Справа № 990/330/23
Суддя: Усенко Євгенія Андріївна
Дата ухвалення: 2024-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року

м. Київ

Справа № 990/330/23

Провадження № 11-21заі24

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідачки Усенко Є. А.,

суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Власова Ю. Л., Воробйової І. А., Гриціва М. І., Желєзного І. В., Короля В. В., Кривенди О. В., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Погрібного С. О., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Шевцової Н. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу № 990/330/23 за позовом ОСОБА_1 до Президента України про визнання протиправними та скасування указів (у частині), апеляційне провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.01.2024 (судді Уханенко С. А. , Кашпур О. В. , Мартинюк Н. М. , Радишевська О. Р. , Смокович М. І. ),

УСТАНОВИЛА:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Адвокат Ангелін І. І. в інтересах ОСОБА_1 (далі також - позивач) подав 15.12.2023 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (далі - Касаційний адміністративний суд) як суду першої інстанції позов до Президента України про визнання протиправними та скасування:

- Указу Президента України від 21.05.2021 № 203/2021 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 14.05.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» в частині введення в дію пункту 667 додатка 1 до рішення Ради національної безпеки та оборони України від 14.05.2021 про застосування до ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Чеченської Республіки, громадянина Російської Федерації, спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій);

- Указу Президента України від 05.10.2021 № 497/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 05.10.2021 «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» у частині пункту 667 додатка 6 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 05.10.2021, яким застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Російської Федерації, громадянина Російської Федерації.

1.2. На обґрунтування позову представник позивача зазначив, що оспорювані укази повністю унеможливили перебування позивача на території України на законних підставах, навіть за наявності у нього дійсного дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання; унеможливили оскаржувані акти і реалізацію позивачем свого права на працю та здійснення підприємницької діяльності, як і користування банківськими, нотаріальними та будь-якими іншими послугами, пов`язаними з набуттям, збереженням та реалізацією свого майна. Враховуючи повний перелік заборон, які розповсюджуються на позивача, оскаржуваними указами повністю нівелюються права позивача як людини, що визначені в Загальній декларації прав людини, яка є обов`язковою для виконання на території України.

1.3. Окрім того, представник позивача зауважує, що всупереч вимогам Закону України «Про санкції» у Ради національної безпеки і оборони України не було обґрунтованих підстав для висновку про вчинення позивачем діянь, за які згідно із цим Законом можуть бути застосовані санкції. Тим більше, відповідач увів в дію рішення про застосування обмежувальних заходів (санкцій) щодо позивача без будь-яких судових рішень, які б встановлювали вину позивача у вчиненні кримінальних або адміністративних правопорушень. Рішення приймалися Радою національної безпеки і оборони України за списками осіб, наданими Кабінетом Міністрів України та Службою безпеки України, без детального дослідження наявності підстав щодо ОСОБА_1 . Водночас надані Кабінетом Міністрів України та Службою безпеки України відносно позивача відомості не відповідають дійсності та є неправдивою інформацією.

1.4. З урахуванням того, що Указ Президента України від 21.05.2021 № 203/2021 був опублікований і набрав чинності 25.05.2021, а Указ Президента України від 05.10.2021 № 497/2021 - 07.10.2021 і що для їх оскарження до суду як індивідуальних правових актів статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) встановлено строк у шість місяців, у позовній заяві адвокат Ангелін І. І. просив поновити позивачу строк звернення до адміністративного суду.

1.5. На обґрунтування заявленого клопотання представник позивача зазначив, що вперше позивач звернувся з позовом про визнання протиправними та скасування зазначених указів у межах установленого КАС строку (справа № 9901/221/21). Проте ухвалою Касаційного адміністративного суду від 21.09.2023 позов залишено без розгляду. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Касаційного адміністративного суду від 21.09.2023 - без змін. Представник позивача вказував, що постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2023 позивач отримав 01.12.2023, після чого у розумний та об`єктивно найближчий строк повторно звернувся до суду із цим позовом. Отже, на думку представника позивача, добросовісне виконання позивачем своїх процесуальних прав та обов`язків, а також тривалість порушення його прав (санкції застосовано безстроково) є підставою для поновлення позивачу пропущеного строку.

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

2.1. Ухвалою Касаційного адміністративного суду від 08.01.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України про визнання протиправними та скасування указів (у частині) повернуто позивачу з підстав, визначених частиною другою статті 123, пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС.

2.2. Так, Касаційний адміністративний суд виходив з того, що ухвалою від 20.12.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з мотивів пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду і визнання судом неповажними наведених позивачем у заяві підстав для його поновлення. У зв'язку із цим суд надав позивачу десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням (у разі наявності) інших підстав для поновлення строку та доказів на їх підтвердження.

2.3. 26.12.2023 представник позивача Ангелін І. І. подав до Касаційного адміністративного суду заяву про поновлення позивачу пропущеного строку на оскарження вище зазначених указів, яку обґрунтував тим, що залишення без розгляду позову у справі № 9901/221/21 не було наслідком недобросовісних дій особисто ОСОБА_1 , а пов`язане з його, адвоката Ангеліна І. І., повторною неявкою до суду. Водночас після отримання постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2023, якою залишено без змін ухвалу Касаційного адміністративного суду від 21.09.2023 про залишення позовної заяви без розгляду, він (представник позивача) не мав змоги одразу повторно подати позовну заяву, оскільки з 04.12.2023 по 08.12.2023 перебував у відрядженні в Закарпатській області, а 11.12.2023 брав участь у судовому засіданні в іншій справі в Касаційному адміністративному суді.

2.4. Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції вказав, що представник позивача - адвокат Ангелін І. І. не зазначив про причини, які завадили йому двічі з`явитися у судове засідання, призначене Касаційним адміністративним судом у справі № 9901/221/21. Водночас проживання ОСОБА_1 в Турецькій Республіці , на чому акцентує увагу його представник, не позбавляло позивача можливості бути обізнаним про стан розгляду справи за його позовом, про хід та результати виконання його адвокатом доручення, можливості подавати до суду процесуальні документи, у тому числі за допомогою засобів електронного зв'язку, а також особисто брати участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції. Крім того, невиконання адвокатом Ангеліним І. І. процесуальних обов`язків у справі № 9901/221/21 не стало підставою для розірвання позивачем укладеного із цим адвокатом договору про надання правової допомоги й відмови від його послуг при повторному зверненні до суду. За таких обставин суд дійшов висновку, що зазначені представником позивача причини пропуску понад два роки строку звернення до суду з позовом не є поважними, оскільки представник позивача пропуск строку звернення до адміністративного суду пов`язує виключно з обставинами розгляду справи № 9901/221/21, що закінчився залишенням позову без розгляду через поведінку позивача та його представника відповідно до частини п`ятої статті 205 і пункту 4 частини першої статті 240 КАС.

3. Короткий зміст апеляційної скарги

3.1. Адвокат Ангелін І. І. подав в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу на ухвалу Касаційного адміністративного суду від 08.01.2024, в якій просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

3.2. Обґрунтовує апеляційну скаргу представник позивача тим, що повторна неявка до суду, внаслідок чого позов ОСОБА_1 було залишено без розгляду, не може впливати на рішення суду першої інстанції у цій справі, оскільки за неявку без поважних причин для позивача вже настали негативні наслідки у вигляді залишення позову без розгляду. Отже, при вирішенні питання про відкриття провадження у цій адміністративній справі суд мав урахувати не поведінку позивача в іншій справі, а те що: позов був залишений без розгляду Касаційним адміністративним судом 21.09.2023, апеляційна скарга позивача залишена Великою Палатою Верховного Суду без задоволення 16.11.2023 (копія постанови отримана позивачем 01.12.2023), повторний позов був поданий 15.12.2023, тобто протягом двох тижнів з дати отримання рішення суду апеляційної інстанції.

3.3. Два роки пропуску строку звернення до суду, на які посилається суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, на думку представника позивача, обумовлені тривалим розглядом попередньої справи, але аж ніяк не з вини позивача та його представника.

4. Рух апеляційної скарги

4.1. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 13.02.2024 відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду від 08.01.2024, а ухвалою від 07.03.2024 призначила справу до розгляду в порядку письмового провадження на 11.04.2024.

5. Позиція відповідача щодо апеляційної скарги позивача

5.1. Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, погоджуючись із наведеними в ухвалі Касаційного адміністративного суду від 08.01.2024 підставами повернення позовної заяви, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а зазначену ухвалу - без змін.

6. Позиція Великої Палати Верховного Суду

6.1. Заслухавши суддю-доповідачку, дослідивши матеріали справи та наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

6.2. Відповідно до пунктів 3 та 5 частини першої статті 171 КАС суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу, та чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

6.3. Згідно із частинами першою та другою статті 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

6.4. На підставі частин першої та другої статті 123 КАС у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

6.5. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

6.6. Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

6.7. ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

6.8. У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

6.9. Таким чином, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

6.10. Оцінюючи обставини звернення ОСОБА_1 з позовом до суду з урахуванням наведених вище висновків ЄСПЛ, а також положень частини другої статті 122 КАС, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що вказаною нормою статті 122 КАС встановлено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, який не ставить під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідує легітимну мету щодо поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом шести місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

6.11. Отже, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

6.12. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

6.13. За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

6.14. З урахуванням того, що Указ Президента України від 21.05.2021 № 203/2021 був опублікований і набрав чинності 25.05.2021, а Указ Президента України від 05.10.2021 № 497/2021 - 07.10.2021, то позовна заява ОСОБА_1 подана з пропуском шестимісячного строку на оскарження обох зазначених рішень суб`єкта владних повноважень, які, в розумінні пункту 19 частини першої статті 4 КАС, є індивідуальними актами.

6.15. Як зазначено вище, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду з позовом, представник позивача виходив з того, що залишення без розгляду позову у справі № 9901/221/21 не було наслідком недобросовісних дій особисто ОСОБА_1 , а пов`язане з повторною неявкою до суду його представника - адвоката Ангеліна І. І. Водночас після отримання постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2023, якою залишено без змін ухвалу Касаційного адміністративного суду від 21.09.2023 про залишення позовної заяви без розгляду, представник позивача не мав змоги одразу повторно подати позову заяву, оскільки з 04.12.2023 по 08.12.2023 перебував у відрядженні в Закарпатській області, а 11.12.2023 брав участь у судовому засіданні в іншій справі в Касаційному адміністративному суді.

6.16. Надаючи оцінку зазначеним представником позивача причинам пропуску строку, суд першої інстанції виходив з того, що наслідки вчинених представником процесуальних дій поширюються й на особу, яку він представляє, незалежно від того, якою є особиста поведінка учасника справи. Оскільки адвокат Ангелін І. І. не зазначив про причини, які завадили йому двічі з`явитися у судове засідання в Касаційному адміністративному суді у справі № 9901/221/21, цей суд не визнав поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовом, що становить понад два роки, які представник позивача пов`язує виключно з обставинами попереднього розгляду цієї справи, що закінчився залишенням позову без розгляду відповідно до частини п`ятої статті 205і пункту 4 частини першої статті 240 КАС.

6.17. Перевіривши обґрунтованість доводів скаржника в апеляційній скарзі та відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.

6.18. Відповідно до статті 42 «Склад учасників справи» КАС (параграф 1 «Учасники справи» глави 4 «Учасники судового процесу» розділу І «Загальні положення» цього Кодексу)учасниками справи є сторони, треті особи. У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

6.19. За частинами першою, другою статті 46 КАС сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

6.20. Позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.

6.21. Згідно із частинами першою та другою статті 55 КАС сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

6.22. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 57 КАС).

6.23. Відповідно до частини першої статті 59 КАС повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна. За частиною четвертою статті 59 КАС повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

6.24. Частиною першою статті 60 КАС регламентовано, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

6.25. За змістом частини першої статті 61 КАС представники учасників справи є учасниками судового процесу.

6.26. Ураховуючи викладене вище адвокат як представник, який бере участь у судовому процесі від імені учасника справи (сторони чи третьої особи), інтереси якого він представляє, наділений і процесуальними правами та обов`язками учасника справи, якого представляє, за умови, що в документі, який підтверджує повноваження представника (ордері, договорі про надання правової допомоги, довіреності) немає застережень про обмеження повноважень.

6.27. Участь адвоката як представника у судовому процесі головним чином і полягає у реалізації процесуальних прав та обов`язків особи, яку він представляє, від імені цієї особи і для цієї особи. Це означає також, що процесуальні дії (рішення, позиція) представника у судовому процесі створюють юридичні наслідки [саме] для особи, від імені якої він діє [адже адвокат як представник не є і не може бути учасником (стороною) правового спору, як і не може мати в ньому особистого інтересу], й особа, яка надала адвокату повноваження щодо її представництва, має теж це розуміти.

6.28. Взаємовідносини адвоката та особи, інтереси якої він представляє (окрім тих, що стосуються обсягу повноважень адвоката), знаходяться поза площиною втручання суду. Водночас участь сторони (третьої особи) у судовому процесі через свого представника (адвоката), що є правом учасника справи, дозволяє суду здійснювати офіційну процесуальну комунікацію із цим представником, а відтак застосовувати до учасника справи, від імені якого цей представник діє, передбачені процесуальним законом наслідки, якщо виникнуть відповідні казуальні підстави.

6.29. Тож, незважаючи на те, що вибір адвоката, який надаватиме професійну правничу допомогу, зокрема у формі представництва інтересів у суді, є правом особи (учасника справи), однак правом, яке передбачає також і настання відповідних юридичних наслідків (як процесуального характеру, так і в матеріально-правовому спорі, переданого на розгляд суду), передовсім для учасника справи. Незнання цього останнім не відміняє настання відповідних наслідків.

6.30. Отже, участь позивача (учасника справи) у судовому процесі через свого представника, повноваження якого належним чином підтверджені, слід розцінювати як участь самого позивача, у зв`язку із чим і наслідки вчинених представником процесуальних дій поширюються на особу, яку представляють (позивача), незалежно від того, якою є особиста поведінка цієї особи. Інше суперечило б самій сутності інституту представництва.

6.31. Наведені вище правові норми дають підстави для висновку, що наслідки неявки в судове засідання учасника справи, визначені у статті 205 КАС, стосуються як позивача, так і його представника, звісно крім випадків, коли суд визнав явку позивача обов`язковою.

6.32. Як уже зазначено, представник позивача, обґрунтовуючи довід, що строк звернення до адміністративного суду ОСОБА_1 пропустив через поважні причини, посилається на ту обставину, що його первинний позов (провадження у справі № 9901/221/21) суд залишив без розгляду і підставою для цього не була поведінка самого позивача. Разом з тим ухвала Касаційного адміністративного суду від 21.09.2023 у справі № 9901/221/21 про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду набрала законної сили з 16.11.2023 і в силу норми частини першої статті 370 КАС є обов'язковою, зокрема, для учасників справи. У зв`язку із цим визначені в цій ухвалі підстави для залишення позову без розгляду не підлягають повторній оцінці, зокрема, за заявою учасників справи. У контексті зазначеного залишення судом без розгляду позову ОСОБА_1 у справі № 9901/221/21 не може бути підставою для поновлення йому строку для звернення до адміністративного суду з позовом, якого стосується ухвала Касаційного адміністративного суду від 08.01.2024.

6.33. Інших підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду представник позивача не наводить.

6.34. Слід погодитися із зауваженням суду першої інстанції, що проживання ОСОБА_1 в Турецькій Республіці (на цьому акцентує увагу адвокат Ангелін І. І.) не позбавляло позивача можливості бути обізнаним про стан розгляду справи за його позовом, про хід та результати виконання його адвокатом доручення, можливості подавати до суду процесуальні документи, у тому числі за допомогою засобів Єдиної судової інформаційно-технічної системи, а також особисто брати участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції. Натомість жодних заяв з приводу особистої участі в розгляді його позову від ОСОБА_1 до суду не надійшло.

6.35. За таких обставин ні матеріалами справи, ні матеріалами апеляційної скарги не підтверджується поважність причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду.

6.36. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що хоча частина восьма статті 169 КАС і передбачає право повторного звернення до адміністративного суду у разі повернення позовної заяви, але разом з тим це не виключає необхідності дотримання встановленого законом порядку відповідного звернення.

6.37. Тож, якщо позов подано з пропуском встановленого законом строку звернення до суду, позивач має обґрунтувати поважність причин, з яких строк був пропущений (у тому числі, якщо це стосується поведінки учасника справи чи його представника, яка передувала відповідному зверненню) з підтвердженням підстав для поновлення строку належними доказами, а суд першої інстанції, у свою чергу, з`ясувати, чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення з позовом поважними.

6.38. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 на підставі частини четвертої статті 169 та частини другої статті 123 КАС через пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду, оскільки скаржник не навів об`єктивних підстав, які б унеможливили його звернення до суду в межах установленого частиною другою статті 122 КАС строку.

6.39. Інші міркування і твердження представника позивача в апеляційній скарзі не спростовують правильності правових висновків Касаційного адміністративного суду, викладених в оскаржуваній ухвалі.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

7.1. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

7.2. Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

7.3. Оскільки суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Президента України про визнання протиправними та скасування указів (у частині), правильно застосував норми процесуального права, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Касаційного адміністративного суду від 08.01.2024 - без змін.

Керуючись статтями 243, 266, 315, 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.01.2024 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідачка Є. А. Усенко

Судді: О. О. Банасько С. Ю. Мартєв

О. Л. Булейко К. М. Пільков

Ю. Л. Власов С. О. Погрібний

І. А. Воробйова О. В. Ступак

М. І. Гриців І. В. Ткач

І. В. Желєзний О. С. Ткачук

В. В. Король В. Ю. Уркевич

О. В. Кривенда Н. В. Шевцова