Справа № 569/23341/23
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 569/23341/23 пров. № А/857/3234/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Доморадової Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 січня 2024 року, прийняте суддею Першко О.О. у м. Рівному, у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції( надалі- відповідач), в якому просить скасувати постанову серії ГАБІ № 249841 по справі про адміністративне правопорушення від 05 червня 2023.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 січня 2024 у задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку, що в ході розгляду справи не встановлено допущення посадовою особою відповідача порушення процесуального порядку розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), що було б достатньою підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що працівники патрульної поліції під час виїзду на виклик не вчинили всіх необхідних дій для встановлення реальних обставин справи. Вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на численні порушення при винесенні постанови.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким скасувати постанову серії ГАБІ № 249841 по справі про адміністративне правопорушення від 05 червня 2023 року.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що інспектором взводу № 2 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Максимовичем І.П. була винесена постанова серії ГАБІ № 249841 по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Як зазначено у вказаній постанові, 05 червня 2023 об 21 год. 58 хв. у м. Рівне по вул. Київській, буд. 40, ОСОБА_1 здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, а саме викликав працівників поліції та повідомив, що йому пошкодили транспортний засіб «Skoda Roomster», номерний знак НОМЕР_1 , хоча такої події не було. В постанові зазначено технічний пристрій 475432.

Згідно постанови, інспектор, враховуючи, що позивач скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП постановив застосувати до позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Порядок оформлення та розгляду в органах Національної поліції України матеріалів про адміністративні правопорушення регулюється положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі Закон №580), Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 №1376 (далі Інструкція №1376) та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону №580 поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

У випадках, передбачених ч. 1, 2 ст. 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Статтею 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Статтею 183 КУпАП передбачено, що за завідомо неправдивий виклик поліції наступає адміністративна відповідальність.

Тлумачення диспозиції ст. 183 КУпАП свідчить, що об`єктивна сторона даного правопорушення полягає у завідомо неправдивому виклику служби поліції. При цьому дії особи спрямовані саме на зрив нормальної роботи такої необхідної для суспільства служби як поліція. Особа викликає поліцію нібито для надання допомоги, знаючи наперед, що у цьому немає ніякої необхідності. Суб`єктивна сторона такого правопорушення характеризується наявністю прямого умислу: особа, повідомляючи певну інформацію поліції, усвідомлює, що вона є неправдивою і бажає даремного виїзду на місце виклику поліцейських.

Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

Однак, відповідач, не перевіривши та не надавши оцінки обставинам, які зумовили позивача зателефонувати до лінії «102», не вивчивши фактичні обставини справи, а також, як встановлено судом, порушивши процедуру, притягнув позивача до адміністративної відповідальності.

Наведений висновок ґрунтується на тому, що 05 червня 2023 мав факт правовідносин позивача з іншими водіями на парковці за адресою АДРЕСА_1 , однак виходячи з матеріалів справи, він добросовісно помилявся в необхідності захисту його прав працівниками поліції, які прибули за його викликом на лінію 102, проте подібне не складає прямого умислу в складі адмінправопорушення передбаченого ст. 183 КУпАП, як помилково вважає сторона відповідача.

Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності прямого умислу в діяннях позивача на завідомо неправдивий виклик поліції, як обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При прийнятті постанови про накладення адміністративного стягнення за правилами ст.252 КУпАП визначено обов`язок відповідача провести оцінку наявним доказам, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до статті 251 КУпАП, відео фіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення.

Проте, копії відеоматеріалів із боді камер співробітників патрульної поліції до матеріалів справи не долучені.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України), суд констатує, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено ОСОБА_1 , жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень.

Щодо посилань апелянта на те, що під час розгляду справи йому не було забезпечено право на адвоката. Колегія суддів з даного приводу роз`яснює, що положення частини першої статті 59 Конституції України «кожен має право на правову допомогу» треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, юридичними та фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Апеляційний суд зазначає, що санкція ст. 183 КУпАП не передбачає застосування адміністративного арешту. Отже, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, а тому подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

В п. 30 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а зазначено, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У своєму рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Як визначено пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (заява № 16437/04), при оцінці доказів судам слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Апеляційний суд дійшов висновку, що відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо).

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового про задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що позов підлягає до задоволення, то судові витрати слід покласти на відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовільнити.

Скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 січня 2024 року в справі №569/23341/23 та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовільнити .

Постанову про адміністративне правопорушення серії ГАБІ №249841 за статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 05 червня 2023 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу скасувати, провадження закрити на підставі пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції Рівненській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) судові витрати в сумі 1342 (одна тисяча триста сорок дві) грн 30 (тридцять ) коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 23.04.2024