Справа № 295/17667/23
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2024-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 295/17667/23

Головуючий у 1-й інстанції: Лєдньов Д.М.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

23 квітня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Капустинського М.М. Сапальової Т.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Надольна М. С.,

представника позивача: Річко О. О.,

представника відповідача: Юхимчук О. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом Громадянина Ісламської Республіки ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про скасування рішення про примусове видворення з України,

В С Т А Н О В И В :

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Позивач звернувся із позовом до суду в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення від 25.08.2023 за №2 про примусове видворення за межі території України громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 .

ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14.03.2024 в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що характер даних про особу, підстави його перебування свідчать про обґрунтованість прийнятого рішення від 25.08.2023 про примусове видворення за межі території України громадянина Ісламської Республіки ОСОБА_2 , визначені законом права особи при розгляді питання застосування адміністративно-правового заходу не порушено.

ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та прийнято рішення про примусове видворення у день його звільнення з місць позбавлення волі, відсутність об`єктивної можливості у особи щодо звернення до відповідних органів про відновлення документів чи отримання дозвільних документів для перебування на території України, відсутність потреби в ідентифікації особи, оскільки її особу встановлено при звільненні з місць позбавлення волі, відсутність доказів, що особа буде ухилятися від виїзду з території України.

Зазначено, що позивач володіє російською мовою на низькому рівні, а українською не володіє взагалі, проте він не був забезпечений належним перекладачем, що позбавило його можливості звертатися до міграційного органу з відповідною заявою.

Також вказано, що перебуваючи в ПТПІ, позивач подав заяву про надання йому статусу біженця через адміністрацію ПТПІ.

Крім того відповідачем не враховано загальновідому інформацію про країну походження позивача.

ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що паспортного документа та будь-якого іншого ідентифікуючого документа, що посвідчує особу (окрім довідки про звільнення, наданої іноземцем) та який би надавав право на виїзд з України у ОСОБА_1 немає. До підрозділів/органів ДМС заяв з приводу оформлення документів, які б дозволяли іноземцю перебувати в Україні на законних підставах, не надходило.

Зазначено, що позивач не був позбавлений права звернення до відповідних органів про відновлення документів чи отримання дозвільних документів для перебування на території України під час перебування у місцях позбавлення волі, проте таким правом не скористався.

V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою суду від 15.04.2024 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду на 23.04.2024 о 09:50 год.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд задовольнити її повністю.

Представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги.

VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Позивач відбув покарання з 17.08.2010 по 25.08.2023 на підставі вироку Деснянського районного суду м. Києва від 27.12.2011, звільнений 25.08.2023.

Постановою Богунського відділу у місті Житомирі Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області від 25.08.2023 в результаті виявлення обставин проживання громадянина Ісламської республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, вирішено питання накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст.203 КУпАП.

Рішенням провідного спеціаліста Богунського відділу у місті Житомирі Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області від 25.08.2023 вирішено примусово видворити громадянина Ісламської республіки ОСОБА_2 .

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2023 у справі №295/11441/23 ухвалено затримати громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення видворення за межі території України, для розміщення в пункті тимчасового перебування іноземців строком на 6 (шість) місяців.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до міграційного органу із заявою щодо отримання статусу біженця відповідно до Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Отримане за результатами розгляду такої заяви рішення оскаржується позивачем в суді (справа №140/607/24).

VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.ч. 1, 4, 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі Закон № 3773-VI) іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

У відповідності до ч.ч. 1, 8 ст. 30 Закону № 3773-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Згідно зі ст. 31 Закону України № 3773-VI іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звільнення після відбуття вироку у позивача відсутні документи, які б надавали право законно перебувати на території України, на особистому рахунку особи кошти відсутні, законних джерел доходу в Україні не має, не працевлаштований.

При цьому судом першої інстанції враховано, що станом на час прийняття рішення про примусове видворення позивач не звертався із заявою визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем вказано, що до органів міграційної служби заяв з приводу оформлення документів, які б дозволяли іноземцю перебувати в Україні на законних підставах не надходило.

Статтею ст. 7 Закону № 3773-VI передбачено, що оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Статтею 8 цього ж Закону вказано, що під час співбесіди заявнику, який не володіє українською або російською мовами, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, забезпечує перекладача з мови, якою заявник може спілкуватися. Заявник має право залучити перекладача за свій рахунок або за рахунок інших юридичних чи фізичних осіб.

Згідно повідомлення ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)» позивач володіє російською мовою на низькому рівні, а українською не володіє взагалі. Тобто самостійно, без сторонньої допомоги з боку адміністрації установи виконання покарання він не міг самостійно письмово звернутися ні до дипломатичних установ, ні до органів ДМС України.

В судовому засіданні представник відповідача, пояснила, що особа, яка була залучена як перекладач, не мала будь яких документів які б посвідчували її знання мови, якою володіє позивач.

Колегія суддів приймає доводи представника позивача про те, що позивач є громадянином Афганістану, не знає української мови і є неписемним. В установі виконання покарання у позивача були відсутні можливості отримання кваліфікованої правової допомоги щодо отримання ним документів (як паспортного документу, так і документів, що давали б право на проживання в Україні). Самостійно звернутися до органів ДМС позивач не міг так як не був забезпечений перекладачем.

Водночас, відразу після звільнення з установи виконання покарання (в той же день) позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, а також прийнято відносно нього рішення про примусове видворення.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з посиланнями позивача, що він був позбавлений можливості звернутися до компетентних органів для з`ясування його статусу та отримання документів.

Не забезпечення позивача перекладачем призвело до порушення процедури прийняття відповідачем оскаржувного рішення, оскільки позивач не був належним чином обізнаний про свої права та не мав змоги звернутися до міграційного органу із відповідною заявою за відсутності перекладача.

Згідно пояснень представника позивача в подальшому після звільнення з установи виконання покарань позивач звертався до міграційного органу із заявою про надання йому статусу біженця через адміністрацію ПТПІ. Отриману за результатами розгляду заяви відповідь позивачем оскаржено в суді (справа №140/607/24).

Відтак колегія суддів враховує, що позивачем вживаються заходи для отримання статусу біженця.

Отже, оскаржуване рішення відповідачем прийнято передчасно, без надання позивачу можливості скористатися своїми правами.

Крім того, відповідачем в оскаржуваному рішенні не враховано та не надано оцінки обставинам щодо можливої загрози життю позивача, безпеці чи свободі в країні походження, оскільки законом прямо заборонено примусове повернення/видворення іноземців до країни де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що допущені відповідачем порушення процедури прийняття рішення щодо видворення призвели до порушення прав позивача, крім того рішення прийняте без урахування всіх обставин справи, відтак рішення від 25.08.2023 за №2 про примусове видворення за межі території України громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 є передчасним, а тому підлягає скасуванню.

VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 березня 2024 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 25 серпня 2023 року за №2 про примусове видворення за межі території України громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 .

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст. 272, 328, 329 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Капустинський М.М. Сапальова Т.В.