Справа № 420/36771/23
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2024-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 20.09.2023 № 62 про відмову в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області () призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , пенсію за віком з дати її звернення, а саме з 13.09.2023 року.

Ухвалою суду від 28.12.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків.

08.01.2024 року від позивача надійшла уточнена позовна заява з викладеними вимогами у такій редакції:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 20.09.2023 № 62 про відмову в призначені пенсії по інвалідності ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , пенсію по інвалідності з дати її настання, а саме з 07.08.2023 року;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду відповідно до ст 382 КАС України, встановивши відповідачу строк в один місяць на надання звіту до суду про виконання судового рішення".

Ухвалою суду від 16.01.2024 року продовжено строк на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 23.01.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначила, що ГУ ПФУ у Вінницькій області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії по інвалідності через не зарахування до загального стажу роботи періодів, оскільки на титульній сторінці трудової книжки по-батькові « ОСОБА_2 » (рос.мовою) не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 » (рос. мовою). Позивачка звертає увагу суду, що неточності у її трудовій книжці не можуть бути підставою для позбавлення позивачки конституційного права на соціальний захист при вирішенні питання щодо призначення пенсії за віком.

02.02.2024 року до суду надійшов відзив від Головного управління ПФУ в Одеській області, в якому відповідач зазначає, що страховий стаж позивача на дату звернення становить 08 років 09 місяців 20 днів, що є недостатнім для призначення пенсії по інвалідності. До страхового стажу не враховані періоди роботи згідно наданої трудової книжки НОМЕР_1 від 10.09.1981, оскільки на титульній сторінці особа « ОСОБА_4 » (рос. мовою), не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 » (рос. мовою), зміна прізвища проведена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників 29.07.1993 №58. Оскільки ОСОБА_1 не має достатнього страхового стажу, то вона не має права виходу на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №62 від 20.09.2023, про відмову в призначенні позивачу пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є законним та обґрунтованим.

04.03.2024 року до суду надійшов відзив від Головного управління ПФУ у Вінницькій області, в якому зазначено, що Позивачка ОСОБА_1 , 13.09.2023 звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії по інвалідності. За принципом екстериторіальності зазначена заява розглядалася Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області. За результатами розгляду заяви встановлено, що вік Позивачки на момент звернення 59 років. Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК №497862 серії 12ААГ, вперше ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності з 07.08.2023 (у віці 59 років). Страховий стаж заявниці склав 08 років 09 місяців 20 днів, чого недостатньо для призначення їй пенсії по інвалідності. За доданими документами до страхового стажу не можливо зарахувати стаж згідно наданої трудової книжки НОМЕР_1 від 10.09.1981 року, в якій на титульній сторінці особа « ОСОБА_4 » (рос.мовою), не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 » (рос.мовою), зміна прізвищ проведена з порушенням Інструкції №58 (до цього Порядок, затверджений постановою Держкомітету СРСР з праці та соціальних питань №162 від 20.06.1974р), свідоцтва про шлюб не надано. Рішенням №62 від 20.09.2023 Головним управлінням відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з недостатністю страхового стажу. Крім того, відповідач акцентує увагу на тому, що Позивачкою 13.09.2023 було подано заяву саме про призначення пенсії по інвалідності, а тому правові вимоги про призначення їй пенсії за віком є необґрунтованими та передчасними, оскільки рішення про відмову у призначенні пенсії за віком територіальними органами Пенсійного фонду України ОСОБА_1 не приймалося.

18.03.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що рішенням суду від 07.12.2023 у справі № 947/32599/23 встановлено факт належності ОСОБА_1 трудової книжки серії НОМЕР_1 , заповненої 10 вересня 1981 року на ім`я російською мовою « ОСОБА_5 ». Враховуючи відповідне рішення суду, ОСОБА_1 повторно подано заяву від 08.01.2024 до ГУ ПФУ в Одеській області про призначення пенсії по інвалідності, яку призначено, але з нової дати звернення. 19.01.2024 Позивач отримала 2250 грн пенсії по інвалідності. Позивачка зазначає, що інвалідність їй встановлено з 07.08.2023, що підтверджується довідкою до акту МСЕК № 1433 серії 12 ААГ № 497862 від 07.08.2023. Тобто, за період з 07.08.2023 до 08.01.2024 відповідач не сплатив пенсію по інвалідності. Рішення відповідача Головного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 20.09.2023 № 62 про відмову в призначені пенсії по інвалідності за заявою Позивачки від 13.09.2023 з наведених в ньому підстав, є протиправним та підлягає скасуванню.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

07.08.2023 року відповідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 497862, позивачу встановлена інвалідність 3 групи.

13.09.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою щодо призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до принципу екстериторіальності, заяву позивача розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Вiдповiдно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 20.09.2023 року № 62, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV у зв`язку відсутністю необхідного страхового стажу, оскільки відповідно наданої трудової книжки, на титульній сторінці особа ОСОБА_4 (рос.мовою), не відповідає паспортним даним ОСОБА_3 (рос. мовою), зміна прізвищ проведена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Мінюсту України, Мінпраці України, Міністерства соціального захисту України №58 від 29.07.1993р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993р. за №110 (до цього Порядок, затверджений постановою Держкомітету СРСР з праці та соціальних питань №162 від 20.06.1974р), свідоцтва про шлюб не надані.

Рішенням суду від 07.12.2023 року по справі № 947/32599/23 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та встановлено факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , громадянці України, паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 10.06.1997 року, трудової книжки серії НОМЕР_1 , заповненої 10 вересня 1981 року на ім`я російською мовою « ОСОБА_5 ».

18.01.2024 року позивачем подано повторну заяву до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про призначення пенсії по інвалідності.

З протоколу призначення пенсії вбачається, що з 18.01.2024 року ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Підтвердження трудового стажу іншими документами здійснюється виключно у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

За приписами п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110 (далі - Інструкції №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктом 1.2 Інструкції № 58 передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Пунктом 2.2 Інструкції № 58 визначено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

За приписами п.2.8 Інструкції №58 якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця, який зобов`язаний здійснити виправлення у трудовій книжці у разі виявлення неправильного або неточного запису.

Суд зазначає, що позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачі трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому, невідповідне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та незарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження права належного соціального захисту громадянина.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що відповідач, відмовляючись зараховувати періоди страхового стажу позивача, зазначені у трудовій книжці НОМЕР_1 від 10.09.1981 року у зв`язку з помилкою у по-батькові позивача, що надає право на призначення пенсії по інвалідності, діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 20.09.2023 року № 62 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 є протиправним і підлягає скасуванню.

Щодо вимоги зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з дати її настання, а саме з 07.08.2023 року, суд зазначає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині, з огляду на наступне.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності з 18.01.2024 року за заявою від 18.01.2024 року на підставі рішення №62 від 24.01.2024 року.

Разом із тим, рішення пенсійного органу №62 від 24.01.2024 року позивачем в межах даної справи не оскаржується та не є предметом спору.

Таким чином, позивач просить суд призначити, нарахувати на виплатити пенсію з дати встановлення інвалідності, не оскаржуючи при цьому саме рішення про призначення пенсії.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні такої вимоги, оскільки рішення про призначення пенсії не є предметом спору у даному випадку.

Стосовно вимоги позивача про встановлення судового контролю суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення ст.382 КАС України не є імперативними, тобто, передбачають право суду діяти на власний розсуд в залежності від обставин справи. Суд вважає, що за своїм змістом такі заходи контролю за виконанням судового рішення є додатковим засобом для спонукання суб`єкта владних повноважень до вчинення дій з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду у визначений чинним законодавством спосіб.

За таких обставин відсутня необхідність застосування положень ст.382 КАС України.

Враховуючи зазначене, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за результатами розгляду адміністративної справи суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, то з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 536,80 грн.

Сума судового збору підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, оскільки саме цим управлінням прийнято оскаржуване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 12, 139, 242-246, 255, 262, 263, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, 22, ), про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 20.09.2023 року № 62 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 .

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, 22, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.