Справа № 200/1437/24
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2024 року Справа№200/1437/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (адреса: 85302, Донецька область, Покровський район, місто Покровськ, вулиця Мандрика, будинок 7 )

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому просить (з урахуванням уточнення позовних вимог):

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Донецькій області щодо ненарахування і не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів за період з 30.04.2021 року по 09.03.2024 року на суму виплаченого грошового доходу на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі №200/15427/21 відповідно до вимог статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у Донецькій області нарахувати і виплати ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів за період з 30.04.2021 року по 09.03.2024 року на суму виплаченого грошового доходу на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі №200/15427/21 відповідно до вимог статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.05.2021р. по 03.11.2021р - за 6 місяців, відповідно до вимог ч.2 ст.117 КЗпП України в сумі 104315,4 грн. (сто чотири тисячі триста п`ятнадцять гривень) 40 коп.

Ухвалою від 18 березня 2024 року суд залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху та встановив позивачу строк 10 днів з дня отримання ухвали на усунення недоліків шляхом належного оформлення позовної заяви відповідно до вищезазначених норм Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, визначення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.05.2021 року по 03.11.2021 року, яка підлягає стягненню, та надання розрахунку цієї суми, а також зазначення ціни позову. 19 березня 2024 року представник позивача надав заяву про усунення недоліків.

Ухвалою від 20 березня 2024 року суд прийняв до розгляду позовну заяву позивача, відкрив провадження в адміністративній справі № 200/1437/24, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 20 березня 2024 року у Головного управління Національної поліції в Донецькій області витребувані докази у справі.

У період з 03 квітня 2024 року по 16 квітня 2024 року включно головуючий суддя у справі № 200/1437/24 Смагар С.В. перебувала у щорічній основній відпустці.

Ухвалою суду від 17 квітня 2024 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог в адміністративній справі № 200/1437/24.

Ухвалою суду від 17 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів у справі № 200/1437/24, оскільки такий доказ 15 квітня 2024 року позивачем був долучений до матеріалів справи.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином.

За правилами частини 5 та частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що він проходив службу в Бахмутському районному відділі поліції та наказом начальника Головного управління Національної поліції у Донецькій області від 30.04.2021 № 268 о/с позивача звільнено зі служби в поліції через хворобу з 30.04.2021р. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі №200/15427/21, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2023 року, позовні вимоги задоволено частково, зокрема, Зобов`язано Головне управління Національної поліції України (місцезнаходження: Донецька обл., м. Маріуполь, пр-т. Нахімова, буд. 86, ) нарахувати та виплати позивачу індексацію грошового забезпечення за період проходження служби з червня 2016 року по жовтень 2017 року, компенсацію за невикористані дні чергової щорічної відпустки за 4 доби у 2015 році, 45 діб у 2016 році, 45 діб у 2019 році, 2 доби у 2020 році, щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2021 роки у кількості 84 дні, нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні щорічної чергової відпустки за 2021 рік у кількості 15 діб та одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення та раніше виплачених сум. 09.03.2024року на особистий рахунок позивача від Головного управління Національної поліції у Донецькій області було перераховано 102 659,43грн. Отже, повний розрахунок при звільненні відповідач провів з позивачем лише 09.03.2024року, перерахувавши нараховане на виконання рішення суду грошове забезпечення. Разом з тим, відповідачем при здійснені виплати заборгованості не було нараховано грошову компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати доходу та не нараховано середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідач надав суду відзив, в якому заперечував проти задоволення позову ОСОБА_1 , просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що позивач проходив службу в лавах Національної поліції в Донецькій області. У квітні 2021 року ОСОБА_1 було звільнено зі служби. Згодом позивач звернувся до суду з приводу невиплати індексації грошового забезпечення за певний період служби. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27.06.2023 у справі № 200/15427/21 зобов`язано Головне управління нарахувати та виплатити позивачу за період проходження служби з червня 2016 року по жовтень 2017 року, компенсацію за невикористані дні чергової щорічної відпустки за 4 доби у 2015 році, 45 діб у 2016 році, 45 діб у 2019 році, 2 доби у 2020 році, щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2021 роки у кількості 84 дні, нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні щорічної чергової відпустки за 2021 рік у кількості 15 діб та одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення та раніше виплачених сум. Вказане рішення набрало законної сили 21 листопада 2023 року. 09 березня 2024 року позивачу було виплачено на особистий картковий рахунок нараховані на виконання рішення суду кошти в розмірі 102659,43 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 07 березня 2024 року № 1167.

Щодо компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати відповідач зазначив, що умовою для виплати громадянину компенсації, встановленою Законом № 2050- ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою КМУ від 21.02.2001 року № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Тобто, за наявності умов, визначених Законом № 2050-ІІІ, присуджена за рішенням суду сума підлягає компенсації у тому ж самому порядку, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. Коли суми нараховуються на виконання рішення суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. Визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів. При цьому, необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону № 2050-III, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, або відмовити у її виплаті. А тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію. Разом з цим, матеріали справи не містять доказів звернення позивача до ГУНП в Донецькій області щодо виплати зазначеної компенсації. Відповідач зауважує, що нормами спеціального законодавства, якими перш за все регулюються спірні правовідносини, не передбачено нарахування та виплата компенсації поліцейським (звільненим поліцейським) втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати. Зміни в спеціальному законодавстві з питань які виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, що відбулися з 01 травня 2022 року, виключили можливість застосування приписів загального законодавства у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.

Щодо вимоги стягнути з ГУНП в Донецькій області на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відповідач зазначив, що стаття 117 Кодексу законів про працю України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати (грошового забезпечення). За таких обставин, за наявністю спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні статті 117 Кодексу законів про працю України є безпідставним. Більш того, нормами спеціального законодавства взагалі не передбачено виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відтак, посилання позивача при обґрунтуванні своїх позовних вимог на норми загального законодавств є недопустимими, оскільки спірні правовідносини виникли на момент дії Закону № 580 (у редакції від 05.10.2023), яким чітко встановлено що відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби саме в поліції. Відповідач вважає, що ГУНП в Донецькій області, як суб`єкт владних повноважень у спірних правовідносинах, діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, і не порушувало прав та законних інтересів позивача в сфері публічно-правових відносин. Тому правові підстави для задоволення позову із зазначених в ньому підстав відсутні.

Позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що дія Закону № 2050-ІІІ поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності й господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), і стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України та які (відповідні доходи) не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата). Основною умовою для виплати компенсації втрати частини доходу є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому компенсація виплачується в тому ж місяці в якому виплачується заборгованість (одночасно з її виплатою) і також не важливо ця компенсація може бути нарахована самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Разом з тим слід зазначити, що Закон №2050-ІІІ не містить передумови нарахування і виплати компенсації втрати частини доходу - попереднього звернення особи до підприємства, установи, організації з заявою про її виплату. навпаки, Закон №2050-ІІІ містить обов`язок виплати вказаної компенсації в місяці у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, тобто одночасно з виплатою заборгованості. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивач зазначив, що спеціальним законодавством не врегульовано питання щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Разом з тим, строки проведення розрахунку при звільненні, а також відповідальність за недотримання вказаних строків передбачені положеннями статей 116 і 117 Кодексу законів про працю України. У правовідносинах, що є предметом розгляду даної справи, за загальним правилом, пріоритетними є саме норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Положення статей 116 та 117 КЗпП України у даному випадку є повністю застосовними до спірних правовідносин Позивач просить відмовити відповідачу у задоволенні його доводів, викладених у відзиві на позовну заяву та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач надав відзив на уточнену позовну заяву, в якому зазначив, що нормами спеціального законодавства передбачена виплата грошового забезпечення поліцейським не за робочими, а за календарними днями. Відповідач зауважує на тому, що позивач компенсацію за щорічні відпустки та додаткову доплату до грошового забезпечення, на виконання рішення суду вважає, як невиплачене грошове забезпечення на день звільнення. Натомість склад грошового забезпечення поліцейського чітко визначений постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» і Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженим наказом МВС України від 06.04.2016 №260. При звільненні позивачу відповідачем було нараховане грошове забезпечення у повному обсязі. Відповідач наголошує на тому, що стаття 117 Кодексу законів про працю України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати (грошового забезпечення). За наявністю спірних правовідносин що склалися між сторонами, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України є безпідставним. Відповідач звертає увагу, що спір по справі № 200/15427/21 стосувався встановлення права позивача на компенсацію за невикористані відпустки, як учаснику бойових дій за попередні роки. Така компенсація взагалі не передбачена нормами спеціального законодавства, якими регулюються спірні правовідносини. Крім того, причиною затримки належних позивачу виплат є їх спірний характер, який обумовлюється відповідним судовим спором. Тобто, невиплата відповідачем усіх сум належних позивачу при звільненні не носить свавільного характеру. У зв`язку із невчасним розрахунком при звільненні, працівник зазнає втрат, які призводять до фінансових труднощів. У зв`язку з чим, зазначаємо, що позивачем не надано до суду жодного доказу, який підтверджує факт понесення ним фінансових труднощів. У свою чергу, на момент звільнення позивачу у повному обсязі виплачено належну йому заробітну плату (грошове забезпечення). Зазначене свідчить про відсутність у позивача фінансових труднощів з вини відповідача. Щодо визначеного позивачем розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідач зазначає, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Відповідач наполягає на тому, що на момент виникнення спору у цій справі, нормами спеціального законодавства чітко визначено, що відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються Законом України «Про Національну поліцію» та іншими нормативно-правовими актами саме з питань проходження служби в поліції. Нормами спеціального законодавства не передбачено виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Пролетарським РВД МУ УМВС України в Донецькій області 19 червня 2002 року, РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач Головне управління Національної поліції в Донецькій області (), у розумінні пункту 7 частини першої статті 4 КАС України є суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до посвідчення від 16.09.2021 серії НОМЕР_3 позивач є особою з інвалідністю 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції у Донецькій області від 30 квітня 2021 року № 268 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) з 30 квітня 2021 року.

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Донецькій області про:

- визнання протиправними дії щодо не нарахування та невиплати: індексації грошового забезпечення за період проходження служби з червня 2016 року по жовтень 2017 року із визначенням базового місяця при розрахунку січень 2008 року; грошової компенсації за невикористану частину щорічної чергової оплачуваної відпустки за період з 07 липня 2015 року по 30 квітня 2021 року у кількості 126 діб та додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій в кількості 98 діб, виходячи з грошового забезпечення з урахуванням індексації та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 889 від 22.09.2010 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій»; щодо нездійснення перерахунку і виплати одноразової грошової допомоги при звільненні без включення до грошового забезпечення з якого вона була обрахована індексації та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 889 від 22.09.2010 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій»;

- зобов`язання нарахувати та виплатити за виключенням виплачених сум: грошового забезпечення за період проходження служби з червня 2016 року по жовтень 2017 року із визначенням базового місяця при розрахунку січень 2008 року; грошової компенсації за невикористану частину щорічної чергової оплачуваної відпустки за період з 07 липня 2015 року по 30 квітня 2021 року у кількості 126 діб та додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій в кількості 98 діб, виходячи з грошового забезпечення з урахуванням індексації та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 889 від 22.09.2010 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій»; щодо нездійснення перерахунку і виплати одноразової грошової допомоги при звільненні без включення до грошового забезпечення з якого вона була обрахована індексації та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 889 від 22.09.2010 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій»;

- зобов`язання нарахувати і виплатити грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 травня 2021 року по дату ухвалення рішення суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі № 200/15427/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Донецькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження служби з червня 2016 року по жовтень 2017 року, компенсації за невикористані дні чергової щорічної відпустки за 4 доби у 2015 році, 45 діб у 2016 році, 45 діб у 2019 році, 2 доби у 2020 році, щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2021 роки у кількості 84 дні, ненарахування та невиплати компенсації за невикористані дні щорічної чергової відпустки за 2021 рік у кількості 15 діб та одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції України (місцезнаходження: Донецька обл., м. Маріуполь, пр-т. Нахімова, буд. 86, ) нарахувати та виплати ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) індексацію грошового забезпечення за період проходження служби з червня 2016 року по жовтень 2017 року, компенсацію за невикористані дні чергової щорічної відпустки за 4 доби у 2015 році, 45 діб у 2016 році, 45 діб у 2019 році, 2 доби у 2020 році, щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2021 роки у кількості 84 дні, нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні щорічної чергової відпустки за 2021 рік у кількості 15 діб та одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення та раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2023 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі № 200/15427/21 залишено без змін. Рішення набрало законної сили 21 листопада 2023 року.

Суд зазначає, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі № 200/15427/21 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині нарахування і виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 травня 2021 року по дату ухвалення рішення суду, оскільки такі вимоги визнано передчасними.

09 березня 2024 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області на особистий рахунок ОСОБА_1 сплачено грошові кошти в сумі 102659,43 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 1167 від 07 березня 2024 року.

01 квітня 2024 року ОСОБА_1 на адресу Головного управління Національної поліції в Донецькій області направлено заяву щодо нарахування і виплати компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку його виплати.

У відповідь на зазначену заяву Головне управління Національної поліції в Донецькій області листом від 12 квітня 2024 року № У-49/26/02-2024 повідомило, що з метою виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі № 200/15427/21 розрахунок потреби в коштах було направлено до Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку НПУ для належного фінансування. Після надходження відповідного фінансування з державного бюджету, 07 березня 2024 року ОСОБА_1 була нарахована та 09 березня 2024 року виплачена на особистий картковий рахунок індексація грошового забезпечення, компенсація за невикористану щорічну відпустку, одноразова грошова допомога при звільненні (платіжне доручення № 1167 від 07.03.2024 року). Таким чином відсутні правові підстави для проведення розрахунку та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, оскільки відсутня затримка на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам. Крім того, кошторисом не передбачено фінансування зазначених видатків. Бюджетне законодавство забороняє керівникам бюджетних органів брати на себе зобов`язання понад наявні кошторисні призначення, тому ГУНП в Донецькій області не наділено повноваженнями нараховувати та виплачувати вказані виплати. Чинним законодавством можливість або обов`язковість досудового порядку вирішення таких спорів не передбачена.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

При нарахуванні компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати слід керуватися Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат»(далі - Закон № 2050-III), Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів в зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001(далі - Порядок № 159).

Стаття 1 Закону № 2050-III визначає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону № 2050-III, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі страхових виплат). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі органом соціального страхування) добровільно чи на виконання судового рішення.

У відповідності до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 даного Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (пункт 1 Порядку № 159).

Пунктом 2 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, страхові виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Згідно з пунктом 4 цього Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Тобто, з аналізу норм Закону № 2050-III та Порядку №159 вбачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії; 2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата); 3) наявні порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 4) відбулася затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації передбаченої Законом № 2050-ІІІ та Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Компенсація за порушення строків виплати такого доходу, який не має разовий характер, проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Таким чином, за змістом наведених норм обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає лише у випадку порушення встановлених строків їх виплати. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

При цьому, використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив раніше у постановах від 19 грудня 2011 року (справа №6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа №21-2003а16). Такий підхід підтримано і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 3 липня 2017 року (справа №521/940/17).

Суд зазначає, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі №200/15427/21 відповідачем здійснено виплату грошового забезпечення позивача, а саме індексацію грошового забезпечення за період проходження служби з червня 2016 року по жовтень 2017 року, компенсацію за невикористані дні чергової щорічної відпустки за 4 доби у 2015 році, 45 діб у 2016 році, 45 діб у 2019 році, 2 доби у 2020 році, щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2021 роки у кількості 84 дні, компенсацію за невикористані дні щорічної чергової відпустки за 2021 рік у кількості 15 діб та одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення.

Суд не приймає твердження відповідача про те, що підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду, оскільки компенсація, передбачена Законом №2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (перерахованого грошового забезпечення), а не виконання рішення суду. Зважаючи на те, що вказані кошти нараховані в результаті перерахунку та відновлення прав позивача, порушених при їх виплаті, вказана сума є доходом в розумінні статті 2 Закону №2050-ІІІ.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №159/1615/17, від 29.04.2020 у справі №420/2093/16-а та від 16.12.2020 у справі №521/21718/16-а, від 23 грудня 2020 року у справі №640/7975/15-а.

Таким чином, позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати належних сум складових грошового забезпечення за весь час затримки виплати - з 30.04.2021 року (з дати звільнення) по 09.03.2024 року (дату фактичного розрахунку).

Разом з тим, суд зазначає, що 01 квітня 2024 року ОСОБА_1 на адресу Головного управління Національної поліції в Донецькій області направлено заяву щодо нарахування і виплати компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку його виплати.

У відповідь на зазначену заяву Головне управління Національної поліції в Донецькій області листом від 12 квітня 2024 року № У-49/26/02-2024 відмовило позивачу у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку його виплати.

Суд зауважує, що позивач просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Донецькій області щодо ненарахування і не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів за період з 30.04.2021року по 09.03.2024 року відповідно до вимог статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Проте, за встановлених обставин справи, суд зазначає, що у даному випадку мають місце протиправні дії Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку його виплати.

Щодо вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» №95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Цьому визначенню відповідає й поняття грошового забезпечення, що відповідно до закону виплачується за рахунок держави поліцейським.

Однією з встановлених державою гарантій права на своєчасне одержання винагороди за працю є передбачений Кодексом законів про працю України обов`язок роботодавця виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Відповідно до статті 94 Закону України від 2 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано Постановою Кабінету Міністрів від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова №988) та Наказом Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання» від 06.04.2016 №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799 (далі - Порядок №260).

Зазначені нормативно-правові акти є нормами спеціального законодавства і підлягають застосуванню при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та у випадку виникнення спорів з цього приводу.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських (зокрема, виплат, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення)) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

У рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Кодекс законів про працю України, яким врегульовані гарантії захисту конституційного права особи на оплату праці.

Абзацом 1 частини 1 статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За правилами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Відповідно до положень статті 117 КЗпП України (в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин) в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ положення статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Закон України № 2352-ІХ та відповідно і нова редакція статті 117 КЗпП України набрали чинності з 19.07.2022.

Отже, відповідно до положень статті 117 КЗпП України, у редакції, чинній до внесення змін Законом № 2352-ІХ, оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто стаття 117 КЗпП України не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.

Разом із тим, відповідно до статті 117 КЗпП України, у чинній редакції, згідно з Законом № 2352-ІХ, час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

За обставин цієї справи остаточний розрахунок з позивачем всіх належних сум при звільненні, зокрема індексації грошового забезпечення, компенсації за невикористані дні чергової щорічної відпустки, щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій та одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення, здійснений відповідачем лише 09 березня 2024 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі № 200/15427/21, а періодом, протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належних позивачеві сум, є проміжок часу з 01 травня 2021 року (з дня, наступного за датою звільнення) по 08 березня 2024 року включно.

У разі коли спірний період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні одночасно охоплюється дією редакцій статті 117 КЗпП України, як до змін, внесених Законом № 2352-ІХ та і після їх внесення, то за такого правового врегулювання спірний період варто умовно поділяти на 2 частини: до набрання змінами чинності 19.07.2022 і після цього.

Період з 01.05.2021 до 19.07.2022 (до набрання чинності Законом №2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом №2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.

Проте, період з 19.07.2022 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями. До цього періоду застосовувати практику Верховного Суду, зокрема, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15 недоречно, адже вона була сформована за попереднього нормативного регулювання спірних правовідносин.

Аналогічний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 29.01.2024 №560/9586/22, від 15.02.2024 у справі №420/11416/23 від 22.02.2024 у справі №560/831/23, від 29.02.2024 у справі №460/42448/22, від 14.03.2024 у справі №560/6960/23 та від 13.02.2024 у справі №380/10080/22.

Проте, суд зауважує, що позивач в позовній заяві просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців, як того вимагає стаття 117 КЗпП України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ.

З урахуванням положень частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд не вбачає підстав для виходу за межі позовних вимог в цій частині.

Щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає відшкодуванню позивачу, суд зазначає таке.

Середній заробіток за весь час затримки розрахунку слід обчислювати згідно Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100).

Згідно з підпунктом «л» пунктом 1 Порядку №100 цей порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата (абзац четвертий пункту 2 розділу ІІ Порядку №100).

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Згідно з підпунктом «б» пункту 4 розділу ІІІ Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Пункт 9 розділу І Порядку №260 визначено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Згідно з пунктом 11 Розділу І Порядку №260 грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення. Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років з дня виникнення права на їх отримання.

Разом із тим, Порядок №260 не містить правил розрахунку середньоденного грошового забезпечення у разі затримки розрахунку з поліцейським.

У свою чергу, пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньо заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає присудженню на користь позивача з відповідача, правильним є обчислення не у робочих, а у календарних днях для обрахунку грошового забезпечення.

Вказаний висновок судом постановлено за результатами аналізу постанов Верховного Суду щодо подібних за змістом правовідносин: від 21.11.2018 справа №808/928/16, від 17.01.2019 справа №805/2706/17-а, від 18.04.2019 справа №806/889/17, від 24.07.2019 справа №805/3167/18-а.

Так, відповідно до довідки про середній розмір грошового забезпечення за останні два місяці, що передували звільненню ОСОБА_1 , від 28 березня 2024 року № 144, наданої Головним управління Національної поліції в Донецькій області, середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складає 579,53 грн.

Як вже зазначалося раніше, позивач просить стягнути середній заробіток за шість місяців, відповідно до статті 117 КЗпП України в редакції Закону №2352-IX, при цьому визначає період з 03.05.2021 року по 03.11.2021 року, що за підрахунками позивача складає 180 календарних днів).

Проте, як встановлено судом, позивач був звільнений 30 квітня 2021 року, отже, періодом, за який підлягає стягненню середній заробіток, є період з 01.05.2021 року (день, наступний за датою звільнення) по 01 листопада 2021 року включно, що складає 184 календарних дні.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 106633,52 грн. (579,53 грн. (середньоденне грошове забезпечення) х 184 (час затримки)).

При цьому, суд не бере до уваги посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц щодо зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, з огляду на наступне.

Верховний Суд у постановах від 29.02.2024 у справі №460/42448/22, від 22.02.2024 у справі № 560/831/23, від 15.02.2024 у справі №420/11416/23, від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22, від 30.11.2023 у справі №380/19103/22 та від 28.06.2023 у справі № 560/11489/22 зауважив на тому, що правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц викладено щодо приписів статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2352-ІХ.

Наведений у цій постанові підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема, того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки на той час стаття 117 КЗпП України не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.

Разом із тим, відповідно до статті 117 КЗпП України, у чинній редакції, згідно з Законом № 2352-ІХ, час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

За висновком Верховного Суду у вказаних справах у разі коли спірний період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні одночасно охоплюється дією редакцій статті 117 КЗпП України, як до змін, внесених Законом № 2352-ІХ та і після їх внесення, то за такого правового врегулювання спірний період варто умовно поділяти на 2 частини: до набрання змінами чинності 19.07.2022 і після цього.

Верховний Суд у постанові від 14 березня 2024 року у справі № 560/6990/23 зазначив: «… у цій справі період з 19.06.2021 до 19.07.2022 (до набрання чинності Законом №2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.

Проте, період з 19.07.2022 по 28.03.2023 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Аналогічний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 29.02.2024 у справі №460/42448/22, від 22.02.2024 у справі № 560/831/23, від 15.02.2024 у справі №420/11416/23, від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22 та від 28.06.2023 у справі № 560/11489/22.

Отже, суди попередніх інстанцій діяли правильно, коли для належного і ефективного способу захисту позивача вважали за необхідне визначити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню.

Водночас у межах цієї справи належить враховувати норми статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19.07.2022, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. А також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.».

Отже, враховуючи наведені вище висновки Верховного Суду, принцип співмірності суми відшкодування щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові, застосуванню не підлягає, оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні судом розрахований виходячи з меж позовних вимог за шість місяців відповідно до статті 117 КЗпП України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ.

З приводу посилання відповідача щодо нерозповсюдження статті 117 Кодексу законів про працю України на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати (грошового забезпечення), суд зазначає таке.

Як свідчить зміст рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Меньшакова проти України», позовні вимоги у спорі, який передано на розгляд Суду, ґрунтувались на тому, що стаття 117 КЗпП України надавала заявниці право на отримання компенсації за несвоєчасну виплату заборгованості із заробітної плати до дня її фактичної виплати, навіть за періоди невиконання рішення, якими присуджувалась така виплата.

Аналізуючи застосування судами статей 116 та 117 КЗпП України, ЄСПЛ у рішенні «Меньшакова проти України» вказав, що обґрунтуванню, наведеному судами, не вистачає чіткості і ясності, оскільки суди детально не розглянули двояку дію статті 117 КЗпП України, однак це не свідчить про жодні прояви несправедливості чи свавілля, і процесуальні обмеження доступу заявниці до суду не застосовувались непропорційно.

Тому за висновком ЄСПЛ не було порушення статті 6 Конвенції щодо скарги заявниці на відсутність доступу до суду (п. 59 рішення).

За таких обставин Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.05.2020 справа № 810/451/17 дійшла висновку про те, що немає жодних підстав вважати, що ЄСПЛ надав для застосування на національному рівні тлумачення приписів статті 117 КЗпП України всупереч практиці Верховного Суду України (постанова від 15 вересня 2015 року, провадження № 21-1765а15). Вказане рішення ЄСПЛ не може розглядатися як підстава для відступу від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 15 вересня 2015 року у справі № 21-1765а15.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17.

Умовами застосування частини 1 статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням цього обов`язку. Саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина 1 статті 117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина 2 статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Отже, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині 1 статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Отже, доводи ГУ НП в Донецькій області зазначені у відзиві, суд відхиляє.

Зважаючи на приписи частини 2 статті 116 КЗпП України, відповідач зобов`язаний був виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення в повному обсязі у день звільнення 30 квітня 2021 року, проте виконав свій обов`язок зі сплати лише 09 березня 2024 року в розмірі 102659,43 грн.

Враховуючи, що працівнику не виплачена належна йому частина грошового забезпечення в день звільнення, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку є правомірними.

Частиною другою статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Нормами частини 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Приписами частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За встановлених судом фактичних обставин справи та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом:

визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції у Донецькій області щодо відмови у нарахуванні і виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати за період з 30.04.2021 року по 09.03.2024 року на суму виплаченого грошового доходу на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі №200/15427/21 відповідно до вимог статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»;

зобов`язання Головне управління Національної поліції у Донецькій області нарахувати і виплати ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати за період з 30.04.2021року по 09.03.2024 року на суму виплаченого грошового доходу на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі №200/15427/21 відповідно до вимог статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»;

стягнення з Головного управління Національної поліції у Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.05.2021 року по 01.11.2021 року відповідно до вимог статті 117 КЗпП України в сумі 106633 (сто шість тисяч шістсот тридцять три) гривні 52 копійки.

Позивач, відповідно до норм Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому питання щодо розподілу судових витрат у даній справі судом не вирішується.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (адреса: 85302, Донецька область, Покровський район, місто Покровськ, вулиця Мандрика, будинок 7 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Донецькій області (адреса: 85302, Донецька область, Покровський район, місто Покровськ, вулиця Мандрика, будинок 7 ) щодо відмови у нарахуванні і виплаті ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати за період з 30.04.2021 року по 09.03.2024 року на суму виплаченого грошового доходу на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі №200/15427/21 відповідно до вимог статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Донецькій області (адреса: 85302, Донецька область, Покровський район, місто Покровськ, вулиця Мандрика, будинок 7 ) нарахувати і виплати ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати за період з 30.04.2021року по 09.03.2024 року на суму виплаченого грошового доходу на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі №200/15427/21 відповідно до вимог статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Донецькій області (адреса: 85302, Донецька область, Покровський район, місто Покровськ, вулиця Мандрика, будинок 7 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.05.2021 року по 01.11.2021 року відповідно до вимог статті 117 КЗпП України в сумі 106633 (сто шість тисяч шістсот тридцять три) гривні 52 копійки.

Рішення ухвалене та повне судове рішення складено 25 квітня 2024 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вст. пну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар