Справа № 340/577/24
Суддя: В.В. НАУМЕНКО
Дата ухвалення: 2024-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/577/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. НАУМЕНКА, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача: Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, через уповноваженого представника адвоката Охременка А.В., звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить (з урахуванням уточненої позовної заяви):

1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ), що полягає у не розгляді рапорту ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) від 27.12.2023 про нарахування та виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди за весь час затримки - з 25.08.2022 року по теперішній час;

2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ), розглянути рапорт ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) від 27.12.2023 про нарахування та виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди за весь час затримки - з 25.08.2022 року по теперішній час.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у складі військової частини НОМЕР_2 на посаді старшого стрільця 3 роти 3 взводу 3 відділення, що підтверджується військовим квитком НОМЕР_4 . Втім під час проходження служби відповідач тривалий час не нараховує та не виплачує позивачу грошове забезпечення та грошову винагороду, саме тому позивач звернувся до командування військової частини НОМЕР_2 з рапортом від 27.12.2023 року з питання виплати грошового забезпечення. Не отримавши відповіді на власне звернення, позивач, через уповноваженого представника звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою судді від 05.02.2024 року було залишено без руху позовну заяву. У встановлений суддею строк позивач надав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді від 19.02.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 31) Цією ж ухвалою суду зобов`язано відповідача надати суду докази.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову мотивованими тим, що заявлені позовні вимоги є передчасними, адже на день звернення до суду щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 не сплинув строк 45 днів для його розгляду. Крім того, вказав, що спірний рапорт поданий позивачем з порушенням Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. З вказаних підстав, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову (а.с. 38-43).

До відзиву було долучено копії витягів з наказів (по стройовій частині) стосовно ОСОБА_1 :

від 23.06.2022 року №174, зі змісту якого, на підставі медичної картки форми 100 від 23.06.2022 року позивач вибув на лікування;

від 12.07.2022 року №193, відповідно якого з 12.07.2022 року позивач зарахований у розпорядження командира військової частини та вважається таким, що знаходиться на довготривалому лікуванні;

від 06.09.2022 року №249, згідно якого ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив пункт дислокації військової частини. Цим же наказом припинено виплату грошового та здійснення речового забезпечення

Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог. Вказував, що 29.06.2022 року, під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Мєтьолкіно, Луганської області, отримав травму кантузію, травму правого коліна та був евакуйований у госпіталь м. Краматорськ, де отримав лише невідкладну допомогу. За станом здоров`я, для отримання лікування позивач вирушив до місця проживання для продовження лікування. Крім того, щодо заявленого 45 денного строку звернення рапорту відповідачем, вказує, що спірний рапорт не потребує додаткового часу на розгляд, а отже мав бути розглянутий у 30 денний термін та наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 46-57).

Відповідач правом подати заперечення не скористався.

Інших пояснень, заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до військового квитка (а.с. 24-25) проходить військову службу за мобілізацією у складі Військової частини НОМЕР_2 .

Позивач стверджує, що перебував на довготривалому лікуванні з червня 2022 року після отриманого поранення 29.06.2022 року під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Мєтьолкіно, Луганської області (докази, що підтверджують перебування на лікуванні суду не надавались). Водночас командування не направляло його на лікування, а тому позивач для отримання лікування вирушив до місця проживання для продовження лікування. Стверджує, що у серпні 2022 року перебував на лікуванні в КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» та у КНП «Вінницький клінічний госпіталь ветеранів війни Вінницької обласної ради».

Відповідач надав суду копії наказів, відповідно до яких ОСОБА_1 дійсно перебував на лікуванні, однак з 06.09.2022 року вважається таким, що самовільно залишив пункт дислокації військової частини (а.с. 42-43).

Позивач зазначає, що звернувся до командування військової частини НОМЕР_2 з рапортом від 27.12.2023 року з питання виплати грошового забезпечення за період затримки (а.с. 14) згідно уточнених позовних вимог, з 25.08.2022 року. Відповідач рапорт отримав 28.12.2023 року, однак на день звернення до суду з цим позовом (31.01.2024), не розглянув його

Підставою для звернення до суду із заявленими позовними вимогами є не вчинення дій відповідачем на підставі заявленого позивачем рапорту від 29.12.2023 року про нарахування та виплату грошового забезпечення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює та загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25 березня 1992 року (далі по тексту - Закон № 2232-XII).

Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Військова служба в Україні організовується з дотриманням конституційної вимоги про відокремлення церкви і релігійних організацій від держави.

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу, військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі по тексту - Статут).

В силу вимог статті 255 Статуту військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.

Дисциплінарний Статут ЗСУ визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно частини 1 статті 1 Дисциплінарного Статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно до частини 6 статті 5 Дисциплінарного Статуту ЗСУ право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (надалі Статут ВС ЗСУ) визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

Приписами пункту 14 Статуту передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника (загальний обов`язок військовослужбовця).

Кожен військовослужбовець має право, щоб його звернення було розглянуто в межах розумних термінів, а відтак має бути належний доказ отриманням військовою частиною такого рапорту/заяви військовослужбовця чи його представника (в порядку звернення громадян), який може бути направлений рекомендованим листом із повідомленням про вручення та описом вкладення на адресу військової частини.

Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 28.12.2016 № 735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 січня 2017 р. за № 94/29962 (далі Інструкція) визначений порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), а також визначає порядок контролю за його дотриманням.

Відповідно до цієї Інструкції в роботі з письмовими (електронними) та усними зверненнями громадян має забезпечуватись кваліфікований, неупереджений, об`єктивний і своєчасний розгляд звернень.

Згідно пунктам 4-5 розділу ІІІ «Розгляд звернень громадян» Інструкції термін розгляду пропозицій, заяв та скарг обчислюється з дня, наступного за днем, з якого починається строк (таким днем є день їх надходження та реєстрації в органі військового управління, військовій частині), до дня направлення заявнику відповіді на його звернення. Якщо останній день терміну розгляду звернення припадає на неробочий день, то останнім днем терміну вважається перший після нього робочий день.

Термін розгляду пропозицій, заяв та скарг обчислюється від дня їхньої реєстрації у структурному підрозділі Міністерства оборони України, відповідальному за організацію розгляду звернень громадян.

Звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання.

Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказує про отримання рапорту 30.12.2024 року (день реєстрації у військовій частині).

Відтак, рапорт ОСОБА_1 від 27.12.2023 року мав бути розглянутим командиром протягом 30 днів з моменту його реєстрації в стройовій частині. Розглянутим вважається звернення, по якому прийнято рішення та це рішення чи відповідь доведена до військовослужбовця належним чином. Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.

При цьому, відлік 30-денного строку розпочинається з дня отримання військовою частиною такого звернення.

Як свідчить службовий чек «Укрпошти» (а.с. 8) рапорт від 27.12.2023 року про надання нарахування грошового забезпечення, позивачем був надісланий з ІНФОРМАЦІЯ_2 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачем цінним листом та відповідно до трекінгу відстеження отриманий адресатом 28.12.2023 року (а.с. 17). Та як заявлено відповідачем, зареєстровано військовою частиною 30.12.2023 року та присвоєно вхідний №1919/46.

Доказів повідомлення позивача (особу, яка подала звернення) про необхідність додаткового терміну для розв`язання порушених у рапорті ОСОБА_1 питань, матеріали справи не містять.

А відтак, відлік строку на розгляд рапорту позивача розпочався з 31.12.2023 року та кінцевою датою розгляду мала бути 29.01.2024 року.

Позивач до суду звернувся 31.01.2024 року.

Відтак, на час звернення позивача до суду 30 денний строк сплинув, отже відповідач станом не день звернення позивача до суду допустив бездіяльність, що полягає у не розгляді заявленого позивачем рапорту від 27.12.2023 року про нарахування та виплату грошового забезпечення.

Суд звертає увагу, що предметом даного спору є лише бездіяльність відповідача щодо нерозгляду рапорту у встановлені законом порядок та строки; водночас, правомірність дій чи бездіяльності відповідача відносно обставин, які викладені у такому рапорті, не входить до предмету спору у даній справі, а отже судом оцінка таким правовідносинам не надається.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання відповідачем доводів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність його рішень, дій чи бездіяльності, позивач має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України.

З огляду на викладене, відповідачем, всупереч вимогам статті 77 КАС України, не доведено правомірність спірних дій.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_2 щодо розгляду заявленого позивачем рапорту від 27.12.2023 року.

Оскільки позивач від сплати судового збору звільнений, а відповідач доказів понесення судових витрат суду не надав, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 19, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , що полягає у не розгляді рапорту ОСОБА_1 від 27.12.2023 про нарахування та виплату грошового забезпечення.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) розглянути рапорт ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) від 27.12.2023 про нарахування та виплату грошового забезпечення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які зареєстрували електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи. Вказане не позбавляє права таку особу отримати копію судового рішення у паперовій формі за її окремою заявою.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду В.В. НАУМЕНКО