Справа № 380/7798/24
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/7798/24
УХВАЛА

ПРО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПОЗОВУ

25 квітня 2024 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши у порядку письмового провадження заяву позивача від 22 квітня 2024 року про забезпечення позову у справі № 380/7798/24 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до виконавчого комітету Львівської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач/заявник) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до виконавчого комітету Львівської міської ради (відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 05 березня 2024 року № 324 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 »;

- судові витрати (в тому числі витрати на правничу допомогу) покласти на відповідача.

Ухвалою судді 25 квітня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін; залучено Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

24 квітня 2024 року (вх. № 31834 від 24 квітня 2024 року) Львівський окружний адміністративний суд зареєстрував заяву позивача від 22 квітня 2024 року про забезпечення позову.

Указана заява мотивована тим, що рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 05 березня 2024 року № 324 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 (споруда № 2)» (далі також оскаржуване рішення) вирішено демонтувати самовільно встановлену тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності на вул. Володимира Великого, 59-Б.

Заявник вказує, що оскаржуване рішення порушує його права та містить очевидні ознаки протиправності, що викладені у позовній заяві, зокрема: відповідач не зазначив позивача як власника малої архітектурної форми, водночас надавши строк на її демонтаж 20 днів; не залучив позивача до прийняття рішення; не надав позивачу змоги аргументувати правомірність своєї діяльності; не врахував попередні рішення суду, якими визнано протиправними частини нормативно-правового акта, яким керувався відповідач; відповідач прийняв рішення з порушенням процедури, передбаченої його ж нормативно-правовими актами.

Заявник зазначає, що в оскаржуваному рішенні вказано строки його виконання, які закінчуються раніше, ніж суд розгляне справу та ухвалить судове рішення. Тому, якщо оскаржуване рішення вже буде виконане, то очевидно, що визнання його протиправним не дасть позивачу жодного ефекту та не принесе ніякого результату. Всі обставини протиправності оскаржуваного рішення повинні бути досліджені в судовому засіданні, але позивач не зможе їх доводити та їх доведення втратить будь-який сенс, якщо відповідач, використавши свій адміністративний ресурс, з порушенням права на справедливий суд демонтує малу архітектурну форму.

З огляду на викладене просить суд:

1) вжити заходи забезпечення позову та зупинити дію рішення виконавчого комітету Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Ринок, 1, ) виконавчого комітету Львівської міської ради від 05 березня 2024 року № 324 «Про демонтаж тимчасової споруди на вул. Володимира Великого, 59-Б (споруда № 2);

2) на підставі статті 156 КАС України звернути ухвалу про забезпечення позову до негайного виконання (частина перша статті 156 КАС України).

Вирішуючи заяву позивача від 22 квітня 2024 року про забезпечення позову, суд ураховує таке.

Забезпечення позову це надання заявнику тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Підстави та порядок вжиття заходів забезпечення позову врегульовані главою 10 розділу І Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Згідно з частинами першою-третьою статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Суд відзначає, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку з урахуванням конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з частинами першою, другою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Частинами четвертою-шостою статті 154 КАС України передбачено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Системний аналіз наведених норм дає підстави дійти таких висновків.

Під час розгляду заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Одночасно заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням положень статті 150 КАС України.

Отже, під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Щодо посилань позивача на наявність ознак очевидної протиправності оскаржуваного рішення, як на підставу для вжиття заходів забезпечення позову, суд зазначає таке.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Безумовно, рішення чи діяння суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення (діяння) можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які заявник оцінює негативно. Проте відповідно до статті 150 КАС зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Сам собою факт прийняття суб`єктом владних повноважень рішень, які стосуються прав та інтересів заявника, та обмежують його діяльність, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду.

Суд звертає увагу на те, що фактичні обставини справи, зокрема, встановлення правомірності чи неправомірності (протиправності) оскаржуваного рішення підлягають встановленню та доведенню на підставі відповідних доказів та аналізу норм права, які регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи по суті.

З огляду на викладене суд не встановив підстав для забезпечення позову з мотивів очевидної протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, що призводить до порушення прав, свобод та інтересів заявника.

Щодо посилань позивача на те, що невжиття заходів забезпечення позову у цій справі може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд зазначає таке.

У постанові від 25 квітня 2023 року у справі № 380/10756/22 Верховний Суд констатував відповідність вжитих заходів забезпечення позову меті застосування такого інституту, спрямованості таких заходів на попередження можливих невідворотних негативних наслідків для прав та охоронюваних законом інтересів позивачів, за захистом яких він звернувся до суду позовом і відновлення яких, у разі незастосування відповідних заходів, буде неможливим або значно ускладненим, з предметом спору і вимогами, які заявляються позивачем, а також те, що вказані заходи не порушують прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Крім того, колегія суддів у вищевказаній справі звернула увагу на висновки Верховного Суду в подібних правовідносинах, викладені у постанові від 23 січня 2020 року у справі № 1840/2909/18, у якій предмет спору стосувався оскарження рішень органу місцевого самоврядування щодо звільнення земельних ділянок від незаконно встановлених тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, їх знесення. У цій справі Верховний Суд зазначав, що оскільки предметом оскарження у цій справі було рішення відповідача про демонтаж тимчасової споруди, у якій позивач здійснював підприємницьку діяльність, то наявні підстави вважати, що реалізація такого рішення могла істотно ускладнити виконання судового рішення, а тому визнав, що суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано прийняли рішення про забезпечення позову. Крім того, колегія суддів зауважила, що вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення, не є вирішенням спору по суті й не свідчить про фактичний дозвіл на розміщення тимчасових споруд без дотримання норм у сфері архітектури та містобудування.

Варто звернути увагу й на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 19 жовтня 2021 року у справі № ЗД/380/67/20, у подібних правовідносинах, де предметом спору як і у справі, що розглядається, охоплювалось схоже за змістом рішення органу місцевого самоврядування (також виконавчого комітету Львівської міської ради) про демонтаж тимчасової споруди на території міста Львова.

У зазначеній вище постанові Верховий Суд за обставин і обґрунтувань, подібних до тих, які наявні у справі, що розглядається, проаналізувавши положення процесуального закону з питання застосування інституту забезпечення позову, наголошував на існуванні очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, оскільки дії по демонтажу тимчасової споруди призведуть до значних фінансових витрат позивача. Зазначені обставини суттєво ускладнюють відновлення прав позивача та вказують на загрозу унеможливлення захисту його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі.

Суд відзначає, що предметом оскарження у цій справі є рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 05 березня 2024 року № 324 «Про демонтаж тимчасової споруди на вул. Княгині Ольги вул. Володимира Великого, 59-Б (споруда № 2)».

Відповідно до частини четвертої статті 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову заявник відзначає, що в оскаржуваному рішенні вказано строки його виконання, які закінчуються раніше, ніж суд розгляне справу та ухвалить судове рішення, тому якщо оскаржуване рішення вже буде виконане, то очевидно, що визнання його протиправним не дасть позивачу жодного ефекту та не принесе ніякого результату. Всі обставини протиправності оскаржуваного рішення повинні бути досліджені в судовому засіданні, але позивач не зможе їх доводити та їх доведення втратить будь-який сенс, якщо відповідач, використавши свій адміністративний ресурс, з порушенням права на справедливий суд демонтує малу архітектурну форму.

Зі змісту оскаржуваного рішення суд встановив, що суб`єкту підприємницької діяльності рекомендовано здійснити демонтаж самовільно встановленої тимчасової споруди у добровільному порядку. Термін: протягом 20 календарних днів (пункт 2). У разі нездійснення демонтажу у добровільному порядку визначити уповноваженою особою на виконання демонтажу тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності на вул. Княгині Ольги вул. Володимира Великого, 59-Б (споруда № 2) комунальне підприємство «Адміністративно-технічне управління» спільно з Франківською районною адміністрацією (пункт 3). Комунальному підприємству «Адміністративно-технічне управління»: Здійснити демонтаж за участю представника Франківської районної адміністрації. Термін: протягом 60 календарних днів (пункт 4).

Ураховуючи те, що оскаржуване рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 324 прийнято 05 березня 2024 року і позивач у визначений цим рішенням термін добровільно не здійснив демонтаж тимчасової споруди, де він провадить підприємницьку діяльність, у зв`язку із незгодою з рішенням відповідача і оскарження такого в судовому порядку, то термін демонтажу уповноваженим відповідачем органом спливає 03 травня 2024 року.

Оскільки провадження у цій справі відкрито 25 квітня 2024 року, то об`єктивно розгляд справи з прийняттям рішення по суті і набрання судовим рішенням законної сили відбудеться за межами визначених оскаржуваним рішенням відповідача від 05 березня 2024 року № 324 термінів та у разі виконання його забезпечення ефективного захисту та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, буде ускладненим або неможливим.

За цих обставин суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача та забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 05 березня 2024 року № 324 «Про демонтаж тимчасової споруди на вул. Княгині Ольги вул. Володимира Великого, 59-Б (споруда № 2)» до набрання рішенням суду у цій справі законної сили.

Суд відзначає, що застосований спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету; вжиття вищезазначеного забезпечувального заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища у правовому статусі сторін до розгляду справи по суті заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 150-154, 248, 256, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача від 22 квітня 2024 року про забезпечення позову задовольнити.

Забезпечити позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до виконавчого комітету Львівської міської ради (пл. Ринок, 1/205, м. Львів, 79008, ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Франківської районної адміністрації Львівської міської ради (вул. Генерала Чупринки, 85, м. Львів, 79057, ) про визнання протиправним та скасування рішення, у такий спосіб:

- зупинити дію рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 05 березня 2024 року № 324 «Про демонтаж тимчасової споруди на вул. Княгині Ольги вул. Володимира Великого, 59-Б (споруда № 2)» до набрання рішенням суду у справі № 380/7798/24 законної сили.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду відповідно до ст.ст. 293-297 КАС України.

Повний текст ухвали складено 25 квітня 2024 року.

Суддя Клименко О.М.