Справа № 200/7029/23
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2024-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року справа №200/7029/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року у справі № 200/7029/23 (головуючий І інстанції Арестова Л.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області у вигляді не нарахування та не виплати ОСОБА_2 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 та 2017 роки роботи (служби);

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати і виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 та 2017 роки роботи (служби).

В обґрунтування зазначив, що з 22.08.2016 має статус учасника бойових дій, в 2016 та 2017 роках йому як учаснику бойових дій додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік не надавалася. А при звільненні з лав Національної поліції та по теперішній час позивачу не виплачувалась грошова компенсація за всі не використані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, хоча він має неповнолітню доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач листом від 15.10.2020 № Є-127/26/01-2020 відмовив позивачу в нарахуванні та виплаті грошової компенсації за всі не використані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Такі дії відповідача є протиправними.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_2 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 та 2017 роки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та статтею 16-2 Закону України «Про відпустки».

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати і виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 та 2017 роки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та статтею 16-2 Закону України «Про відпустки».

Вирішено питання судових витрат по справі.

Не погодившись з судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги .

Суд першої інстанції при ухваленні рішення не взяв до уваги висновки Верховного суду, викладені в постанові від 31.10.2022 у справі № 241/2229/20 та роз`яснення Міністерства соціальної політики «Щодо застосування окремих норм законодавства про відпустки» від 18.08.2016.

Додаткова відпустка учасникам бойових дій не є щорічною відпусткою у розумінні чинного законодавства. Невикористана у поточному році, така відпустка на наступний рік не переноситься.

Позивач для використання додаткової відпустки як учасник бойових дій у 2016-2017 роках не звертався.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, має статус учасника бойових дій.

Позивач з 07.11.2015 по 02.11.2018 проходив службу у Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області.

Відповідно до витягу з наказу начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 07.11.2015 № 13о/с «По особовому складу» відповідно до розділу VІІ Закону України «Про Національну поліцію» призначено з 07.11.2015 ОСОБА_1 , який мав спеціальне звання майор міліції, старшим слідчим Слов`янського відділення поліції Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, присвоївши йому спеціальне звання майор поліції.

Відповідно до витягу з наказу начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 02.11.2018 № 467о/с «По особовому складу» відповідно до пунктів 9 та 12 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 (за власним бажанням) майора поліції ОСОБА_1 старшого слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Слов`янського відділу поліції з 02.11.2018. Вважати зайво використану відпустку за 2018 рік у кількості 07 діб.

15.10.2020 Головне управління Національної поліції в Донецькій області листом № Є-127/26/01-2020 надало відповідь на заяву позивача щодо нарахування та виплати компенсації за невикористані протягом 2016-2017 років відпустки у відповідності до пункту 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в якій зокрема зазначило, що законної підстави для виплати позивачу грошової компенсації за невикористані протягом 2016-2017 років відпустки, як учаснику бойових дій, відсутні.

Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 20.12.2023 № 4553/12/01-2023 ОСОБА_4 додаткову відпустку яку учаснику бойових дій за 2016 та 2017 роки не використав.

Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 20.12.2023 № 327 одноденний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 встановленого на день звільнення з урахуванням вимог наказу МВС України від 06.04.2016 № 260 складає 337,53 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для нарахування та виплати позивачу компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 2016-2017.

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» передбачено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

На підставі пункту 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються пільги (серед іншого) з використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Згідно пункту 2 статті 92 Закону України № 580-VIII поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Пунктом 10 статті 93 цього ж Закону встановлено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої п. 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняється.

Разом з тим, норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Крім того, на позивача поширюється дія Закону України «Про Національну поліцію», який містить в собі аналогічні норми законодавства щодо виплати грошової компенсації у разі звільнення від проходження служби у Національної поліції.

Таким чином, на час прийняття наказу про звільнення відповідачем протиправно не проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за період 2016-2017 років.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 16 травня 2019 року у зразковій справі № 620/4218/18-а, залишеному в силі постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року, а також Верховним Судом в постанові від 07.05.2020 у справі № 360/4127/19.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації позивачу за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2017 роки та зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за цей період.

Є неприйнятними посилання апелянта на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 31.10.2022 у справі № 241/2229/20, оскільки в справі, на яку послався відповідач, як на приклад неоднакового застосування норми права, спірні правовідносини виникли у відмінних правовідношеннях припинення трудових відносин, які не є публічною службою.

Є безпідставними посилання апелянта на роз`яснення Міністерства соціальної політики «Щодо застосування окремих норм законодавства про відпустки» від 18.08.2016, оскільки вони не є нормативно-правовими актами, які обов`язкові до застосування, а носять рекомендаційний характер.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року у справі № 200/7029/23 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року у справі № 200/7029/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 23 квітня 2024 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 23 квітня 2024 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв