язаних відповідно до закону утримувати ОСОБА_2 .

Позивач вважає безпідставними такі аргументи відповідача, оскільки особиста явка до ІНФОРМАЦІЯ_3 передбачена військовозобов`язаним для постановки на військовий облік та зняття, виключення з військового обліку. Натомість нормативно-правові акти, що регулюють порядок військового обліку та призову громадян на військову службу не передбачають особисту явку військовозобов`язаного до ІНФОРМАЦІЯ_3 для подачі заяви та документів для оформлення відстрочки від призову.

Крім того, позивач вказує, що в ІНФОРМАЦІЯ_4 є всі необхідні документи, оскільки перший після повномасштабного вторгнення рф неодноразово з`являвся та надавав всі необхідні дані.

Разом з тим, відповідач рішення щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову під час мобілізації на підставі абз 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не прийняв, що на думку позивача, є протиправною бездіяльністю. Також позивач вважає, протиправною відмову у наданні йому відстрочки, оформлену листом від 30.11.2023 № 8557.

Відтак, з метою зобов`язання відповідача надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстави, яка визначена абз. 11. ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", позивач звернувся до суду.

Ухвалою від 15.01.2024 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання заяв по суті.

Відповідач подав відзив на позов, у якому заявлені вимоги заперечує. По суті спору відповідач вказав, що згідно з заявою ОСОБА_1 про надання відстрочки відповідно до абзацу 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та наявних у матеріалах справи документів комісією з надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 було встановлено, що: (1) ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 та має І групу інвалідності (згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 06.06.1973 року та довідки МСЕК серії 12 ААГ №010871 від 08.06.2022 року); (2) У ОСОБА_2 є повнолітня донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (згідно заяви ОСОБА_1 про уточнення облікових даних від 25.07.2023 року за вхідним №11482); (3) Позивач разом із заявою про надання відстрочки не надав жодних належним чином завірених документів, що підтверджували б непрацездатність ОСОБА_3 , яка є донькою ОСОБА_2 та, відповідно до закону, зобов`язана утримувати свою непрацездатну матір.

Відповідач вважає, що з позиції норм Сімейного кодексу України «утримання», це не «право», а безальтернативний та імперативно визначений «обов`язок» як для сина непрацездатної ОСОБА_2 , так і для доньки ОСОБА_3 , оскільки згідно з чинним законодавством на них однаково покладено обов`язок з її утримання.

Разом з тим, на думку відповідача, особливість ведення військового обліку виражається, серед іншого, в тому, що переважна більшість заходів, які проводяться, стосуються особисто призовника, військовозобов`язаного чи резервіста і не передбачають можливості його участі дистанційно чи через адвоката. Відтак, надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу, під час мобілізації, можливе тільки за особистої участі військовозобов`язаного.

З огляду на вищевикладене, позивача було повідомлено листом, що для оформлення належним чином відстрочки від призову під час мобілізації, йому необхідно з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 за відповідною адресою з документами, що надають право на відстрочку.

Враховуючи, що розгляд справи по суті розпочався, інших заяв і документів не надходило, а визначений строк для їх подання закінчився, клопотань щодо продовження процесуального строку не надходило, відтак суд розглядає справу в письмовому провадженні за наявними в ній доказами.

Суд, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, встановив наступне.

Позивач перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 в статусі військовозобов`язаного.

Відповідно до довідки МСЕК серії 12ААГ №010871 від 08.06.2022 року ОСОБА_2 , яка є матір`ю позивача, встановлена перша група інвалідності.

Відповідно до акта про встановлення факту фактичного проживання та реєстрації від 28.07.2023 року ОСОБА_2 фактично проживає у м. Гайсин, де за нею, як особою з інвалідністю І групи здійснює догляд її син ОСОБА_1 .

З метою оформлення відстрочки від призову на військову службу згідно з абзацом 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" 28.10.2023 Позивач направив на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідну заяву з додатками, що надійшла 31.10.2023 року за вхідним №17829.

Листом від 30.11.2023 року відповідач повідомив позивача про необхідність особисто прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 з оригіналами або належним чином завіреними копіями документів, що надають право на відстрочку згідно з абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Позивач вважає, що дії відповідача щодо відмови у наданні відстрочки є протиправними, тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду вказаної адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" № 3543-XII (далі Закон № 3543-XII) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 22 Закону № 3543-XII визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, зокрема, відповідно до ч. 3, 5 статті 22 Закону № 3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Поряд з цим, статтею 23 Закону №3543-XII передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

За обставин справи, позивач звернувся до відповідача із заявою про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно з абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" з підстав необхідності догляду за матір`ю, яка є особою з інвалідністю І групи. До заяви позивач долучив паспорт громадянина України ОСОБА_2 ; паспорт громадянина України ОСОБА_1 ; довідку про присвоєння ідентифікаційного коду ОСОБА_1 ; довідку про присвоєння ідентифікаційного коду ОСОБА_2 ; довідку до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №010871 від 08.06.2022 року; акт про встановлення факту фактичного проживання та реєстрації ОСОБА_2 ; свідоцтво про смерть ОСОБА_4 ; свідоцтво про народження ОСОБА_1 ; заява ОСОБА_2 .

Відповідач листом від 30.11.2023 № 8557 повідомив позивача, що для можливості оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, йому необхідно з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 за відповідною адресою з документами, що надають право на відстрочку згідно з абз 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та достатніми й належними документами, що дають право на відстрочку.

В листі відповідач вказав, що особливість ведення військового обліку виражається, серед іншого, в тому, що переважна більшість заходів, які проводяться, стосуються особисто призовника, військовозобов`язаного чи резервіста і не передбачають можливості його участі дистанційно чи через адвоката. Відтак, надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу, під час мобілізації, можливе тільки за особистої участі військовозобов`язаного.

Оцінюючи такі доводи відповідача, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 11 ст. 38 Закону №3543-ХІІ призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Пунктом 23 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти в разі зміни адреси їх місця проживання або інших персональних даних зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідним органам, де вони перебувають на військовому обліку, зокрема у випадках, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-комунікаційні системи.

Призовники, військовозобов`язані та резервісти, які не актуалізували інформацію про себе в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, особисто у семиденний строк з дня внесення змін до персональних даних прибувають із паспортом громадянина України та військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, підрозділу Служби зовнішньої розвідки, який організовує та веде військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці, для взяття їх на військовий облік, зняття з військового обліку або внесення змін до їх облікових даних.

За правилами п. 8 ч. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до порядку від 30 грудня 2022 року № 1487), призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

В той же час вказаними нормами визначені й випадки, коли призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а відтак обов`язок "особисто повідомити" та "особисто прибути" не є тотожнім у спірних правовідносинах.

Разом з тим, відповідачем у справі не ставиться під сумнів, що заява позивача від 28.10.2023, що зареєстрована у ТЦК 31.10.2023 вхідний №17829, була направлена ним особисто. До того ж, до заяви долучені відповідні докази, які прийняті відповідачем до розгляду.

З огляду на наведене вище, суд відхиляє доводи відповідача щодо неналежного звернення позивачем із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Разом з тим, як зазначив відповідач у відзиві, згідно із заявою ОСОБА_1 про надання відстрочки згідно з абз 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та наявних у матеріалах справи документів комісією з надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 було встановлено, що:

1) ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 та має І групу інвалідності (згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 06.06.1973 року та довідки МСЕК серії 12 ААГ №010871 від 08.06.2022 року);

2) У ОСОБА_2 є повнолітня донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (згідно заяви ОСОБА_1 про уточнення облікових даних від 25.07.2023 року за вхідним №11482);

3) Позивач разом із заявою про надання відстрочки не надав жодних належним чином завірених документів, що підтверджували б непрацездатність ОСОБА_3 , яка є донькою ОСОБА_2 та, відповідно до закону, зобов`язана утримувати свою непрацездатну матір.

Так, абзацом 11 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

З аналізу цієї норми слід дійти висновку, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають батьків із числа осіб з інвалідністю за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Матеріалами справи підтверджується, що мати позивача ОСОБА_2 має І групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААГ №010871 від 08.06.2022 року. Згідно з довідкою ОСОБА_2 потребує постійної сторонньої допомоги (а.с. 8).

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 її син - ОСОБА_1 , єдиний хто їй надає сторонню допомогу та догляд у тій формі та обсязі, яких вона потребує (а.с. 10).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 (батько позивача) помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 15).

Актом про встановлення факту фактичного проживання та реєстрації від 28.07.2023 ОСОБА_2 фактично проживає у м. Гайсин, де за нею, як особою з інвалідністю І групи здійснює догляд її син ОСОБА_1 (а.с. 12).

Щодо доводів відповідача про сестру позивача, яка є донькою ОСОБА_2 , та яка відповідно до закону, зобов`язана утримувати свою непрацездатну матір, то матеріалами справи підтверджується, що вона не проживає на території України (а.с. 13-14). Також, це підтверджується і Актом про встановлення факту фактичного проживання та реєстрації від 28.07.2023, складеним відповідною особою в присутності сусідів свідків (а.с. 12).

Відтак, за обставин справи, позивач має право на відстрочку від призову за мобілізацією на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки позивач має матір, якій встановлено І групу інвалідності, а інших осіб, які б здійснювали за нею догляд та відповідно до закону її утримували суд не встановив.

Визначаючись щодо позовних вимог в частині визнання протиправною відмову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлену листом №8557 від 30.11.2023 в оформлені відстрочки від призову під час мобілізації на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» військовозобов`язаному ОСОБА_1 , то суд зазначає, що цим листом лиш повідомлено позивача про необхідність йому з`явитися особисто до ІНФОРМАЦІЯ_2 за відповідною адресою з оригіналами або належним чином засвідченими копіями документів, що підтверджують право на відстрочку.

Отже даний лист не містить відмови відстрочки від призову під час мобілізації на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Разом з тим, суд не вбачає підстав для визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення по заяві ОСОБА_1 про надання йому відстрочки від призову під час мобілізації на підставі абз 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки це не входить до повноважень районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

До такого висновку суд виходить з аналізу Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення № 154, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1 Положення № 154, (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з пунктом 2 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням.

За змістом пункту 7 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Пунктом 8 Положення №154 визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Відповідно до положень п.9 Положення №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема:

за сприяння місцевих держадміністрацій, виконавчих органів міських рад виконують рішення призовних комісій про призов громадян на строкову військову службу;

взаємодіють з місцевими держадміністраціями з питань залучення громадян на військову службу та проходження громадянами альтернативної (невійськової) служби;

ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб;

оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам;

Відповідно до пункту 11 Положення № 154, районні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема, беруть участь в організації та забезпеченні роботи районних (міських) призовних комісій, готують для розгляду зазначеними комісіями матеріали з питань призову громадян на строкову військову службу, службу у військовому резерві, надання відстрочки або звільнення їх від призову на строкову військову службу, службу у військовому резерві; оформлюють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік (абз 5, 9 Положення).

З аналізу цих положень слід дійти висновку, що районні центри комплектування та соціальної підтримки не приймають рішення щодо відстрочки від призову, а до їх повноважень належить оформлення військовозобов`язаним відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, з урахуванням чого, готують для розгляду відповідними комісіями матеріали з питань надання відстрочки.

Таким чином, саме територіальні центри комплектування та соціальної підтримки оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації.

На підставі вищевикладеного, відсутні підстави зобов`язувати ІНФОРМАЦІЯ_7 оформити відстрочку від призову під час мобілізації позивачу, оскільки оформлення відстрочки здійснюється на підставі рішення районних (міських) призовних комісій.

Разом з тим суд зазначає, що предметом позову у даній справі є незгода позивача з діями щодо відмови у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю матері із числа осіб з інвалідністю, що передбачено абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Проте, суд під час розгляду справи встановив, що відповідач листом повідомив позивача про необхідність йому з`явитися особисто.

При цьому, суд враховує, що в силу п. 11 Положення, районні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема, беруть участь в організації та забезпеченні роботи районних (міських) призовних комісій, готують для розгляду зазначеними комісіями матеріали з питань надання відстрочки.

Оскільки суд встановив, що позивач має право на відстрочку від призову за мобілізацією на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», суд робить висновок, що правова природа спірних правовідносин полягає в активній поведінці суб`єкта владних повноважень, що спричиняє юридичні наслідки для позивача.

З огляду на це, слід зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та підготувати для розгляду відповідній комісії матеріали з питань надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Відтак, суд вважає за необхідне, керуючись статтею 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивачки, про захист яких вона просить.

Так, згідно з частиною 2 вказаної норми, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року "Про судове рішення". Так, відповідно до пункту третього цієї постанови, виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини дають підстави для висновку, що позов належить задовольнити частково.

Відповідно до ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належить стягнути судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_8 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та підготувати для розгляду відповідній комісії матеріали з питань надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

В іншій частині вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 )

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна