Справа № 753/11353/23
Суддя: Кулик С. В.
Дата ухвалення: 2024-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-а/753/107/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року м. Київ

Дарницький районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кулика С.В., при секретарі Скобіоли О.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного інспектора з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради Серяк Євгенія Михайловича, та Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради, третя особа Товариство з обмеженою відповідальності «Укртрансконтракт» про визнання протиправними дії та рішень суб`єкта владних повноважень, скасування постанови та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Дарницького районного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 , з позовом до Головного інспектора з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради Серяк Є.М., та Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради, третя особа ТОВ «Укртрансконтракт» про визнання протиправними дії та рішень суб`єкта владних повноважень, скасування постанови та стягнення коштів.

В обґрунтування позову зазначено, що 22.06.20023 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 , прибувши до місця знаходження її робочого місця, припаркувала свій автомобіль за адресою: м. Київ, вул. Волоська 2/19, на краю тротуару, де для руху пішоходів залишилось щонайменше 2 м., тобто залишила свій транспортний засіб припаркованим відповідно до норм п. 15.10(в) ПДР України. Біля 12:00 год., на телефон позивача надійшло повідомлення через додаток «Київ цифровий», про те, що її автомобіль було евакуйовано на штрафний майданчик. Після чого позивач була вимушена сплатити суму 1270,00 грн., за послуги евакуатора, 144,00 грн., за збереження транспортного засобу, 340,00 грн., штраф за порушення правил ПДР України. Позивачу було вручено копію Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 22.06.2023 року, який складений головним інспектором з паркування ДТІ виконавчого органу КМР Серяком Є.М., та повідомлено про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП. З фотокопій, які через деякий час стали доступні в додатку «Київ цифровий» стало відомо, що причиною створення перешкод для руху пішоходів були саме дії водія транспортного засобу «Citroen», державний номерний знак НОМЕР_2 , який здійснив неналежне паркування свого автомобіля, вже після того як був припаркований автомобіль позивача. Зазначила, що як вбачається з фотознимків, позивач здійснив паркування свого автомобіля, на краю тротуару, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2м. При цьому інспектором у порушення порядку «тимчасового затримання інспекторами транспортних засобів та їх зберігання затвердженої постановою КМУ №990 від 14.11.2018 року» не було зроблено заміри автомобіля до нерухомих об`єктів, а саме будівлі яка була з іншого боку тротуару, а зроблено замір до припаркованого автомобіля «Citroen», державний номерний знак НОМЕР_2 , який не може бути розцінений як нерухомий об`єкт. Крім того зазначила, що факт незаконного притягнення її до адміністративної відповідальності та затриманням її автомобіля, спричинив стрес внаслідок високої тривоги про зникнення автомобіля і звернення до поліції, втраті впевненості у своїх можливостях забезпечити своє життя, зокрема пересування на транспортному засобі, необхідність відлучитись від виконання своїх трудових обов`язків на роботі на декілька годин та необхідності шукати допомоги, щоб дістатись до штраф майданчику, внаслідок чого їй була завдана моральна шкода. З урахуванням викладеного просить суд визнати протиправними дії головного інспектора з паркування по примусовій евакуації транспортного засобу, визнати протиправною, скасувати постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення, провадження по справі закрити, та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань, майнову шкоду у розмірі 1886,70 грн., моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 3500,00 грн., та витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.09.2023 року відкрито провадження у справі, у порядку спрощеного позовного провадження, призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримала з викладених в ній підстав, наполягала на її задоволенні.

Відповідач у судове засідання не з`явився направив на адресу суду відзив в обґрунтування якого зазначено, що з позовної заяви вбачається, що позивачем не заперечується факт зупинки належного їй транспортного засобу за адерсою: м. Київ, вул. Волоська, 2/19, проте позивач не згодна з кваліфікацією правопорушення та тим, що її транспортний засіб створював перешкоду для руху пішоходів. Зазначив, що як вбачається з фотознімків, які додаються до відзиву на позовну заяву, транспортний засіб позивача створює перешкоду для руху пішоходів, які рухаються по вул. Волоська, 2/19 в м. Києві, окрім того пішоходів які переходять дорогу, оскільки вони вимушені змінювати свою траєкторію руху. Головним інспектором Серяком Є.М. , зафіксовано відстань між двома транспортними засобами для демонстрації того, що для пішоходів, у тому числі осіб з інвалідністю на спеціальних засобах пересування та пішоходів із дитячими візками, унеможливлений рух внаслідок розташування позивачем належного їй транспортного засобу на вказаній ділянці, чим порушено вимоги п.15.10д ПДР України. Зазначив, що посилання позивача на ту обставину, що транспортний засіб «Citroen», державний номерний знак НОМЕР_2 , який був розташований поруч із з транспортним засобом позивача був припаркований після паркування позивачем її транспортного засобу, не звільняє останню від відповідальності за порушення саме нею вимог п.15.10 д ПДР України. Тому вважає, що інспектор діяв в рамках свої повноважень та у відповідності із діючим законодавством. З урахуванням викладеного просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Від позивача надійшла відповідь на відзив відповідно до якого зазначено, що фотознимків які надав відповідач, не можна встановити, що саме діями позивача було вчинено вказане правопорушення, а навпаки вказані докази підтверджують факт стоянки автомобіля позивача відповідно до п.15.10(в) ПДР України. При цьому надані докази підтверджують обгрунутвання позовних вимог позивача, щодо того, що саме в діях водія автомобіля «Citroen», державний номерний знак НОМЕР_2 , є склад вказаного адміністративного правопорушення. Крім того зазначила, що надані докази замірів між двома автомобілями не є належним доказом вчинення саме позивачем адміністративного правопорушення, оскільки вони зроблені в супереч вимогам п.6 Порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання затвердженої постановою КМУ від 14.11.2018 року № 990. Вказала, що відповідач, заперечуючи проти позову, не довів належними та допустимими доказами, факт вчинення позивачем зазначеного адміністративного правопорушення, сам факт винесення постанови не є доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Судом встановлено, що 22.06.2023 року головним інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Серяком Є.М., відносно ОСОБА_1 , було складено постанову серії 1КІ № про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису), згідно із якою на позивача, у зв`язку з порушенням нею п. 15.10, д) Правил дорожнього руху, було накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 680 грн.

22.06.2023 року головним інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Серяком Є.М., було складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно з квитанціями 22.06.2023 року ОСОБА_1 сплатила за послуги з евакуації автомобіля у розмірі 1270,00 грн., за послуги з його зберігання у розмірі 144,00 грн., та штраф у розмірі 340,00 грн.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 3 Закону № 580-VIII закріплено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 15.10. «д» ПДР стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобіл або створить перешкоду для руху пішоходів.

Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу (примітка до ст. 14-2 КУпАП).

Згідно з ст. 279-1 КУпАП у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 142 цього Кодексу. Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 142 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 142 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Статтею 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У частині третій статті 283 КУпАП передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє суду дійти висновку, що достатньою та необхідною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 73, 74 КАС України.

Пункт 4.1 Правил дорожнього руху передбачає рух пішоходів по тротуарах і пішохідних доріжках.

Згідно п. 1.10 пішохідна доріжка - це доріжка з покриттям, призначена для руху пішоходів, виконана в межах дороги чи поза нею і позначена знаком 4.16.

Тротуар - елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном.

Відповідно до п. 15.10 ПДР України встановлюється заборона стоянки: a) у місцях, де заборонена зупинка; б) на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками); в) на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м; г) ближче 50 м від залізничних переїздів; ґ) поза населеними пунктами в зоні небезпечних поворотів і випуклих переломів поздовжнього профілю дороги з видимістю або оглядовістю менше 100 м хоча б в одному напрямку руху; д) у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів; е) ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства; є) на газонах.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положення ст. 7 КАС України передбачає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Позиція сторін має бути визначеною юридично і доведеною безспірними доказами, якими в даній справі є конкретні документи та матеріали.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Аналізуючи матеріали справи, та додані фотознімки з яких вбачається, що транспортний засіб позивача припаркований поза межами проїзної частини на тротуарі. З вказаних фотознимків не вбачається, що саме транспортний засіб позивача робить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів. При цьому поруч на тротуарі був припаркований інший транспортний засіб який створював перешкоду, крім того доказів того, що зазначена ділянка дороги використовується для руху пішоходів відповідачем не надано, а з наданих фотознімків вказане встановити неможливо, інших переконливих доказів вчинення позивачем інкримінуємого їй правопорушення відповідачем не надано.

Сама по собі постанова про адміністративне правопорушення, складена відповідачем, не може оцінюватися судом в розумінні ст. ст. 73, 74 КАС України у якості належних і допустимих доказів, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному судочинстві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків,встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Докази суду надають учасники справи.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності своїх дій при винесенні постанови, в порушення ч.2 ст. 77 КАС України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП є недоведеним та безпідставним, а тому підлягає скасуванню.

Щодо вимог позивача про визнання протиправними дій Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по примусовій евакуації її транспортного засобу на спеціальний штраф майданчик, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 265-2 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені, зокрема частинами третьою, четвертою і п`ятою статті 122 КУпАП (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), працівник уповноваженого підрозділу України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно з частиною 3 статті 265-2 КУпАП у разі якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху або не створює загрозу безпеці руху, крім розміщення транспортного засобу на місцях, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, такий транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик. Випадки тимчасового затримання транспортного засобу та доставлення його для зберігання на спеціальний майданчик визначені частиною третьою статті 265-4 цього Кодексу. При тимчасовому затриманні транспортного засобу місце розташування такого транспортного засобу має бути обов`язково зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису). Інформація про тимчасове затримання транспортного засобу має невідкладно передаватися на абонентський номер рухомого (мобільного) зв`язку та на адресу електронної пошти, зазначені належними користувачами або особами, за якими зареєстровані транспортні засоби, відповідно до статті 279-4 цього Кодексу.

Тобто, виключною підставою для доставлення затриманого транспортного засобу для зберігання на спеціальний майданчик якщо транспортний засіб суттєво перешкоджає дорожньому руху.

Стаття 265-4 КУпАП визначає, що тимчасове затримання транспортного засобу інспектором з паркування здійснюється шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора і дозволяється виключно у випадках, встановлених цією статтею. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється у разі вчинення порушення, передбаченого частиною третьою статті 122 (порушення правил зупинки, стоянки в межах відповідного населеного пункту), частиною першою статті 152-1 цього Кодексу, у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті, а так само у разі вчинення порушення, передбаченого частиною другою статті 152-1 цього Кодексу.

Для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб: 1) поставлено на проїзній частині у два і більше рядів; 2) розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме: а) на залізничних переїздах; б) на трамвайних коліях; в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, у тунелях; г) на пішохідних переходах і ближче 10 метрів до них з обох боків, крім випадків зупинки для надання переваги в русі; ґ) на перехрестях та ближче 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на ній пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга; д) на проїзній частині, де відстань між суцільною лінією розмітки чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 метрів; е) ближче 30 метрів від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а за їх відсутності - ближче 30 метрів від дорожнього знака такої зупинки з обох боків; є) ближче 10 метрів від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання; ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився; з) ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду; 3) своїм розташуванням робить неможливим рух інших транспортних засобів або створює перешкоду для руху пішоходів, у тому числі осіб з інвалідністю на спеціальних засобах пересування та пішоходів із дитячими колясками; 4) розташовано на виділеній смузі для руху громадського маршрутного транспорту; 5) розташовано на позначеній відповідними дорожніми знаками та/або дорожньою розміткою велодоріжці; 6) перешкоджає руху або роботі снігоприбирального та іншого технологічного комунального транспорту у разі запровадження надзвичайного стану або у разі оголошення окремої місцевості зоною надзвичайної екологічної ситуації; 7) порушує схему паркування транспортних засобів таким чином, що він блокує проїзд по двох або більше смугах руху.

При тимчасовому затриманні транспортного засобу місце розташування такого транспортного засобу має бути обов`язково зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису).

Інспектори з паркування зобов`язані невідкладно інформувати про тимчасове затримання транспортного засобу відповідні підрозділи Національної поліції із зазначенням державного номера затриманого транспортного засобу, точного часу його затримання та місця зберігання (адреса та телефони спеціального майданчика чи стоянки), розміщувати цю інформацію на офіційному веб-сайті виконавчого органу відповідної місцевої ради, а також передавати повідомлення про тимчасове затримання транспортного засобу на абонентський номер рухомого (мобільного) зв`язку та адреси електронної пошти, зазначені належними користувачами або особами (від імені осіб), за якими зареєстровані транспортні засоби, відповідно до статті 279-4 цього Кодексу.

Повернення транспортного засобу, затриманого шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особі, яка ввезла транспортний засіб на територію України, або особі, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення правопорушення, відбувається невідкладно за зверненням такої особи після сплати штрафу за вчинене правопорушення та оплати вартості послуг із транспортування та/або зберігання транспортного засобу.

Оскільки відповідачем належними та допустимими доказами не доведено, що розміщення затриманого транспортного засобу позивача суттєво перешкоджало дорожньому руху чи створювало загрозу безпеці руху, суд вважає, що при складанні акту про огляд та затримання транспортного засобу дії інспектора не відповідали вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 265-2 КУпАП.

Крім того, відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП, виключає, згідно вимог ст. 265-4 КУпАП, застосування до неї такого заходу забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення як тимчасове затримання транспортного засобу.

Таким чином, позов в частині визнання протиправними дій головного інспектора з паркування ДТІ виконавчого органу КМР (КМДА) по примусовій евакуації 22.06.2023 року транспортного засобу Honda CR-V, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , на спеціальний штрафмайданчик підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особи.

За таких обставин, наявні підставі для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , у частині скасування постанови про адміністративне правопорушення, закриття справи про адміністративне правопорушення та відшкодування їй матеріальної шкоди, понесеної на послуги з евакуації та зберігання його транспортного засобу на штрафному майданчику.

Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі N 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року по справі N 750/6330/17 та відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 09 липня 2019 року у справі №9901/21/19 зазначив наступне: «отриманню беззаперечного висновку про заподіяння моральної шкоди має передувати така взаємообумовлена послідовність: ухвалення рішення, вчинення дії, допущення факту бездіяльності суб`єктом владних повноважень, яким порушено права, свободи, інтереси; настання негативних наслідків (заподіяння) шкоди від ухваленого рішення, вчиненої дії, допущеного факту бездіяльності суб`єктом владних повноважень; існування причинно-наслідкового зв`язку між рішенням, дією, бездіяльністю й заподіяною особі шкодою».

Як вбачається з матеріалів справи, наявність моральної шкоди позивач обґрунтовує фактом незаконного притягнення її до адміністративної відповідальності та затриманням її автомобіля, в результаті чого її здоров`ю було спричинено стрес внаслідок високої тривоги про зникнення автомобіля і звернення до поліції, втраті впевненості у своїх можливостях забезпечити своє життя, зокрема пересування на транспортному засобі, необхідність відлучитись від виконання своїх трудових обов`язків на роботі на декілька годин та необхідності шукати допомоги, щоб дістатись до штраф майданчику.

Враховуючи, що під час розгляду справи судом встановлено протиправність дій інспектора, а отже позбавлення позивача користуватися власним майном, підтверджує спричинення їй моральної шкоди, яка виражається у душевних стражданнях. Разом з тим позивачем не доведено заявлений розмір матеріальної шкоди.

З урахуванням викладеного беручи до уваги, беручи до уваги конкретні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, у розмірі 500,00 грн., що буде достатнім для відшкодування завданої моральної шкоди.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 КАС України одним із основних засад (принципів) адміністративного судочинства є відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Згідно з частинами першої-сьомої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження витрат, які поніс позивач на отримання професійної правничої допомоги до суду представником позивача надано договір про надання правової (правничої) допомоги № 27/06/2023 від 27.06.2023 року, акт від 30.06.2023 року за договором про надання професійної правничої (правової) допомоги № 27/06/2023, квитанцією до прибуткового касового ордеру № 270623 від 27.06.2023 року про сплату послуг з надання правничої допомоги у розмірі 3500,00 грн.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

З урахуванням викладеного, беручи до уваги співмірність суми витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи, враховуючи, часткове задоволення позовних вимог суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень витрат на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн., що буде співмірним з задоволенням позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 9, 72-77, 90, 241-244, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного інспектора з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради Серяк Євгенія Михайловича, та Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради, третя особа Товариство з обмеженою відповідальності «Укртрансконтракт» про визнання протиправними дії та рішень суб`єкта владних повноважень, скасування постанови та стягнення коштів - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії головного інспектора з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Серяка Євгенія Михайловича по примусовій евакуації 22.06.2023 року транспортного засобу Honda CR-V, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , на спеціальний штрафмайданчик за адресою: м. Київ, вул Набережно-Лугова, 4.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення на ОСОБА_1 , адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії 1КІ № від 22.06.2023 року за ч.3 ст. 122 КУпАП у розмірі 680,00 грн.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст. 122 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , майнову шкоду в сумі 1754,00 грн., моральну шкоду у розмірі 500,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідачі: Головний інспектор з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради Серяк Євгенія Михайловича, м. Київ, вул. Леонтовича, буд. 6

Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради, , м. Київ, вул. Леонтовича, буд. 6.

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укртрансконтракт» , адреса: Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Кошова, 122.

Суддя С.В.Кулик