Справа № 240/18067/23
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2024-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м. Житомир справа № 240/18067/23

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шимоновича Р.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, у якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови йому у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу період роботи настоятелем "Парафія Святого Різдва Івана Предтечи Української Православної церкви Київського Патріархату" з 01.09.1994 року по 31.12.2003 року та призначити йому з 01.05.2023 року пенсію по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Обрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що пенсійний орган безпідставно не зарахував позивачу до стажу період роботи настоятелем "Парафія Святого Різдва Івана Предтечи Української Православної церкви Київського Патріархату" з 01.09.1994 року по 31.12.2003 року, у зв`язку з чим порушив його право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 29.06.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 року залучено до участі у справі як співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії даної ухвали.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у відзиві на позовну заяву зазначив, що підтверджений належними документами страховий стаж позивача становить 07 років 05 місяців 05 днів, а тому вважає, що позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності, у зв`язку з відсутність необхідного страхового стажу.

Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області не скористалось правом на подачу відзиву на позов. Тому, відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами докази, всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 01.05.2023 року ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності довічно, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААВ №772387 від 02.05.2023 року.

16.05.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вказану заяву за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішенням від 23.052023 №64 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовило позивачу у призначенні пенсії по інвалідності, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 11 років. Зазначено, що страховий стаж особи становить 7 років 5 місяців 5 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу зараховано усі періоди.

Позивач, вважаючи протиправною відмову у призначенні йому пенсії, звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Статтею 26 Закону України від 23.04.1991 №987-ХІІ "Про свободу совісті та релігійні організації" передбачено, що на громадян, які працюють у релігійних організаціях та створених ними підприємствах, добродійних закладах на умовах трудового договору, поширюється дія законодавства про працю, загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оподаткування.

Згідно з статтею 28 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" громадяни, які працюють у релігійних організаціях, створених ними підприємствах, закладах на умовах трудового договору, а також священнослужителі, церковнослужителі та особи, які працюють у релігійних організаціях на виборних посадах, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на умовах і в порядку, встановлених законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Релігійні організації, їх підприємства та заклади, а у випадках, передбачених законом, також і працівники цих організацій, підприємств, закладів сплачують страхові внески до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, Фонду соціального страхування України, а також збір на обов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України в порядку і розмірах, установлених законодавством.

Усім громадянам, які працюють у релігійних організаціях, їх підприємствах і закладах, державна пенсія призначається і виплачується на загальних підставах відповідно до законодавства.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи, яким установлено інвалідність мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю ІІ та ІІІ груп від 46 років до досягнення 48 років включно - 11 років.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно із статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Матеріалами справи підтверджено, що за результатами розгляду заяви позивача рішенням від 23.05.2023 №64 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовило позивачу у призначенні пенсії по інвалідності, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 11 років. Страховий стаж особи становить 7 років 5 місяців 5 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу зараховано усі періоди.

Разом з тим, довідкою Управління Житомирсько - Овруцької єпархії від 14.06.2023 року №140 підтверджується, що довідка видана протоієрею ОСОБА_1 про те, що він з 30.08.1994 року є настоятилем "Парафія Святого Різдва Івана Предтечи Української Православної церкви Київського Патріархату" по даний час.

Також, відповідно до Указу Епіскопа Житомирського і Овруцького від 30.08.1994 року, ОСОБА_1 призначається настоятилем Церкви Різдва Івана Христителя в с. Івниця Андрушівуського району і по сумісництву настоятилем Церкви в м. Андрушівка, з 01.09.1994 року.

Позивачу до страхового стажу для призначення пенсії зараховані періоди: навчання в Тернопільській духовній семінарії з 01.09.1991 року по 29.07.1994 року, період роботи у ВАТ "Івницька БМЦ" з 12.11.2002 року по 11.08.2003 року та частково періоди роботи з 01.09.2003 року по 28.02.2023 року.

Посилаючись на наявність у зазначених вище документах записів щодо періоду роботи настоятелем "Парафія Святого Різдва Івана Предтечи Української Православної церкви Київського Патріархату", позивач просить суд зобов`язати відповідача зарахувати до його страхового стажу період роботи з 01.09.1994 року по 31.12.2003 року.

З приводу твердження Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області стосовного того, що до заяви про призначення пенсії не було надано документів підтверджуючих роботу в "Парафія Святого Різдва Івана Предтечи Української Православної церкви Київського Патріархату" з 01.09.1994 року по 31.12.2003 року, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 44 Закону №1058-IV у разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.

Також відповідно до ч. 1 ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі.

Крім того, за приписами абзацу четвертого пункту 1.8 розділу I Порядок № 22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії.

Тобто, відповідно до ч. 2 ст. 44 Закону №1058-IV, ч. 1 ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пункту 1.8 Порядку № 22-1 відповідач повинен був до прийняття рішення письмово повідомити позивача про те, які документи йому необхідно подати додатково для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.09.1994 року по 31.12.2003 року, по кожному періоду, що не був зарахований, а у разі неможливості подати такі документи орган Пенсійного фонду зобов`язаний був витребувати такі документи у роботодавця.

Слід зазначити, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Проте, органом Пенсійного фонду не надано суду жодного доказу звернення до роботодавців позивача з вимогою надати відповідні документи, що підтверджують роботу у період, який позивач вважає спірним.

Разом з тим, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 23.05.2023 №№64 про відмову позивачу у призначенні пенсії не містить підстав не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи настоятелем "Парафія Святого Різдва Івана Предтечи Української Православної церкви Київського Патріархату" з 01.09.1994 року по 31.12.2003 року. У рішенні не зазначено, які саме періоди роботи позивача зараховано/не зараховано до страхового стажу. Також не зазначено про необхідність подання позивачем додаткових документів, у разі необхідності.

Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області не було враховано положень ч. 2 ст. 44 Закону №1058-IV, ч. 1 ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пункту 1.8 Порядку № 22-1 та прийнято рішення від 23.05.2023 №№64 про відмову позивачу у призначенні пенсії.

З огляду на встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 23.05.2023 №64, яким відмовлено у призначенні пенсії позивачу є протиправним, а тому належним способом захисту порушеного права позивача буде визнання протиправним та скасування вказаного рішення та зобов`язання повторно розглянути заяву позивача від 16.05.2023 року про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи, що у справі, яка розглядається судом встановлено, що за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області, рішенням якого позивачу відмовлено у призначенні пенсії, то дії зобов`язального характеру щодо повторного розгляду його заяви, має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

Щодо зобов`язання відповідача призначити пенсію з 01.05.2023 року, суд зазначає, що остаточний розмір страхового стажу позивача може бути встановлено лише після зарахування окремих періодів роботи, а тому вимога щодо призначення пенсії по інвалідності є передчасною та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню .

Враховуючи вимоги статті 139 КАС України, підстави для відшкодування позивачу судових витрат у справі, відсутні.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича,7, м. Житомир, 10003, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 23.05.2023 №64, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.05.2023 року про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24 квітня 2024 року.

Суддя Р.М.Шимонович