Справа № 240/27567/23
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м. Житомир

справа № 240/27567/23

категорія 113070200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул.Лятошинського Бориса, 5, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті №007256 від 08.08.2023 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті №007256 від 08.08.2023 до позивача застосовано штраф у сумі розміром 34000грн за порушення ст.53 Закону України «Про автомобільний транспорт», з підстав відсутності CMR (міжнародна автомобільна накладна) на два транспортні засоби Nissan Qashqai+2 та Toyota YARIS.

Вказує, що 11 липня 2023 року, здійснюючи міжнародне перевезення вантажів на транспортному засобі MERCEDES-BENZ SPRINTER (Спеціальна вантажна платформа), було подано електронне декларування за формою МД-2 ввезених товарів, а саме наступних транспортних засобів:

- легковий автомобіль Nissan Qashqai+2 номер кузову НОМЕР_1 ;

- легковий автомобіль Toyota Avensis номер кузову НОМЕР_2 .

Після завершення процедури митного оформлення товару, рухаючись по митній території України, позивач на підставі усного договору перевезення вантажу з громадянкою України ОСОБА_2 здійснив довантаження товару а саме, легкового автомобіля Toyota YARIS номер кузову НОМЕР_3 .

Вказує, що у позивача наявні всі необхідні документи, що передбачені положеннями Закону України «Про автомобільний транспорт», в тому числі CMR накладні на автомобілі що перевозились на митну територію України, а саме Nissan Qashqai+2 та Toyota Avensis.

Крім того вказує, що у випадку відсутності документів на вищевказаний автомобіль, що ввозився на територію України, були б відсутні підстави для перетину кордону.

Також зазначає, що уповноваженим особам відповідача повідомлено, що громадянка ОСОБА_3 звернулася до позивача на митній території України з метою доправлення автомобіля Toyota YARIS на спеціалізованій вантажній платформі в зв`язку з виникненням аварійної ситуації, а саме поломкою автомобіля.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи ( у порядку письмового провадження).

Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження направив до суду відзив на позовну заяву (за вх.№67859/23), у якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування зазначає, що під час перевірки транспортного засобу встановлено відсутність необхідних документів, в даному випадку - документів на вантаж, а саме CMR на перевезення транспортного засобу Toyota YARIS та Nissan Qashqai+2, визначених положеннями Закону №2344-ІП та Порядку №1567.

Враховуючи зазначене, відповідач вважає, що приймаючи оскаржувану постанову, орган державного контролю діяв у межах, у спосіб та на підставі повноважень, визначених чинним законодавством.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 10 липня 2023 року видано направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) №013178 для проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортних засобів, в період з 10.07.2023 по 16.07.2023.

11 липня 2023 року посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті проведено перевірку транспортного засобу щодо додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом - транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ номерний знак НОМЕР_4 .

За результатами проведеної перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 11.07.2023 №013557 (далі - акт перевірки), у якому зафіксовано, що при перевірці транспортного засобу MERCEDES-BENZ номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_1 , встановлено порушення вимог чинного законодавства: при міжнародному перевезенні вантажів (автомобілі) в кількості 3 штуки, відсутні документи на підставі яких здійснюються дані перевезення, а саме відсутні CMR на перевезення транспортного засобу Toyota YARIS та Nissan Qashqai+2, чим порушено вимоги ст.53 Закону України "Про автомобільний транспорт", у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена абз.6 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - виконання резидентами України міжнародних перевезень вантажів без документів визначених ст.53 цього Закону.

Вказані документи були передані начальнику Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті для вирішення питання щодо притягнення перевізника до адміністративно-господарської відповідальності.

20.07.2023 відповідач направив позивачу лист, у якому повідомив про розгляд 08.08.2023 справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт та копію акту перевірки №АР 013557 від 11.07.2023.

08.08.2023 начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті розглянуто акт перевірки та винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №007256, відповідно до якої до ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі розміром 34000 грн за порушення вимог статті 53 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абзацом 6 частини 1 статті 60 вказаного закону.

Позивач не погоджуючись із постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулює Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон №2344-ІІІ).

За визначеннями, наведеними в статті 1 Закону №2344-ІІІ, у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

- автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб);

- автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів;

- автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;

- вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями;

- внутрішні перевезення - перевезення пасажирів і вантажів між населеними пунктами, розташованими на території однієї держави;

- внутрішні перевезення - перевезення пасажирів та/чи вантажів територією України без перетину державного кордону України;

- міжнародні перевезення пасажирів і вантажів - перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону;

- водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка;

- рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт;

Відповідно до статті 33 Закону №2344-ІІІ автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Відповідно до статті 34 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен:

- виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів;

- утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону;

- забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут;

- забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв;

- організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод;

- забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства;

- забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту;

- забезпечувати безпеку дорожнього руху;

- забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Внутрішні перевезення пасажирів регламентує Розділ II Закону №2344-ІІІ, котрий містить статтю 39 «Документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення».

Внутрішні перевезення вантажів регламентує Розділ IIІ Закону №2344-ІІІ, котрий містить статтю 48 «Документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення».

Міжнародні перевезення пасажирів і вантажів регламентує Розділ IV Закону №2344-ІІІ, який містить статтю 53 «Організація міжнародних перевезень пасажирів і вантажів»; ця стаття визначає окремі переліки документів (різні за змістом, чотири шт.), які повинні мати: (1) резиденти України при виконанні міжнародних перевезень (а) вантажів або (б) пасажирів; (2) нерезиденти України при виконанні міжнародних перевезень (а) вантажів або (б) пасажирів.

Отже особливості організації міжнародних перевезень пасажирів та вантажів визначені статтею 53 Закону №2344-ІІІ.

Як визначено частинами 1, 2 та 4 статті 53 Закону №2344-ІІІ, організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.

До міжнародних перевезень пасажирів та небезпечних вантажів допускаються резиденти України, які мають досвід роботи на внутрішніх перевезеннях на договірних умовах не менше ніж три роки.

При виконанні міжнародних перевезень вантажів резиденти України повинні мати:

- дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення;

- дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;

- сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України;

- документи на вантаж.

Відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт визначає стаття 60 Закону №2344-ІІІ. Частиною першою цієї статті передбачено застосування до автомобільних перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт адміністративно-господарських штрафів за такі склади правопорушень:

- перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац третій частини першої статті 60);

- виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац шостий частини першої статті 60).

Матеріали справи свідчать, що згідно з акту перевірки уповноваженими особами відповідача виявлено наступне порушення: при міжнародному перевезенні вантажів (автомобілі) в кількості 3 штуки, відсутні документи на підставі яких здійснюються дані перевезення, а саме відсутні CMR на перевезення транспортного засобу Toyota YARIS та Nissan Qashqai+2, чим порушено вимоги ст.53 Закону України "Про автомобільний транспорт", у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» ч.1 абз.6 виконання резидентами України міжнародних перевезень вантажів без документів визначених ст.53 цього Закону.

З огляду на вказане, підставою для застосування до позивача, як перевізника штрафних санкцій стало виявлення порушення передбаченого ст.53 "Про автомобільний транспорт", а саме здійснення міжнародних перевезень без оформлених документів: документу на вантаж.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №2344-ІІІ документи на вантаж - документи, визначені відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про транспортно-експедиторську діяльність", Про транзит вантажів", інших актів законодавства, в тому числі міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, які необхідні для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом;

Суд враховує, що зазначені документи в тому числі міжнародна товарно-транспортна накладна (СМР) і є документами на вантаж.

За відсутність вказаного документу законодавством передбачено притягнення порушника до відповідальності, що було втілено у винесенні відповідачем оскаржуваної постанови.

За таких обставин до позивача як автомобільного перевізника відповідач міг застосувати штраф на підставі абз. 6 ч.1 ст.60 Закону № 2344-ІІІ за здійснення резидентом України міжнародного перевезення вантажів без документів, передбачених статтею 53 Закону №2344-ІІІ.

Однак суд зауважує, що матеріали справи містять документи на підставі яких перевізником здійснено міжнародне перевезення, зокрема:

- міжнародну товарно-транспортну накладну та митну декларацію (форма МД-2) №23UA401 від 19.07.2023 на ввезення на територію України транспортного засобу - Toyota Avensis номер кузову НОМЕР_2 (а.с. 20, 16)

- міжнародну товарно-транспортну накладну та митну декларацію (форма МД-2) №23UA33900 від 17.07.2023 на ввезення на територію України транспортного засобу - Nissan Qashqai+2 номер кузову НОМЕР_1 (а.с.21, 17)

При цьому, відповідно до змісту вказаних митних декларацій, вказані транспортні засоби ввозилися на митну територію України із зазначенням у графі 18 та 21, як ідентифікатора країни реєстрації транспортного засобу - " НОМЕР_4 /ВК0535ХF", що у свою чергу відповідає реєстраційному номеру транспортного засобу позивача та причепу на якому і було здійснено перевезення вищевказаних (двох) автомобілів (а.с. 20, 21, 40).

Щодо перевезення позивачем автомобіля Toyota YARIS, в обґрунтування позову позивач вказує, що громадянка ОСОБА_3 звернулася до позивача на митній території України з метою доправлення автомобіля Toyota YARIS на спеціалізованій вантажній платформі в зв`язку з виникненням аварійної ситуації, а саме поломкою автомобіля. Про зазначені обставини, позивач повідомив уповноваженим особам під час зупинки та здійснення перевірки транспортного засобу ОСОБА_1 .

Зазначений факт повідомлення, зафіксовано на відеозаписі з нагрудної камери інспектора, що проводив перевірку. Диск із вказаним відеофайлом наданий відповідачем до суду, оглянутий судом та долучений до матеріалів справи.

Окрім того, в матеріалах справи міститься митна декларація (форма МД-2) №23UA78U4 від 12.07.2023 на ввезення на територію України транспортного засобу - Toyota YARIS номер кузову НОМЕР_5 для ОСОБА_4 (а.с. 18-19).

Як наслідок належними доказами підтверджено, що ОСОБА_1 на транспортному засобі MERCEDES-BENZ SPRINTER (Спеціальна вантажна платформа) номерний знак - НОМЕР_4 та з причепом номерний знак - НОМЕР_6 , здійснював як міжнародне так і внутрішнє перевезення вантажу на підставі належних документів.

Оцінюючи в сукупності викладені обставини, суд дійшов висновку про виконання позивачем легітимної мети запровадження законодавцем наявності документів на вантаж як документу, що забезпечує законність перевезення (переміщення) вантажу перевізником.

З урахуванням наведеного, у суду відсутні докази наявності порушення позивачем Закону України «Про автомобільний транспорт» та Закону України «Про дорожній рух».

Також суд враховує, що пунктами 25-27, 29 Порядку №1567 визначено, що справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Копія постанови видається не пізніше ніж протягом трьох днів після її винесення уповноваженій особі автомобільного перевізника під розписку чи надсилається рекомендованим листом із повідомленням.

Так, за результатами розгляду справи, на виконання п.27 Порядку №1567 начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області, за відсутності представника позивача, було винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №007256 від 08.08.2023.

При цьому, суд враховує необізнаність позивача стосовно розгляду справи про порушення у зв`язку з тим, що повідомлення про дату та час розгляду справи не отримано позивачем на дату розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт - 08.08.2023, оскільки відповідно до роздруківки з офіційного сайту "Укрпошта" поштове підправлення за №006 отримано адресатом - 12.08.2023 (а.с. 43 зворот та 44).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №007256 від 08.08.2023 прийнята відповідачем протиправно, а відтак підлягає скасуванню.

Суд також враховує, що мета притягнення правопорушника до юридичної відповідальності обумовлені цілями, заради яких вона запроваджується. До таких основних цілей належать:

- охоронна - зупинити триваюче правопорушення (протиправний стан);

- правозабезпечувальна - досягнути результату у формі приведення поведінки (діяльності) відповідного суб`єкта до стану правомірної;

- правовідновлювальна (компенсаційна) - відновити порушене право потерпілого та компенсувати йому матеріальний і моральний збиток, заподіяний правопорушенням;

- попереджувальна (превентивна) - попередити вчинення нових правопорушень з боку як самого правопорушника (приватна превенція), так і інших суб`єктів (загальна превенція);

- процедурно-процесуальна офіційно визнати правопорушника винним у здійсненні протиправного діяння;

- виховна перевиховати правопорушника шляхом забезпечення у нього сталого спрямування на неухильне дотримання норм права;

- каральна (штрафна) - покарати правопорушника у формі понесення ним додаткових втрат, зокрема, майнового характеру.

Аналогічна правова позиція стосовно підстав та мети притягнення правопорушника до юридичної відповідальності міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2018 року у справі №803/1122/17, від 20 березня 2019 року у справі №820/4984/17, від 15 листопада 2019 року у справі №826/198/16 та від 20 травня 2022 року у справі №640/16786/19.

Крім того, у частині недоведення відповідачем у цій справі правомірності постанови про притягнення позивача до відповідальності суд також враховує, що на сьогодні у праві існують три основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права (зокрема, притягнення його до відповідальності), подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію «поза розумним сумнівом».

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №822/863/16, від 21 листопада 2019 року у справі №826/5857/16, від 11 лютого 2020 року у справі №816/502/16, від 16 червня 2020 року у справі №756/6984/16-а та від 18 листопада 2022 року у справі №560/3734/22.

Вищезазначене свідчить, що відповідач не може надати розумного пояснення або іншої версії притягнення до відповідальності позивача за перевезення вантажу, не з`ясувавши під час винесення постанови №007256 від 08.08.2023 про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу до у сумі 34000грн, зокрема, про вчасне інформування позивача про дату та час розгляду справи, що в подальшому є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 за №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Пунктом 8 вказаного Положення передбачено, що Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідачем у справі є Відділ державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті, який в силу норм Кодексу адміністративного судочинства України володіє статусом суб`єкта владних повноважень, однак не є юридичною особою, що виключає можливість стягнення із відповідача сплаченого позивачем судового збору.

Отже, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 1073,60грн належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_7 ) до Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті (майдан ім. С.П.Корольова, 12, Житомир, 10014, ) про визнання протиправною та скасування постанови, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №007256 від 08.08.2023.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (пр-т Перемоги,14, Київ, 01135, ) на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі розміром 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 (шістдесят) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 25 квітня 2024 року.

Суддя А.В. Горовенко