Справа № 280/1735/24
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

25 квітня 2024 року Справа № 280/1735/24 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ,76018, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головнеуправління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 70 від 22.01.2024 року протиправним;

зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період період навчання з 01.09.1980 по 03.07.1982 ррв Запорізькому кооперативному технікумі, роботи з періоди роботи з 12.08.1982 по 29.07.1997 рр в Михайлівському районному відділі освіти, період роботи з 01.02.1998 по 11.04.1999 рр в КСП «Червоний партизан», призначити пенсію за віком з 29.10.2023 року.

Ухвалою суду від 27.02.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Сторонам повідомлено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні), протягом шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву. Третій особі запропоновано надати письмові пояснення щодо суті спору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач після досягнення 60 років звернулась до територіального управління Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Однак, рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області № 70 від 22.01.2024 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із тим, що у неї не вистачає страхового стажу. При цьому не було враховано період навчання з 01.09.1980 по 03.07.1982 , періоди работи: з 12.08.1982 по 29.07.1996, 01.02.1998 по 11.04.1996,. згідно трудової книжки № НОМЕР_2 від 12.08.1982 року. Позивач зауважує, що нею була надані дилом та трудова книжка, в якій містяться відповідні записи про навчання та роботу у зазначені період. Позивач вважає, що наданих ним документів достатньо для призначення пенсії за віком і вказані періоди не потребують додаткового уточнення, а відмова відповідача у зарахуванні зазначених періодів до страхового стажу позивача є протиправною, оскільки вчинена всупереч положенням ст. 19 Конституції України та порушує права позивача. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

19.03.2024 до суду відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№12799), в яких він вказує, що позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. Пенсійний вік визначений статею 26 Закону 1058, на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 01.01.2023 по 31.12.2023 не менше 30 років. За результатом розгляду заяви позивачу рішенням від 22.01.2024 № №70 відмовлено позивачу в призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Необхідний страховий стаж згідно з статею 26 Закону 1058 становить 30 років. Згідно наданих документів стаховий стаж становить 14 років 2 місяців 20 днів. За поданими документами до страхового стажу не зараховано період період навчання з 01.09.1980 по 03.07.1982 оскільки відсутній атестат, а в записі про період навчання не вказано дату видачу атестату; період роботи з 12.08.1982 по 29.07.1997, оскільки запис на звільнення засвідченний відтиском печатки колишньої УСРС. Крім того відповідно до постанови КМУ «Про створення Єдиного рєстру підприємств та організації України» від 22.01.1996 № 118, відтиск печатки не має інформації про код підприємства, період роботи з 01.02.1998 по 11.04.1999, оскільки відсутня підства на прийняття, чим порушено проядок ведення трудових книжок працівників. З посиланням на Порядок підтвердження трудового стажу, Інструкцію «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях» від 20.07.1974 № 162, Інтсрукцію про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.193 № 58 та Закон України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Наголошує на тому, що позовна вимога про зобов`язання призначити пенсію за віком не підлягає задоволенню, оскільки вірним способом захисту буде зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком. Просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Третя особа правом на подання пояснень щодо суту спору не скористалась.

Відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, з огляду на наступне.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 60 років, 16.01.2024 звернулась із заявою до відділу обслуговування громадян № 11 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про призначення пенсії. До заяви долучила копії документів необхідних для призначення пенсії.

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, рішенням якого № 70 від 22.01.2024 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що на момент подання позивачем заяви про призначення пенсії за віком, її вік досяг 60 років.

Необхідний страховий стаж згідно з статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 30 років.

Страховий стаж особи становить 14оків 2 місяці 20 днів.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховано: період навчання з 01.09.1980 по 03.07.1982 оскільки відсутній атестат, а в записі про період навчання не вказано дату видачу атестату; період роботи з 12.08.1982 по 29.07.1997, оскільки запис на звільнення засвідченний відтиском печатки колишньої УСРС. Крім того відповідно до постанови КМУ «Про створення Єдиного рєстру підприємств та організації України» від 22.01.1996 № 118, відтиск печатки не має інформації про код підприємства. період роботи з 01.02.1998 по 11.04.1999, оскільки відсутня підства на прийняття, чим порушено проядок ведення трудових книжок працівників.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб зараховані всі періоди трудової діяльності, зокрема з січня 1999 року.

Оскаржуваним рішенням відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки заявник не набув необхідного страхового стажу.

Позивач вважає, що рішення відповідача про відмову у призначенні їй пенсії є протиправним, порушує його право на соціальний захист, а тому звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Відповіднодоч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунокстрахових внесківгромадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповіднодоч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

За приписами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудовогостажупри відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудовогостажудля призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наказом Міністерства праці України за № 58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).

Відповіднодопункту 1.1 Інструкції, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Положення пункту 1.5 Інструкції вказують, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Разом з тим, відповідно д опункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, не може впливати на його особисті права.

Отже, основним документом, який підтверджує трудовий стаж є трудова книжка. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення трудової книжки, бухгалтерських документів на підприємстві. У свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.

Вищенаведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 № НОМЕР_2 у період з 01.09.1980 ріку по 03.07.1982 рік проходила навчання в Запорізькому кооперативному технікумі, у період з 12.08.1982 року по 29.07.1997року працювала в Михайлівському районному відділі освіти, у період з 01.02.1998 року по 11.04.1999рік працювала в КСП «Червоний партизан» (записи 1-14).

Записи засвідчені підписами відповідальної особи та скріплені печатками підприємства.

Суд зазначає, що в довідці форми ОК-5 з індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості просплату страхових внесків за позивача у вказані роки.

З 01.01.2004 набрали чинності положення Закону №1058-ІV і саме з цього часу законом передбачено обчислення пенсій за віком за даними, накопиченими на кожну застраховану особу в електронних базах даних системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України відповіднодозвітів роботодавців, а саме за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1058-IV платникамистрахових внесків досолідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно із частиною другою статті 20 Закону №1058-IV обчисленнястрахових внесківзастрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповіднодояких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповіднодоцього Закону нараховуються страхові внески.

За приписами частин четвертої - шостої, дев`ятої, десятої статті 20 Закону №1058-IV, сплатастрахових внесківздійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сумстрахових внесків досолідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сумстрахових внесків донакопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітнийперіод,не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески,доних застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства просплату страхових внесків,несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, щодо страхового стажузараховуєтьсяперіод(строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплатистрахових внесківтягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахуваннядо страхового стажуперіоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.

Крім того, суд зауважує на висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 (справа №208/6680/16-а), від 20.03.2019 (справа №688/947/17), від 30.09.2019 (справа №316/1392/16-а), відповіднодояких, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємствомстрахових внесків,за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплатистрахових внесків допенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботидо страхового стажу,фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплатистрахових внесків,а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахуваннядо страхового стажупозивача періодів його роботи на відповідному підприємстві.

Повертаючись до спірних правовідносин у цій справі, суд зазначає, що положення Закону №1058-ІV набрали чинності з 01.01.2004 і саме з цього часу законом передбачено обчислення пенсій за віком за даними, накопиченими на кожну застраховану особу в електронних базах даних системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України відповіднодозвітів роботодавців, а саме за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Томуперіод до01.01.2004 підлягаєдозарахуваннядо страхового стажунезалежно від сплатистрахових внесківпри умові підтвердження трудової діяльності належними та допустимими доказами.

Щодо періоду після 01.01.2004, то в довідці форми ОК-5 з індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату підприємствами-страхувальниками страхових внесків за позивача уперіод з 12.08.1982 по 11.14.1999, і такі періоди з 01.01.2004 не зараховані фактично через відсутність сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України, при цьому записи трудової книжки підтверджують наявність трудових відносин з відповідними підприємствами. А відтак, незалежно від сплати страхових внесків страхувальником-роботодавцем такі періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу та мають враховуватися при обчисленні стажу для призначення пенсії за віком, незалежно від повноти відомостей Реєстру щодо сплати страхових внесків.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, щодо страхового стажу ОСОБА_1 підлягає зарахуванню період її навчання в Запорізькому кооперативному технікумі з 01.09.1980 ріку по 03.07.1982 рік , період роботи з 12.08.1982 року по 29.07.1997року в Михайлівському районному відділі освіти, період роботи з 01.02.1998 року по 11.04.1999 рік в КСП «Червоний партизан».

Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 70 від 22.01.2024 р. про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню, а період навчання в Запорізькому кооперативному технікумі з 01.09.1980 по 03.07.1982, період роботи з 12.08.1982 по 29.07.1997 в Михайлівському районному відділі освіти, період роботи з 01.02.1998 по 11.04.1999 в КСП «Червоний партизан» належить зарахувати при вирішенні питання про призначення пенсії за віком позивачу.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання призначити та сплатити позивачу пенсію за віком з 29.10.2023 року, то суд зазначає таке.

За нормами статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявностістрахового стажуз 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнула віку 60 років 29.10.2023року, тобто набула право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-ІV при наявності необхідного страхового стажу.

Як слідує зі змісту оскаржуваного рішення, загальний страховий стаж позивачки на час звернення за призначенням пенсії складає 14 років 2 місяців 20 днів.

Додатково зарахуванню до страхового стажу підлягають вищевказані окремі спірні періоди навчання і роботи.

Разом з тим, щодо наявності у позивача страхового стажуне менше 30 років, то у суду відсутній розрахунок такого стажу, і такі повноваження щодо обчислення страхового стажу при призначенні пенсії належать до виключних повноважень органів пенсійного фонду, а тому суд не може підміняти собою такий орган і проводити відповідні обчислення страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком.

Так, згідно з підпунктом 3 пункту 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, яке затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 40/26485, Управління Фонду відповіднодопокладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповіднодозаконодавства.

Тобто безпосередньо територіальні органи Пенсійного фонду України відповіднодопокладених на них завдань призначають (здійснюють перерахунок) і виплачують пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповіднодозаконодавства.

Питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/72608654), яка зводиться до того, що суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу.

Оскільки вирішення питання наявності права на пенсію (підрахунку загальногостажу) є прерогативою пенсійного органу і суд не вправі замість пенсійного органу вдаватись до підрахунку стажу, чи прийняття рішення про призначення пенсії, тому на переконання суду, для відновлення порушеного права позивача необхідно зобов`язати відповідний територіальний орган Пенсійного фонду України після зарахування окремих спірних періодів повторно розглянути її заяву від 16.01.2024 р. про призначення пенсії за віком.

При цьому, суд не має підстав робити висновок про те, що при обчисленні стажу, що дає право на пенсію за віком з врахуванням висновків суду, викладених у цій справі, та за наявності підстав для призначення пенсії, відповідне управління Пенсійного фонду України, порушуватиме права позивачки, не призначаючи, чи не виплачуючи таку пенсію.

Відповідно до пункту 1.7 розділу I Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповіднодоЗакону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяцьдодосягнення пенсійного віку.

Згідно з пунктом 1 частини першої Закону № 1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З аналізу наведеної норми Закону №1058-ІV вбачається, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулосядоспливу трьох місяців з дня виникнення права на призначення такої пенсії.

У разі наявності у ОСОБА_1 достатнього страхового стажу для призначення пенсії (при повторному розгляді заяви), таку необхідно призначити з 29.10.2023, з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, зважаючи на те, що позивач звернувсяза пенсією дос пливу трьох місяців з дня виникнення права на призначення такої пенсії (16.01.2024).

При цьому при визначенні відповідного територіального органу Пенсійного фонду України, який має зарахувати страховий стаж та розглянути питання про призначення пенсії позивачу, суд враховує, що 30.03.2021 набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 "Про затвердження Зміндодеяких постанов правління Пенсійного фонду України", зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16.03.2021 за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1), якою внесені змінидоПорядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповіднодоЗакону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови від 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846.

Зміни, внесенідоПорядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесенимидоПорядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхіддозастосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповіднодопункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії, подається заявникомдотериторіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповіднодонаказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передаєтьсядооргану, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналізуючи вищезазначені норми Порядку №22-1, суд зазначає, що:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язкидотериторії;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (пункт 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 структурним підрозділом органу, що приймає рішення про призначення пенсії визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, тому належним відповідачем у спірних правовідносинах є саме це управління, якого позивач і визначив відповідачем.

З огляду на викладене вище, відповіднодочастини другої статті 9 КАС України (якою передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень) наявні підстави для виходу за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача та прийняття рішення про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву позивачки від 16.01.2024 про призначення їй з 29.10.2023 пенсії за віком, зарахувавши до стажу, що дає право на призначення пенсії, період навчання в Запорізькому кооперативному технікумі з 01.09.1980 по 03.07.1982, період роботи з 12.08.1982 по 29.07.1997 в Михайлівському районному відділі освіти, період роботи з 01.02.1998 по 11.04.1999 в КСП «Червоний партизан». Перевіряючи дотримання критеріїв, яким має відповідати рішення, дії суб`єкта владних повноважень, визначених частиною другою статті 2 КАС України, суд вважає, що такі не дотримані, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області діяло не на підставі та не у спосіб, що визначені законами України, необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій, нерозсудливо.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд приходитьдопереконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, то відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 605, 60 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ,76018, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головнеуправління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франковській області № 70 від 22.01.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання в Запорізькому кооперативному технікумі з 01.09.1980 по 03.07.1982, період роботи з 12.08.1982 по 29.07.1997 в Михайлівському районному відділі освіти, період роботи з 01.02.1998 по 11.04.1999 в КСП «Червоний партизан».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.01.2024 про призначення їй з 29.10.2023 пенсії за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605 грн 60 коп. (шістьсот п`ять грн 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 25.04.2024.

Суддя А.В. Сіпака