Справа № 120/10907/23
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 квітня 2024 р. Справа № 120/10907/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Хмільницької районної військової адміністрації Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів у Вінницькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Хмільницької районної військової адміністрації Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів у Вінницькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати рішення Хмільницької районної військової адміністрації Вінницької області №01-01-08-640 від 30.03.2023 незаконним;

- зобов`язати Хмільницьку районну військову адміністрацію Вінницької області припинити право Головного управління Держпродспоживслужби України у Вінницькій області на постійне користування частиною земельної ділянки площею 0,07 га земельної ділянки під кадастровим номером :01:025:0044 площею 2,0144 га за адресою: АДРЕСА_1 та надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розміром 0,07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташованої на земельній ділянці під кадастровим номером :01:025:0044 площею 2,0144 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що рішенням органу приватизації Калинівської міської ради №74 від 27.02.2006 квартира за адресою: АДРЕСА_1 була передана у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Видано свідоцтво про право власності від 28.03.2006, де усі члени сім`ї зазначені як власники 1/3 частки квартири кожен. Квартира як об`єкт житлової нерухомості зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під №216 як спільна часткова власність.

Позивач зазначає, що від 1979 року його сім`я проживає в зазначеній квартирі та користується земельною ділянкою, необхідною для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розміром приблизно 0,07 га. Проте, земля під будинком та господарськими будівлями є земельною ділянкою державної власності, яка надана у постійне користування Головному управлінню Держпродспоживслужби України у Вінницькій області.

Тому, 01.03.2023 позивач звернувся до Хмільницької районної військової адміністрації Вінницької області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташованої під АДРЕСА_1 розміром 0,07 га. Однак відповідач відмовив у наданні такого дозволу, про що повідоми листом №01-01-08-640 від 30.03.2023.

Ухвалою суду від 24.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.

03.08.2023 Головне управління Держпродспожив служби надало пояснення, у яких заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки позивач є співвласником лише вбудованої квартири, решта об`єктів нерухомого майна, що розташовані на земельній ділянці загальною площею 2,0144 га, кадастровий номер :01:025:0044, у тому числі будівля, у якій знаходиться квартира, перебуває у державній власності.

Представником третьої особи також було заявлено клопотання про закриття провадження в частині позовних вимог.

Ухвалою суду від 24.04.2024 клопотання представника третьої особи задоволено. Закрито провадження в частині позовних вимог щодо припинення права Головного управління Держспоживслужби у Вінницькій області на постійне користування частиною земельної ділянки площею 0,07 га земельної ділянки за кадастровим номером :01:025:0044 загальною площею 2,0144 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

14.08.2023 представник позивача подав відповідь на пояснення третьої особи, у якій вказує, що відповідно до документів житлове приміщення позивача іменується квартирою, проте має усі ознаки житлового будинку садибного типу, оскільки житлове приміщення є автономним, має окремі санітарно-технічні комунікації, окремий вхід, який виходить на земельну ділянку, якою користується третя особа.

14.08.2023 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог. Вказує, що позивач помилково вважає, що має право на отримання у власність земельної ділянки, яка вже перебуває у користуванні на законних підставах в іншої особи.

Суд, дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, встановив наступне.

01.03.2023 позивач звернувся до Хмільницької районної військової адміністрації Вінницької області із заявою, у якій просив надати дозвіл ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташованого під АДРЕСА_1 , розміром 0,07 га. У додатках зазначив: копію свідоцтва про право власності на квартиру, копію технічного паспорту на будівлю ветеринарної лікарні та прибудованого будинку, копії паспортів

30.03.2023 на адресу позивача був направлений лист Хмільницької районної військової адміністрації №01-01-08-640, у якій відповідач повідомив, що відповідно до технічного паспорту, громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться на сформованій земельній ділянці, площею 2,0144 га, кадастровий номер :01:025:0044 належить до державної власності та надана в постійне користування Головному управлінні Держпродспоживслужби у Вінницькій області. Цільове призначення даної земельної ділянки 03.03 для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги. Враховуючи вище викладене, Хмільницька районна військова адміністрація повідомила, що не може надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташованої під АДРЕСА_1 , розміром 0,07 га, оскільки дана земельна ділянка сформована, має площу 2,0144, її цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги та надана постійне користування Головному управлінню Держпродспоживслужби у Вінницькій області.

Таку відмову позивач вважає протиправною, а тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування", рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

3 огляду на викладене, чинним законодавством встановлено, що за результатами розгляду клопотання заінтересованої особи у вирішенні питання щодо надання дозволу чи відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою має прийматись рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

При цьому слід зазначити, що за наслідком розгляду саме на пленарних засіданнях органу місцевого самоврядування питань щодо земельних відносин, приймається одне із двох рішень, зокрема надається дозвіл на розроблення проекту землеустрою або мотивована відмова у його наданні.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах № 826/8858/16 від 05.05.2020, №826/8108/16 від 18.06.2020 та Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові №560/2477/20 від 08.12.2020.

Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно частин 1, 2 статті 124 даного Кодексу, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 123 даного Кодексу передбачено, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Частина 3 статті 123 даного Кодексу визначає, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Враховуючи абзац шостий частини 1 ст. 123 Земельного кодексу України, Хмільницька районна військова адміністрація, за результатами розгляду клопотання позивача повинна була надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або мотивовану відмову у такому наданні у формі рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що лист відповідача від 30.03.2023 №01-01-08-640 не є рішенням за результатом розгляду поданого позивачем клопотання від 27.02.2023 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель в силу визначених законодавством норм та є підтвердженням бездіяльності органу місцевого самоврядування.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, то суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Як слідує зі змісту Рекомендації № К (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Суд вказує, що у межах розгляду даної справи відповідачем не було прийнято вмотивоване рішення за наслідками розгляду клопотання позивача, тому суд не наділений повноваженнями зобов`язувати відповідача надати ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки це відноситься до дискреційних повноважень органів місцевого самоврядування.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити у спосіб визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неналежного розгляду клопотання позивача та зобов`язати повторно розглянути заяву позивача від 27.02.2023, з урахуванням висновків суду.

Вирішуючи питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн, суд виходить з наступного.

Згідно з частинами 1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За правилами частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом з`ясовано, що представник позивача як доказ понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу подав до суду документи (копії):

- договір про надання правової допомоги від 01.06.2023;

- свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю № 479 від 27.02.2006;

- ордер про надання правничої (правової) допомоги позивачу у Вінницькому окружному адміністративному суді від 01.06.2023 серії АВ №1049231.

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 01.06.2023, розмір винагороди за надання правової допомоги (гонорар) сторони погодили у фіксованій сумі 6000,00 гривень.

При цьому суд звертає увагу на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Так, згідно з частиною 3 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Разом із тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої прийнято рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом пропорційності, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу (документів), витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд, вирішуючи питання про відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, у відповідності до частини 5 статті 242 КАС України враховує висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладений у постанові від 22.04.2021 року у справі № 460/302/19, відповідно до якого склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Водночас, при вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правовою допомогою адвоката, суд звертає увагу на те, що заявлені представником позивача позовні вимоги не задоволені у обраний представником спосіб, у позові замість норм Кодексу адміністративного судочинства України представник посилається на норми Цивільного процесуального кодексу, провадження здійснювалося у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справи.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини, як джерело права.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У справі Est/West Alliance Limited проти України (заява № 19336/04; остаточне рішення 02.06.2014) Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, що відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.04.2019 року у справі №826/9047/16 (касаційне провадження №К/9901/5750/19).

Виходячи з принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності до розміру судового збору, враховуючи конкретні обставини справи, ступінь складності справи, суд вважає за доцільне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції в сумі 800,00 грн.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Тому, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 536,80 грн та витрати з оплати правової допомоги у розмірі 400,00 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94,134, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Хмільницької районної військової адміністрації Вінницької області щодо не прийняття рішення за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 від 27.02.2023 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Зобов`язати Хмільницьку районну військову адміністрацію Вінницької області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 27.02.2023 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та прийняти вмотивоване рішення з урахуванням вимог ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Хмільницької районної військової адміністрації Вінницької області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати з оплати правової допомоги у розмірі 400,00 грн (чотириста гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Хмільницької районної військової адміністрації Вінницької області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Хмільницька районна військова адміністрація Вінницької області (вул. Столярчука, 3, м. Хмільник, Вінницька область, 22000, ).

Суддя Віятик Наталія Володимирівна