Справа № 420/30552/23
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2024-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/30552/23

Категорія:112010200 Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту:12.01.2024р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута згідно п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійного фонду України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі ГУПФ) України в Одеській області, Пенсійного фонду України про:

- визнання неправомірними дії ГУПФ України в Одеській області щодо відмови, оформленої рішенням №420/13741/22 про відмову в поновленні пенсії, у листах від 14 вересня 2023 року №26544-26999/М-02/8-1500/23, від 09 жовтня 2023 року №30539-27863/M-02/8-1500/23, позивачу у взятті на облік, у відновленні виплати пенсії за вислугою років відповідно до приписів Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-XII (далі Закон №2262-XII) з 07 серпня 2022 року та у виплаті заборгованості із пенсії з 01 квітня 2014 року;

- зобов`язання ГУПФ України в Одеській області прийняти рішення, яким взяти на облік, відновити виплату пенсії за вислугою років, відповідно до приписів Закону №2262-XII з 07 серпня 2022 року та виплатити заборгованість із пенсії з 01 квітня 2014 року позивачу;

- визнання неправомірними дії Пенсійного фонду України щодо переміщення електронної пенсійної справи позивача № до архіву Пенсійного фонду України;

- зобов`язання Пенсійного фонду України вивантажити дані пенсійної справи позивача № з централізованої підсистеми "Призначення та виплата пенсій деяким категоріям громадян".

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що у жовтні 2009 року ГУПФ України у м. Севастополі призначено пенсію за вислугу років згідно Закону №2262-XII. У березні 2014 року виплата пенсії припинилась у зв`язку із тимчасовою окупацією Автономної Республіки Крим та міста Севастополя (далі АРК). Після повномасштабного вторгнення РФ, у квітні 2022 року виїхав на підконтрольну Україні територію та зареєструвався як внутрішньо переміщена особа. 22 червня 2022 року та 07 серпня 2022 року звертався до відповідача із заявами про взяття на облік та відновлення виплати пенсії, однак отримав відмови, які обґрунтовані тим, що призначення пенсії згідно законодавства України можливо після припинення виплати пенсії на території тимчасово окупованої АРК та неможливістю направити запит на витребування пенсійної справи внаслідок введення в Україні воєнного стану. Вважаючи такі дії протиправними, так як пенсійним органом не приймалося рішення про припинення виплати пенсії, є внутрішньо переміщеною особою, а тому на нього розповсюджуються гарантії, передбачені Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року №1706-VІІ (далі Закон №1706-VІІ) та Постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі Постанова №637), позивач звернувся до суду та рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року по справі №420/13741/22, яке набрало законної сили 07 лютого 2023 року, позовні вимоги були задоволені частково.

В подальшому на виконання вищенаведеного рішення суду, відповідачем розглянуто заяву позивача від 07 серпня 2022 року та прийнято рішення №420/13741/22 (номер рішення ГУ ПФУ в Одеській області, має повне співпадіння з номером справи рішення на виконання якого таке прийняте), яким позивачу у поновленні виплати пенсії відмовлено.

ГУПФ України в Одеській області листами від 14 вересня 2023 року №26544-26999/М-02/8-1500/23, від 09 жовтня 2023 року №30539-27863/M-02/8-1500/23 з підстав не надання документів щодо припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання відмовлено у поновленні пенсії, а також зазначено про те, що дані можуть бути вивантаженими за наявності права на поновлення виплати.

Також з листів вбачається, що електронна пенсійна справа автоматизованої підсистеми "Призначення та виплати пенсій деяким категоріям громадян" (ПВП ДКГ) знаходиться в архіві Пенсійного фонду України.

ГУПФ України в Одеській області позов не визнало, вказуючи, що призначення пенсії згідно із законодавством України можливо після припинення виплати пенсії на території тимчасово окупованої АРК. У зв`язку з веденням воєнного стану в Україні та до його закінчення листування з тимчасово окупованою АРК, в тому числі і запити пенсійних справ для виплати пенсій за новим місцем проживання, призупинено, тому взяти на пенсійний облік до Головного управління не має можливості.

Пенсійний фонд України вважав вимоги такими, що не підлягають задоволенню та зазначив, що позивачу повідомлено про те, що дані, наявні в ПВП ДКГ, можуть бути вивантажені за наявності права на поновлення виплати у разі надання позивачем паперових документів, що підтверджують таке право. Необхідно отримати відповідні документи, зокрема, які містять інформацію про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання. Таким чином, однією з умов для поновлення пенсії позивачу є припинення пенсійних виплат за попереднім місцем проживання.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року позов ОСОБА_1 до ГУПФ України в Одеській області, Пенсійного фонду України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ України в Одеській області від 13 червня 2023 року №420/13741/22 про відмову в поновленні пенсії, а також визнано протиправними дії щодо відмови у листі від 14 вересня 2023 року №26544-26999/М-02/8-1500/23 щодо взяття на облік ОСОБА_1 та у відновленні виплати пенсії за вислугою років відповідно до приписів Закону №2262-XII з 07 серпня 2022 року.

Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області прийняти рішення, яким взяти на облік, відновити виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 , відповідно до приписів Закону №2262-XII з 07 серпня 2022 року.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ГУПФ України в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги:

- апелянт вказує, що з позовом позивач звернувся в 2023 році, при цьому, позовні вимоги стосуються перерахунку починаючи з 07 серпня 2022 року, а тому позивачем було пропущено строки позовної давності без поважних на те підстав, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають залишенню без розгляду відповідно ст. 240 КАС України;

- апелянт посилається на роз`яснення Міністерства соціальної політики України щодо прийняття рішень про поновлення виплати пенсії згідно із законодавством України, особам, які перебували на обліку на тимчасово окупованій території АРК, виплата пенсії поновлюється за умови надання належним чином сформованих пенсійних справ, в тому числі з документами про припинення виплати пенсії на території тимчасово окупованої АРК. Оскільки до заяви надані скановані копії пенсійної справи, апелянт переконаний, що для вирішення питання щодо поновлення виплати пенсії згідно з Законом №2262-XII підстав немає. На теперішній час питання щодо відновлення/подовження пенсійних виплат особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території АРК в умовах відсутності документів, необхідних для визначення умов поновлення пенсійних виплат, законодавчо не врегульовано;

- апелянт наголошує, що поновлення виплати пенсії згідно із законодавством України можливо після припинення виплати пенсії на території тимчасово окупованої РФ. У зв`язку з тим, що заявником не надано документів, які містять інформацію про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання, та про фактичне проживання в Одеській області, для поновлення виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_1 у Головного управління правових підстав немає;

- апелянт вказує про наявність підстав визначених п.4 ч.1 ст. 238 КАС України для закриття провадження у справі, оскільки 15 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом з тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року іншими учасниками справи не оскаржено.

Таким чином, відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в частині задоволених позовних вимог.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу вказується, що рішення суду першої інстанції є вірним, а тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

ГУПФ України у м. Севастополі призначено пенсію ОСОБА_1 за вислугу років згідно Закону №2262-XII, про що свідчить перерахунок пенсії від 11 лютого 2013 року по пенсійній справі №-Міноборони.

У березні 2014 року у зв`язку з тимчасовою окупацією АРК виплата пенсії припинилась.

У квітні 2022 року ОСОБА_1 виїхав з тимчасово окупованої території на підконтрольну Україні територію та зареєструвався як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 14 березня 2022 року №6117-, виданою Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради.

В подальшому позивач переїхав до м. Одеса і 29 липня 2022 року отримав довідку №5105-, видану Управлінням соціального захисту населення у Приморському районі м. Одеси, про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи.

22 червня 2022 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про постановку на облік як пенсіонера Міністерства оборони України, відновлення виплати пенсії, витребування у ПФ м. Севастополя пенсійної справи.

Листом від 14 липня 2022 року №11054-8931/М-02/8-1500/22 відповідач повідомив, що відповідно ст.7 Закону №2262-XII військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. Отже, призначення пенсії згідно із законодавством України можливо після припинення виплати пенсії на території тимчасово окупованої АРК. У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні та до його закінчення листування з тимчасово окупованою АРК, в тому числі і запити пенсійних справ для виплати пенсій за новим місцем проживання, призупинено. Статтею 52 Закону №2262-XII передбачено, що особам, які мають право на пенсійне забезпечення згідно з цим Законом, пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України через установи відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" за місцем фактичного проживання пенсіонера. При цьому вказано, що за довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивач проживаєте в м. Тернопіль.

07 серпня 2022 року позивач повторно звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про взяття на облік, поновлення виплати пенсії та виплати заборгованості.

Листом від 01 вересня 2022 року №14238-11932/М-02/8-1500/22 відповідач повідомив, що відповідно ст. 7 Закону №2262-XII військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. Отже, призначення пенсії згідно із законодавством України можливо після припинення виплати пенсії на території тимчасово окупованої АРК. У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні та до його закінчення листування з тимчасово окупованою АРК, в тому числі і запити пенсійних справ для виплати пенсій за новим місцем проживання, призупинено, тому взяти на пенсійний облік до Головного управління не має можливості.

Відповідно ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вищенаведені обставини встановлені в судовому рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року по справі №420/13741/22, яке набрало законної сили 07 лютого 2023 року.

Так, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року по справі №420/13741/22, яке набрало законної сили 07 лютого 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ГУПФ України в Одеській області щодо не розгляду по суті заяви ОСОБА_1 від 07 серпня 2022 року та зобов`язано ГУПФ України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07 серпня 2022 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В решті позовних вимог відмовлено.

На виконання вищенаведеного рішення суду, відповідач прийняв рішення №420/13741/22 про відмову в поновленні виплати пенсії від 13 червня 2023 року (а.с.53-54). У даному рішенні зокрема зазначено про те, що:

- згідно довідки від 14 березня 2022 року №6117- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичне місце проживання ОСОБА_1 м. Тернопіль;

- згідно документів, долучених до заяви (пенсійне посвідчення НОМЕР_1 від 30 вересня 2014 року видане ІНФОРМАЦІЯ_1 , довідка центра соціального забезпечення військового комісаріата міста Севастополя від 30 квітня 2019 року №6/194/2/1279), ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років відповідно до законодавства рф про пенсійне забезпечення військовослужбовців центром соціального забезпечення військового комісаріата міста Севастополя з 01 січня 2015 року по довічно. Термін дії посвідки на проживання іноземного громадянина ОСОБА_1 подовжено до 08 липня 2024 року. атестат про припинення виплати пенсії заявником не надано;

- для поновлення виплати пенсії за новим місцем проживання необхідні документи, зокрема, які містять інформацію про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання. Отже, поновлення виплати пенсії згідно із законодавством України можливо після припинення пенсії на території окупованої Республіки Крим;

- у зв`язку з тим, що заявником не надано документів, які містять інформацію про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання, та про фактичне проживання в Одеській області, для поновлення виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_1 у Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області правових підстав немає;

- питання щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 буде вирішено після надання атестату про припинення виплати пенсії за вислугу років відповідно до законодавства РФ про пенсійне забезпечення військовослужбовців, пенсійної справи та документів що підтверджують фактичне проживання в Одеській області.

Також на звернення позивача ГУПФ України в Одеській області надано лист від 14 вересня 2023 року №26544-2699/И-02/8-1500/23 в якому зазначено, що у зв`язку з тим, що позивачем не надано документів, які містять інформацію про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання для поновлення виплати пенсії за вислугу років у ГУПФ України в Одеській області немає правових підстав (а.с.65).

Також відповідачем надано лист від 09 жовтня 2023 року №30539-27863/М-02/8-1500/23 в якому зазначено про те, що електронна пенсійна справа автоматизованої підсистеми ПВП ДКГ знаходиться в архіві Пенсійного фонду України. Дані можуть бути вивантажені за наявності права на поновлення виплати. Оскільки на виконання рішення суду по справі №420/13741/22 Головним управлінням прийнято рішення про відмову в поновленні виплати пенсії, тому звертатись до Пенсійного фонду України із запитом архівної пенсійної справи для внесення змін до неї у Головного управління підстав немає (а.с.66).

Також встановлено, що позивач з 14 серпня 2023 року згідно довідки №М1-159393-ф/л зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 (а.с.68).

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду цієї справи відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано жодних доказів на підтвердження тих обставин на які він послався при прийняття оскаржуваного рішення від 13 червня 2023 року №420/13741/22, а саме щодо факту не припинення виплати позивачу пенсій позивачу за попереднім місцем проживання.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в даній частині позову підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення від 13 червня 2023 року №420/13741/22 про відмову в поновленні пенсії, а також визнання протиправними дії щодо відмови у листі від 14 вересня 2023 року № 26544-26999/М-02/8-1500/23 щодо взяття на облік позивача та у відновленні виплати пенсії за вислугою років відповідно до приписів Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-XII з 07 серпня 2022 року та зобов`язати ГУПФ України в Одеській області прийняти рішення, яким взяти на облік, відновити виплату пенсії за вислугою років, відповідно до приписів Закону №2262-XII з 07 серпня 2022 року.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст. 19, ч.1 ст. 46 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, п.1 ч.1 ст. 3, ч.ч.1, 2 ст. 4, ч.1 ст. 17, ст. 18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15 квітня 2014 року за №1207-VII, ч.3 ст. 4, ст. 5, ч.1 ст. 47, ч.1 ст. Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV, п.1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 05 листопада 2014 року №637, п.6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №509 від 01 жовтня 2014 року.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 1 ч.1 ст. 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15 квітня 2014 року за №1207-VII (далі Закон №1207-VII) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнано тимчасово окупованою територією.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 4 Закону №1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Частиною 1 ст. 17 Закону №1207-VII передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Відповідно ст. 18 Закону №1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 05 листопада 2014 року №637 (далі Постанова №637) встановлено, що призначення та продовження виплати довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року, №509 (Офіційний вісник України, 2014 року, №81, ст. 2296; 2015 року, №70, ст. 2312). Призначення, відновлення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились відповідно п.1 ч.1 ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження (далі внутрішньо переміщені особи), здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Виплата (продовження виплати) довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі соціальні виплати) та пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Виплата пенсій та соціальні виплати особам з інвалідністю I групи та іншим особам, які за висновком лікарсько-консультативної комісії не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, за їх письмовою заявою можуть здійснюватися акціонерним товариством "Укрпошта" з доставкою за фактичним місцем проживання/перебування таких осіб.

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ "Державний ощадний банк".

Згідно п.6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №509 від 01 жовтня 2014 року (далі Порядок №509) довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону.

Частиною 3 ст. 4 Закону №1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно ст. 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Колегія суддів зазначає, що нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон №1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, урегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно ч.1 ст. 47 Закону №1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.1 ст. 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення п.2 ч.1 ст. 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року, №25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч.1 ст. 49 Закону №1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Отже з аналізу положень Закону №1058-IV вбачається, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст. 49 цього Закону.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що довідка про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи недійсною не визнавалась.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з листа пенсійного органу від 14 вересня 2023 року №26544-26999/М-02/8-1500/23 відповідач повідомив, що виплата пенсії згідно із законодавством України можлива після припинення виплати пенсії на території тимчасово окупованої АРК. У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні та до його закінчення листування з тимчасово окупованою АРК, в тому числі і запити пенсійних справ для виплати пенсій за новим місцем проживання, призупинено, а тому взяти на пенсійний облік до Головного управління не має можливості.

Тобто, відповідачем не надано обґрунтованого доказу на підтвердження наявності підстав для відмови у поновленні виплати пенсії позивачу, передбачених законами України.

За таких обставин колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що не поновлюючи позивачу пенсію за відсутності обґрунтованих підстав, відповідач порушив право останнього на її отримання.

При цьому, оскільки позивачу припинено виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав для цього в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, то в даному випадку має місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналогічну позицію щодо застосування вказаних правових норм Верховний Суд неодноразово висловлював, зокрема, у постановах від 13 березня 2018 року у справі №235/4162/17, від 20 березня 2018 року у справі №234/2389/17, від 12 лютого 2019 року у справі №243/5451/17.

Крім того, у рішенні від 06 лютого 2019 року у справі №243/5902/17 Верховний Суд зазначив, що спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У вказаному рішенні Конституційного Суду України та відповідній практиці Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов`язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Окрім того, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом та, щодо необхідності застосування наслідків такого пропуску у вигляді залишення позовної заяви без розгляду, виходячи з наступного.

Строк звернення до адміністративного суду встановлено ст. 122 КАС України, за приписами ч.ч.1, 2 яких, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Загальні правила, закріплені у нормах адміністративного процесуального законодавства, передбачають обчислення строку звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цих прав, свобод, інтересів.

Поняття "повинна була дізнатись", використане у ст. 122 КАС України, слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про прийняття оскаржуваного рішення та знала про обставини його прийняття. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Верховний Суд у постанові від 02 березня 2021 року у справі №758/7700/17 зазначив, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, з моменту отримання грошових виплат, при отриманні від органу Пенсійного фонду України повідомлення про призначення пенсії, відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Колегія суддів зазначає, що у даній справі позивач оскаржує відмову відповідача в поновленні пенсії, у листах від 14 вересня 2023 року №26544-26999/М-02/8-1500/23, від 09 жовтня 2023 року №30539-27863/M-02/8-1500/23, згідно вимог рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року по справі №420/13741/22, яке набрало законної сили 07 лютого 2023 року.

Таким чином, ОСОБА_1 дізнався про порушення свої прав з листа ГУПФ України в Одеській області від 14 вересня 2023 року.

З даним позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 07 листопада 2023 року, тобто з дотриманням строку звернення до суду, передбаченого ст. 122 КАС України.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання апелянта на наявність підстав визначених п.4 ч.1 ст. 238 КАС України для закриття провадження у справі, оскільки дане питання вирішено колегією суддів під час розгляду апеляційної скарги ГУПФ України в Одеській області на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року про відмову у задоволенні заяви пенсійного органу щодо закриття провадження у справі №420/30552/23.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 .

Враховуючи все вищевикладене, колегія судів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 23 квітня 2024 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.