Справа № 240/15369/22
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2024-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м. Житомир справа № 240/15369/22

категорія 112030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування пункту протоколу, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , у якій він просить:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю його батька ОСОБА_2 , яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

- визнати протиправним та скасувати пункт 4 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 09.12.2021 №186;

- зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, у розмірі 881000,00 гривень, що відповідає 500-кратному прожитковому мінімуму, встановленому законом для працездатних осіб на 01 січня 2018 календарного року.

В обґрунтування позову зазначає, що він є сином померлого, ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 . ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням останнім обов`язків військової служби, що підтверджується копією витягу з протоколу від 13.12.2018 №389 засідання Військово-лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв. Позивач вважає, що допомога виплачується не тільки у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження, а й у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби незалежно від часу звільнення з військової служби.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 27.12.2022 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи. Копію ухвали позивач, відповідач отримали 28.12.2022, третя особа - 25.12.2022, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

08 лютого 2023 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що законодавством, яке діяло з 13.10.2018 та після цієї дати, не передбачене право на отримання одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в силу тих обставин, що на дату смерті його батько, ОСОБА_2 , не проходив військову службу, отже не був військовослужбовцем. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції Закону № 2443-VII, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачалась виплата одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби), що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мало місце в період проходження ним військової служби. Стаття 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції Закону № 2443-VII) передбачала виплату одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовця, а не осіб, звільнених з військової служби. Оскільки батько позивача на час смерті не був військовослужбовцем (звільнений з військової служби у жовтні 1997 році), відтак, у позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 975. Крім цього, пунктом 8 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ визначено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Згідно з пунктом 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть. Позивач звернувся із заявою про допомогу 13.10.2021, тобто понад трирічний термін після смерті батька (04.10.2018).

24 січня 2023 року до суду надійшли письмові пояснення від третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_3 . У поясненнях третя особа просить позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення. Вказує, що за життя батько позивача ОСОБА_2 - проходив військову службу в Збройних Силах України до 03.10.1997, а 04.10.2018 помер. Отже, на день смерті він не був військовослужбовцем, смерть настала не під час виконання обов`язків військової служби, а більше ніж через 20 років після звільнення з військової служби. Виплата одноразової грошової допомоги, у даному випадку, чинним законодавством не передбачена. Таким чином, рішення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є правомірним.

Позивач ОСОБА_1 у запереченнях на пояснення представника відповідача зазначив, що допомога призначається незалежно від того, чи була особа військовослужбовцем на час смерті. Факт наявності статусу військовослужбовця на час смерті має значення лише у випадку загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження. Закон містить також і положення про наявність права на допомогу у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, отже в такому випадку допомога призначається незалежно від часу звільнення з військової служби. Такий висновок також узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 06.02.2018 у справі №761/18099/15-а.

Розглянувши позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов такого висновку.

Судом безспірно встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 04.10.2018 Новоград-Волинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . В свою чергу, ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 . З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_2 .

Розглянувши подані документи, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат, дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки на день смерті ОСОБА_2 не був військовослужбовцем. Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 04.10.2018 смерть настала 04.10.2018, а згідно наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 03.10.1997 №130 підполковника ОСОБА_2 виключено зі списків частини 03.10.1997, тобто до дня смерті, отже на час смерті він не був військовослужбовцем. Стаття 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у редакції, чинній на час смерті військовослужбовця, передбачала виплату одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовців, а не осіб, звільнених зі служби. Виплата одноразової грошової допомоги членам сімей померлих осіб, звільнених з військової служби, смерть яких настала протягом року після звільнення зі служби, запроваджена Законом України від 06.09.2018 №2522-УІІІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення соціального захисту військовослужбовців", який набрав чинності з 13.10.2018. Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, тому виплата одноразової грошової допомоги членам сімей померлих осіб, звільнених з військової служби, смерть яких настала протягом року після звільнення з військової служби, здійснюється у випадках, що настали з 13.10.2018. Крім цього, згідно з пунктом 8 статті 16-3 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Згідно з пунктом 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2013 року № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть. Заявник звернувся із заявою про допомогу 13.10.2021, тобто понад трирічний термін після смерті батька (04.10.2018).

Вважаючи таку відмову необґрунтованою та протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернулась з позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Стаття 46 Конституції України передбачає право кожного громадянина на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом. Як передбачено частинами 2 та 3 статті 22 Конституції України, конституційні права гарантуються та не можуть бути скасованими.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Пунктом 2 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, яка діяла станом на 04.10.2018, надалі Закон - №2011-XII) зазначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби), що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

Відповідно до частини дев`ятої статті 1 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

- допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;

- призовники - особи, приписані до призовних дільниць;

- військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

- військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

- резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України.

Суд вважає слушними доводи відповідача, що п. 2 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" право на отримання одноразової грошової допомоги пов`язує з наявністю у померлої особи статусу військовослужбовця, а умовами виплати визнає смерть, захворювання та нещасний випадок, факт настання яких має обмежуватись періодом проходження військової служби.

Аналогічний правовий висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.07.2019 у справі №639/2548/17, який хоча і стосується особи, що мала статус військовозобов`язаного на момент участі у спеціальних зборах, і смерть якої настала через 27 років після виконання ним військового обов`язку, проте суд дійшов висновку, що п. 2 ст. 16 Закону України №2011-ХІІ також містить аналогічну умову щодо умов настання смерті - під час виконання обов`язків військової служби. У цій справі суд зазначив, що якщо смерть військовозобов`язаного, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, настала після виконання ним обов`язку військової служби, навіть за наявності причинно-наслідкового зв`язку між отриманими під час виконання військового обов`язку пораненнями та смертю, грошова допомога членам загиблого не призначається та відповідно не виплачується.

У той же час, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.02.2018 у справі №761/18099/15-а, яка стосується подібних правовідносин, суд дійшов висновку, що норми статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у зв`язку з складністю їх конструкції допускають неоднозначне трактування. Якби законодавець пов`язував право сім`ї на допомогу лише з фактом смерті (загибелі) особи, яка була військовослужбовцем на час смерті, він би обмежився запровадженням норм про наявність відповідного права у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження. Натомість, закон містить також і положення про наявність права на допомогу у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. Отже, можна зробити висновок, що в такому випадку допомога призначається незалежно від часу звільнення з військової служби.

Такий самий правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.06.2021 у справі № 240/11497/19, яка стосується подібних правовідносин. Суд дійшов висновку, що з урахуванням того, що право на отримання одноразової грошової допомоги членами сім`ї військовослужбовця не залежить від наявності останнього на момент смерті статусу військовослужбовця, а безпосередньо пов`язане з наявністю зв`язку між смертю особи та захворюванням, отриманим під час виконанням ним обов`язків військової служби чи в період її проходження, суди дійшли помилкового висновку про відсутність у позивача права на отримання гарантованої державою соціальної допомоги.

Відтак, вищезазначене спростовує правову позицію відповідача щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги сину померлого ОСОБА_2 - ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 на день смерті не був військовослужбовцем.

Щодо доводів відповідача стосовно порушення позивачем трьохрічного строку звернення за призначенням зазначеної одноразової грошової допомоги, суд враховує наступне.

Пунктом 8 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Згідно з пунктом 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2013 року № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Разом з тим, однією з підстав набуття права на отримання одноразової грошової допомоги є наявність причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв в наслідок чого настала смерть. Матеріалами дано справи підтверджено, що 13.12.2018 Військово-лікарською комісією Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол від 13.12.2018 №389) було встановлено, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. Захворювання і причина смерті, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. Таким чином, фактично тільки з 13.12.2018 позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги, а з заявою про призначення останьої звернувся 13.10.2021.

Відтак, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до відповідача за призначенням одноразової грошової допомоги у передбачений законом строк.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, зважаючи на процесуальний обов`язок суду враховувати висновки Верховного Суду, який дійшов висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги виникає і після звільнення з військової служби, суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 16-1 Закону № 2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Відповідно до частини 2 статті 16-1 Закону №2011-XII члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до ч. 1 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.

У відповідності до частини 6 статті 16-3 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Згідно з ч. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 10 Порядку №975 передбачено, що члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи:

- заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги;

- витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу);

- витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, вій йськовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

До заяви додаються копії документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства; свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста; свідоцтва про народження військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого (померлого); свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові); довідки органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста; сторінок паспортів повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; свідоцтва про народження дитини - для виплати одноразової грошової допомоги дитині; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою); рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста); рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні).

Предметом спору у цій справі є вимога щодо визнання протиправним та скасування пункту 4 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, 02.12.2021 № 186 та стягнення з Міністерства оборони України одноразової грошової допомоги на користь сина померлого військовослужбовця.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідачем в оскаржуваному рішенні питання призначення та виплати одноразової грошової допомоги рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, вирішено не було. Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваним рішенням вирішувалося питання щодо призначення та виплати допомоги ОСОБА_1 .

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність критеріям, закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України, не втручається у діяльність такого суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а у гарантуванні дотримання вимог права, в іншому ж разі це призведе до порушення принципу розподілу влади.

Відповідно до процесуального закону суд уповноважений давати правову оцінку обставинам під час розгляду та вирішення конкретної справи. Тому, у випадку прийняття (неприйняття) суб`єктом владних повноважень відповідного рішення по суті поставленого питання, суд має надати рішенню правову оцінку та зобов`язати такого суб`єкта прийняти необхідне рішення. Тобто, з огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу.

Отже, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим КАС України критеріям, не може втручатися у повноваження суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.

При розгляді даної справи суд не може вирішувати за відповідача питання призначення та виплати одноразової грошової допомоги рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, оскільки це питання ще не вирішувалось Міністерством оборони України, а тому в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити та здійснити таку виплату слід відмовити.

Враховуючи правові висновки Верховного Суду, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування пункту 4 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 02.12.2021 № 186, а також шляхом зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_2 .

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

Підстави, передбачені ст.ст. 139-143 КАС України, для відшкодування або стягнення судових витрат у даній справі відсутні.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю його батька, ОСОБА_2 , яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Визнати протиправним та скасувати пункт 4 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 02.12.2021 № 186.

Зобов`язати Міністерство оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_2 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович