Справа № 600/1640/24-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2024-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/1640/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 02 квітня 2024 року ВП №72574296 про накладення на Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради штрафу на користь держави у розмірі 5100,00 грн.

В обґрунтування протиправності оскаржуваної постанови позивач зазначив, що на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду в адміністративній справі №600/3465/22-а він здійснив перерахунок та нарахування недоплаченої щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік ОСОБА_1 (стягувач у виконавчому провадженні ВП №72574296) у розмірі 10147,00 грн. Виплата зазначеної суми проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України у разі наявності відповідних бюджетних асигнувань, а не за рахунок коштів Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради. Позивач щомісяця до 5 числа подає регіональному органу соціального захисту населення обласної державної адміністрації інформацію про потребу в бюджетних коштах для забезпечення виконання рішень судів, підготовлену за формою, встановленою Мінсоцполітики. Також позивач повідомляв відповідача та ОСОБА_1 про неможливість виплати допомоги через відсутність необхідного фінансування. Тобто, позивачем добровільно здійснено перерахунок допомоги до відкриття виконавчого провадження та вживаються дії, спрямовані на виконання рішення суду. Проте, всупереч наведеному, відповідачем прийнято рішення про накладення штрафу за умисне невиконання рішення суду та попереджено про кримінальну відповідальність. З указаним позивач не погоджується, оскільки вважає, що невиконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду у справі №600/3465/22-а в частині нарахованих стягувачу коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Відсутність бюджетного фінансування та коштів на виплату грошових сум на виконання судового рішення є поважною причиною, яка унеможливлює проведення таких виплат. При цьому, як вважає позивач, визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення. У зв`язку з цим позивач вважає, що у відповідача були відсутні правові підстави для винесення оскаржуваної постанови, оскільки відсутність бюджетного та іншого фінансування та коштів на виплату грошових сум на виконання судового рішення є поважною причиною, яка унеможливлює проведення відповідних виплат, а тому постанова про накладення штрафу є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 15 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з врахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження на 23 квітня 2024 року об 11 год. 00 хв.; встановлено відповідачу строк для подання відзиву; витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №72574296.

Відповідач, не погоджуючись із позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позивачем не було надано жодних доказів відсутності коштів для виплати недоплаченої грошової допомоги на виконання судового рішення, і здійснення перерахунку та нарахування є лише передумовою її виплати та не свідчить про виконання рішення суду в повному обсязі. Вказуючи на законність вчинених дій, відповідач вважає, що вимога про скасування оскаржуваної постанови є необґрунтованою. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Водночас ними були подані до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів.

Суд зауважує, що особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, а статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України передбачені особливості повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду окремих категорій адміністративних справ.

Так, згідно статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи положення указаної норми та названі вище заяви сторін, зважаючи на зміст частини третьої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 червня 2023 року у справі №600/3465/22-а в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області відмовлено повністю.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено повністю Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 червня 2023 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради щодо ненрахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік в розмірі семи мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст.13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту. Зобов`язано Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, передбаченому ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з урахуванням виплаченої суми за 2022 рік.

10 серпня 2023 року Чернівецьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по адміністративній справі №600/3465/22-а (відповідно до постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2023 року) про зобов`язання Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, передбаченому ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з урахуванням виплаченої суми за 2022 рік.

15 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа №600/3465/22-а від 10 серпня 2023 року, виданого Чернівецьким окружним адміністративним судом про зобов`язання боржника здійснити дії у відповідності до виконавчого листа.

21 серпня 2023 року Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито провадження з виконання виконавчого листа №600/3465/22-а від 10 серпня 2023 року, виданого Чернівецьким окружним адміністративним судом, що підтверджується постановою від 21 серпня 2023 року ВП №72574296.

Також 21 серпня 2023 року Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанови про стягнення з Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради виконавчого збору в сумі 26800,00 грн та мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 210,50 грн.

У вересні 2023 року Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради направив листа до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому вказав, на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду по справі №600/3465/22-а здійснено перерахунок та нараховано ОСОБА_1 недоплачену щорічну грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі 10147,00 грн, тобто в розмірі, передбаченому статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Неодноразово Департамент вживав заходів для виконання судових рішень та встановлення належних асигнувань головним розпорядником цієї бюджетної програми, що підтверджується численними зверненнями до Мінсоцполітики та інших державних органів. Зазначено, що виплати допомог до 5 травня здійснюються Департаментом виключно за рахунок асигнувань з Державного бюджету. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення таких виплат, Департамент немає. Відсутність бюджетного фінансування та коштів на виплату грошових сум на виконання судового рішення є поважною причиною, яка унеможливлює проведення відповідних виплат. Таким чином, Департамент, в межах наданих повноважень, фактично виконав рішення Чернівецького окружного адміністративного суду по справі №600/3465/22-а. Після затвердження асигнувань та надходження субвенції з державного бюджету України Департамент проведе виплату ОСОБА_1 недоплаченої щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік.

З матеріалів справи вбачається, що Департаментом соціальної політики Чернівецької міської ради у період з вересня 2023 року по квітень 2024 року направлялись запити до Департаменту соціального захисту населення Чернівецької обласної державної (військової) адміністрації з інформацією щодо прийнятих судових рішень стосовно виплати грошової допомоги до 5 травня та потреб у бюджетних асигнуваннях для забезпечення грошових зобов`язань, які виникли на підставі рішень на користь стягувача за бюджетною програмою за КПКВК 2501290 «Забезпечення виконання рішень суду».

02 квітня 2024 року Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про накладення штрафу ВП №72574296, згідно з якою державним виконавцем встановлено, що рішення суду не виконано в частині виплати недоплаченої грошової допомоги. У зв`язку з невиконанням рішення суду вирішено накласти штраф на Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради на користь держави у розмірі 5100,00 грн.

Не погоджуючись з указаною постановою, позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ).

Статтею 1 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно частини першої статті 13 Закону №1404-VІІІ під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною четвертою статті 19 Закону №1404-VІІІ визначено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Згідно пункту 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою статті 26 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частини шостої статті 26 Закону №1404-VІІІ за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону №1404-VІІІ за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно статті 75 Закону №1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З аналізу указаних норм вбачається, зокрема, що безумовною підставою для накладення штрафу є невиконання рішення суду без поважних причин у визначений строк, за умови, що судове рішення не виконане без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404-VІІІ можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Судом встановлено, що 02 квітня 2024 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийнято постанову про накладення штрафу, згідно якої накладено на боржника Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради - штраф на користь держави у розмірі 5100,00 грн за не виконання рішення суду без поважних причин.

Між тим сама по собі обставина не виконання рішення суду, вказана державним виконавцем, у розумінні Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для прийняття постанови про накладення штрафу.

Суд зазначає, що визначальним при вирішенні питання про накладення на боржника штрафу є не встановлення самого лише факту невиконання ним рішення суду, а надання оцінки причинам, у зв`язку з якими боржник не виконує (частково чи повністю) рішення суду - в даному випадку таким є постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2023 року у справі №600/3465/22-а.

Проте відповідачем в оскаржуваній постанові від 02 квітня 2024 року лише констатовано, що державним виконавцем встановлено часткове виконання рішення суду, однак причини його невиконання у згаданих документах державним виконавцем не з`ясовано та, відповідно, не зазначено.

Суд зауважує, що предметом даного спору є законність постанови про накладення штрафу від 02 квітня 2024 року у виконавчому провадженні ВП №72574296.

При цьому, суд наголошує на тому, що підставою для винесення вказаної постанови та накладення штрафу є невиконання рішення суду без поважних причин у визначений строк, і відповідно, державним виконавцем при прийнятті такого рішення необхідно було достеменно з`ясувати відсутність поважних причин невиконання рішення суду або обґрунтувати у документах, що передують винесенню постанови про накладення штрафу (наприклад, в акті державного виконавця) підстави визнання неповажними тих причин, на які посилається боржник, як на обставини, що унеможливили повне або часткове невиконання рішення суду.

Надаючи оцінку обставинам даної справи, суд приходить до висновку, що старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції при винесенні постанови про накладення штрафу від 02 квітня 2024 року не з`ясовано причин, які зумовили невиконання Департаментом соціальної політики Чернівецької міської ради постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2023 року у справі №600/3465/22-а та відповідно не надано оцінки їх поважності/не поважності.

Наведене дає підстави суду для висновку про передчасність, а, відтак, і необґрунтованість та незаконність оскаржуваної позивачем постанови.

Поряд з цим суд звертає увагу на правову позицію, викладену у рішеннях Верховного Суду України (постанова від 24.03.2015 року у справі № 21-66а14 та від 26.05.2015 року у справі № 21-199а15) та Верховного Суду (постанови від 10.09.2019 року по справі №0840/3476/18 та від 19.08.2020 року по справі №140/784/19), яка стосується того, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення за таких обставин штрафу на боржника ще більш ускладнює його фінансове становище, тому відсутність бюджетного та іншого фінансування та коштів на виплату грошових сум на виконання судового рішення є поважною причиною, яка унеможливлює проведення відповідних виплат.

Як вбачається з матеріалів справи, Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради добровільно виконав рішення суду в частині здійснення нарахування ОСОБА_1 грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік, однак не здійснив її виплату з причини відсутності бюджетного фінансування.

При цьому судом встановлено, що Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради неодноразово вживав заходів для виконання судового рішення та встановлення належних асигнувань головним розпорядником цієї бюджетної програми.

У даному випадку позивач не має реальної фінансової можливості виконати судове рішення у повному обсязі, оскільки кошти з Державного бюджету на вказану вище виплату не виділялись, що свідчить про те, що позивачем добровільно виконано вимоги державного виконавця в межах своїх повноважень, а саме: згідно з рішенням боржник здійснив нарахування суми грошової допомоги, яка підлягає сплаті за рішенням суду, водночас у зв`язку із відсутністю коштів такі суми виплачені стягувачу у виконавчому проваджені не були.

Суд вважає, що невиконання судового рішення позивачем в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем строку та в подальшому - до отримання фінансування, виконати судове рішення. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. При цьому, поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

Аналогічна правова позиція висловлена і у постановах Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 405/3663/13-а, від 21 лютого 2018 року у справі №814/2655/14, від 21 серпня 2019 року у справі № 754/3105/17, від 10 вересня 2019 року у справі №0840/3476/18, від 19 серпня 2020 року у справі №140/784/19.

Також суд звертає увагу на те, що згідно наявних у справі матеріалів державний виконавець, враховуючи повідомлені йому боржником обставини, не звертався до суду із заявами, зокрема, про роз`яснення судового рішення, про зміну способу виконання судового рішення у справі №600/3465/22-а тощо з метою ефективного та своєчасного його примусового виконання.

Враховуючи викладене у своїй сукупності, прийнята Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції постанова про накладення штрафу від 02 квітня 2024 року ВП №72574296 є незаконною, а тому підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтями 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частинами першою-третьою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів обґрунтованість позову. Натомість доводи відповідача не свідчать про законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови. Тому, заявлений позов підлягає задоволенню.

Статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, зокрема, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки позивачем як суб`єктом владних повноважень не понесено судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, то відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 241 - 246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про накладення штрафу від 02 квітня 2024 року ВП №72574296 у розмірі 5100,00 грн.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 23 квітня 2024 року.

Повне найменування учасників процесу: позивач Департамент соціальної політики Чернівецької міської ради (58029, м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 176, ); відповідач Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (58010, м. Чернівці, вул. Целана, 11, ).

Суддя О.П. Лелюк