Справа № 120/2632/24
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 квітня 2024 р. Справа № 120/2632/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кузьминецького професійного агарного ліцею Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кузьминецького професійного агарного ліцею Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю відповідача щодо не надання відповіді та інформації в паперовій формі на запити позивача від 07.02.2024 та від 08.02.2024.

Тому, з метою зобов`язання відповідача надати відповіді і повну та достовірну інформацію в паперовій формі на запити позивача від 07.02.2024 та від 08.02.2024 шляхом надсилання Укрпоштою на адресу, яка зазначена в запиті, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою від 07.03.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку письмового провадження (без виклику осіб). Установлено строк для подання відзиву.

Копію ухвали від 07.03.2024 надіслано Кузьминецькому професійному агарному ліцею Вінницької області в його електронний кабінет та доставлено 08.03.2024 о 04:09 що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Проте, у встановлений судом строк Кузьминецький професійний агарний ліцей Вінницької області відзив на позовну заяву не подав, як і не надходило до суду заяви про продовження процесуального строку для подання відзиву.

Верховний Суд у постанові від 23.11.2022 у справі № 500/8027/21 дійшов висновку, що довідка про доставку в електронному вигляді рішення суду є належним доказом отримання стороною такого рішення.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

ОСОБА_1 надіслав на електронну адресу Департаменту гуманітарної політики Вінницької обласної військової адміністрації запити на інформацію, які зареєстровано 07.02.2024 за вх. № 36-запит/2.24 та 08.02.2024 за вх. № 37-запит/2.24 (а.с. 7, 9).

Департамент гуманітарної політики Вінницької обласної військової адміністрації листами від 13.02.2024 та від 14.02.2024 повідомив позивача, що зазначені запити на інформацію на виконання вимог ч. 3 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" надіслано належному розпоряднику інформації - Кузьминецькому професійному аграрному ліцею (а.с. 8, 10).

У запиті від 07.02.2024 позивач просив надати якісні копії наказів Кузьминецького професійного аграрного ліцею від 22.12.2023, які зареєстровано за номерами 172-ОД, 173-ОД, 174-ОД.

У запиті від 08.02.2024 позивач просив надати якісні копії всіх сторінок журналу реєстрації звернень та запитів на інформацію Кузьминецького професійного аграрного ліцею за період з 30.10.2023 по 15.02.2024 включно.

Позивач у запитах від 07.02.2024 та від 08.02.2024 просив невідкладно повідомити вхідний реєстраційний номер та дату реєстрації запитів на електронну адресу: " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", та надати інформацію в паперовій формі шляхом надіслання Укрпоштою на адресу зазначено в цих запитах.

Втім, як зазначає позивач, станом на 04.03.2024 він не отримав Укрпоштою в паперовій формі відповіді та інформацію на зазначені вище запити.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Статтею 5 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1996 № 2657-XII (далі - Закон № 2657-XII) визначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частиною другою статті 7 Закону № 2657-XII установлено, що ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Положеннями ч. 4 ст. 13 зазначеного Закону передбачено, що усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Згідно зі статтею 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується в тому числі і шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. А як зазначено в частині третій статті 19 Закону № 2939-VI запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Поняття розпорядників інформації визначається у статті 13 Закону № 2939-VI. Так, за пунктами 2, 3 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

- юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

- особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків.

Судом встановлено, що Кузьминецький професійний аграрний ліцей Вінницької області є закладом професійної (професійно-технічної) освіти державної форми власності, який фінансується з державного бюджету та надає освітні послуги. Відтак, відповідач відноситься до розпорядників публічної інформації в розумінні положень ст. 13 Закону № 2939-VI стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів та інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків.

Згідно з положеннями статті 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту. Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною першою статті 22 Закону № 2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Частиною другою цієї статті встановлено, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

А згідно ч. 3 та 4 ст. 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі (ч. 5 ст. 22 Закону №2939-VI).

Згідно із ч. 1 та 2 ст. 23 Закону № 2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Отже, системний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право скористатися своїм правом на подання інформаційного запиту у встановленому законодавством порядку, якому кореспондує обов`язок розпорядника інформації надати на нього відповідь.

При цьому, незалежно від результатів розгляду запиту про надання інформації (його задоволення чи відмова в задоволенні, відстрочка в задоволенні, перенаправлення належному розпоряднику, тощо) такий суб`єкт зобов`язаний проінформувати про це заявника.

Як встановлено судом, запити на інформацію позивача від 07.02.2024 та від 08.02.2024 Департаментом гуманітарної політики Вінницької обласної військової адміністрації на виконання приписів статті 22 Закону № 2939-VI направлені до належного розпорядника інформації - Кузьминецького професійного аграрного ліцею Вінницької області.

При цьому, ч. 3 ст. 22 Закону № 2939-VI визначено, що у разі направлення запиту належному розпоряднику інформації, відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

За змістом позову позивач наголошує, що Кузьминецьким професійним аграрним ліцейом Вінницької області не повідомлено про дату реєстрації та вхідні реєстраційні номери запитів на інформацію та не надано відповіді на запити ОСОБА_1 у паперовій формі шляхом направлення листів на поштову адресу позивача, вказану у запитах за допомогою сервісу доставки Укрпошта.

Суд зауважує, що звертаючись із запитами від 07.02.2024 та від 08.02.2024 ОСОБА_1 визначив форму отримання запитуваної інформації, а саме у паперовій формі.

Так, відповідно до пункту 11.2 Постанови Пленуму ВАСУ №10: «Аналіз частини другої статті 34 Конституції України та частини другої статті 7 Закону №2657-XII свідчить, що особа має право вибирати на власний розсуд форму копій документів, які вона запитує, а саме паперову чи електронну. У разі якщо переведення в електронну форму (сканування) не є технічно неможливим та не покладає на розпорядника надмірний тягар, враховуючи ресурсні можливості, вимога щодо надання копії документів у сканованій формі повинна бути задоволена».

Отже, запитувач може обирати форму отримання інформації (паперова чи електронна) і розпорядник, якщо це технічно можливо та не потребує застосування додаткових ресурсів, не повинен обмежувати запитувача у виборі цієї форми.

Верховний Суд у постанові від 31.01.2019 в справі №820/4258/17 також висловився щодо гарантованого частиною другою статті 34 Конституції України та частиною другої статті 7 Закону України № 2657-XII права вибирати на власний розсуд форму копій документів, які вона запитує, а саме: паперову чи електронну. У разі, якщо переведення в електронну форму (сканування) не є технічно неможливим та не покладає на розпорядника надмірний тягар, враховуючи ресурсні можливості, вимога щодо надання копії документів у сканованій формі повинна бути задоволена.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17.02.2022 у справі №9901/119/21 та від 16.03.2023 у справі №380/15492/21.

Тобто чинне законодавство України покладає обов`язок на відповідача надавати публічну інформацію, відповідно до Закону №2939-VI якою володіє розпорядник у формі відкритих даних на запит, якщо це не покладає на розпорядника надмірний тягар. У той же час запитувач сам обирає форму отримання інформації і ніхто не може його обмежувати у виборі цих форм, тим паче, якщо такі форми визначені законодавчо.

Відтак, оскільки позивачем обрано форму отримання запитуваної інформації у паперовому вигляді, відтак, належним способом надання запитуваної інформації є саме направлення відповіді на запит ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку.

Однак відповідач відповіді на запити позивача 07.02.2024 та від 08.02.2024 у паперовій формі не надав, як не спростував доводи позивача шляхом направлення до суду своїх заперечень.

Тому, суд дійшов висновку, що Кузьминецьким професійним аграрним ліцеєм Вінницької області допущено протиправну бездіяльність щодо не надання відповідей на запити ОСОБА_1 від 07.02.2024 та від 08.02.2024.

Як наслідок, порушене право позивача підлягає захисту у спосіб зобов`язання відповідача надати відповіді на запити ОСОБА_1 від 07.02.2024 та від 08.02.2024 у паперовій формі, з урахуванням висновків суду, наведених у даному рішенні.

Водночас, суд не вбачає достатніх підстав для зобов`язання відповідача здійснити направлення відповідей на запити позивача саме за допомогою сервісу Укрпошта, оскільки Законом № 2939-VI не передбачено право запитувача інформації обирати службу доставку відповіді на запит, а лише визначено диспозитивне право особи на обрання форми отримання запитуваної інформації (паперова або електронна).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення даного позову частково.

Окрім того, за результатами вирішення справи позивач у позовній заяві просить звернути рішення суду в частині надання інформації на запити до негайного виконання.

Щодо цього процесуального питання суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

Водночас, негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання рішенням суду законної сили, як це передбачено для більшості судових рішень, а негайно з часу його ухвалення, чим забезпечується швидкий та реальний захист життєвоважливих прав та інтересів позивача.

Перелік рішень суду, що підлягають негайному виконанню, визначається статтею 371 КАС України.

Так, відповідно до абз. 9 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 263 КАС України, тобто в справах щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Враховуючи, що дана справа відноситься до тієї категорії справ, що визначена п. 1 ч. 1 ст. 263 КАС України, тому наявні передбачені законом підстави для звернення судового рішення у цій справі до негайного виконання.

Вирішуючи питання щодо судового збору, суд ураховує, що позивач звільнений від його сплати, а відтак, судовий збір на користь позивача не присуджується.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Кузьминецького професійного аграрного ліцею Вінницької області щодо не надання відповідей та інформації у паперовій формі на запити ОСОБА_1 від 07.02.2024 та від 08.02.2024.

Зобов`язати Кузьминецький професійний аграрний ліцей Вінницької області надати відповіді із повною та достовірною інформацією на запити ОСОБА_1 від 07.02.2024 та від 08.02.2024 у паперовій формі, з урахуванням висновків суду, наведених у даному рішенні.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду в зобов`язальній частині допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

Відповідач: Кузьминецький професійний аграрний ліцей Вінницької області (код ЄДРПОУ - 02539743, вул. Студентська, буд. 30, с. Кузьминці, Жмеринський район, Вінницька область, 23040).

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна