Справа № 160/24899/23
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Національної поліції України (далі - відповідач), в якій позивач просить:
-визнати протиправною бездіяльність Національній поліції України щодо невиплати грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та додаткову соціальну відпустку загальною тривалістю 165 діб полковнику поліції ОСОБА_1 по посаді радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними Департаменту забезпечення діяльності Голови за період з 01.09.2020 року по день ухвалення рішення суду;
-зобов`язати Національну поліцію України нарахувати та виплатити полковнику поліції ОСОБА_1 по посаді радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними Департаменту забезпечення діяльності Голови грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку та додаткову соціальну відпустку за період з 17.07.2020 по день ухвалення рішення суду.
Ухвалою суду від 03.10.2023 позовну заяви залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову.
16.10.2023 позивачем надіслано підписаний екземпляр позовної заяви відповідачу.
02.11.2023 позивачем подано клопотання про витребування доказів у справі.
Позивачем не обґрунтовано клопотання про витребування таких доказів, зважаючи на предмет та характер спірних відносин, тому клопотання позивача залишено без задоволення.
07.11.2023 від Національної поліції України надійшло клопотання про долучення додаткового доказу до матеріалів справи листа Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України від 30.10.2023 № 6777/12/1/2/03-2023.
07.11.2023 відповідачем подано відзив, в якому заперечує про задоволення позовних вимог та просить у їх задоволенні відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначає наступне. Відповідно до інформації, наданої Департаментом кадрового забезпечення НПУ, ОСОБА_1 , починаючи з 17.07.2020, жодної заяви про надання щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, не подавав. Зворотне позивачем не доведено. Вказане підтверджує відсутність правових підстав для підготовки та видання НПУ наказів про надання позивачу відпусток. Щодо компенсації за невикористану щорічну відпустку та додаткову соціальну відпустку, відповідачем зазначено, що відповідно до пункту 10 розділу ІІІ Порядку №1235 від 23.11.2016 у випадку видання наказу про звільнення працівника зі служби в поліції в наказі органу поліції зазначаються стаж служби в поліції, вислуга років для призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах), необхідність виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати. Крім того, зазначається інформація щодо необхідності виплати грошової компенсації за кількість діб невикористаних відпусток за фактично відпрацьований час у році звільнення або відрахування з грошового забезпечення коштів за кількість діб відпусток за час невідпрацьованої частини календарного року. Також, питання виплати компенсації за невикористану відпустку регламентовано Порядком №260 від 06.04.2016, відповідно до якого грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується поліцейським, які звільняються зі служби. Проте, зі змісту позову вбачається та визнається позивачем, що позивач зі служби не звільнявся, а поновлювався на посаді радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови в результаті скасування у судовому порядку наказів про його переведення на підставі статті 65 Закону №580-VIII. На день подання позову відсутній наказ Національної поліції України про звільнення позивача зі служби в поліції, як підстави для нарахування та виплати позивачу компенсації за відпустку відповідно до статті 93 Закону №580-VIII. За таких обставин, позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають.
13.11.2023 позивач надав до суду письмові пояснення, в якому зазначає непогодження з відзивом та вказує, що доводи відповідача про те, що позивач жодного разу не звертався з рапортом про надання відпусток, неправдиві. Лише у 2022 році він щонайменше два рази подавалися такі рапорти. Крім цього, враховуючи той факт, що його було незаконно звільнено зі служби у 2020 році, то відповідно за цей період і до поновлення на посаді, аж до 22.02.2022 він не мав можливості звернутися з відповідними рапортами на відпустку. Поряд з цим, листом Департаменту кадрового забезпечення від 30.10.2023 номер 677/12/1/2/03-2023 підтверджується факт невикористання позивачем щорічних основних оплачуваних та будь-яких інших додаткових відпусток, у тому числі і соціальних за період з 17.07.2020 і по теперішній час. Також вказує, що своїм листом НПУ підтверджує належні позивачу відпустки тривалістю 45 діб на рік. Таким чином, на переконання позивача, відповідачем підтверджено факт невикористання позивачем 165 діб відпустки, з яких 45x3=135 діб основної оплачуваної щорічної відпустки та 30 діб оплачуваної соціальної відпустки. З огляду на викладене, у наказі про звільнення, на який посилається відповідач, повинно вказуватись не 37 діб невикористаної відпустки, а 165 діб. Позивач вважає, що має право на компенсацію за невикористану відпустку, яка має бути розрахована, виходячи із середнього грошового утримання за посадою радника Голови НПУ. У Національної поліції України виникла заборгованість за невикористані щорічні оплачувані та соціальні відпустки у сумі 408210грн. (165 діб х 2474грн.).
31.01.2024 відповідачем подано клопотання, в якому просив задовольнити клопотання про поновлення провадження у справі та долучити до матеріалів справи докази нарахування та виплати позивачу компенсації за невикористані відпустки.
Ухвалою суду від 05.02.2024 клопотання відповідача задоволено, провадження у справі поновлено та роз`яснено сторонам, що провадження у справі продовжується зі стадії, на якій його було зупинено.
Позивач своїм правом подати відповідь відзив не скористався, пояснень щодо обставин, зазначених відповідачем у клопотанні від 31.01.2024, та/або заперечень щодо них надано не було.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 17.11.2014, проходив службу в Національній поліції України.
Наказом Національної поліції України від 17.07.2020 №780 о/с відповідно до пункту 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» полковник поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 17.07.2020.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 у справі №160/11202/20 визнати протиправним і скасовано наказ Національної поліції України від 17.07.2020 року №780 о/с.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.02.2022 у справі 160/11202/20 поновлено ОСОБА_1 на службі в Національній поліції України з 18.07.2020 та на посаді радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови Національної поліції України з 01.09.2020.

Наказом Національної поліції України від 22.02.2022 № 255 о/с (по особовому складу) на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 у справі № 160/11202/20 вирішено:

скасувати наказ Національної поліції України від 16.07.2020 № 777 о/с про призначення полковника поліції ОСОБА_1 (0035414) радником Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови;

скасувати наказ Національної поліції України від 17.07.2020 №780 о/с про звільнення відповідно до пункту 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» полковника поліції ОСОБА_1 ;

поновити ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) на службі в Національній поліції з 18.07.2020;

поновити ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) на посаді радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови з 01.09.2020;

виплатити на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення на час вимушеного прогулу за період з 18.07.2020 до 14.02.2022 в розмірі 357679,08грн. з урахуванням обов`язкових податків та зборів.

Наказом Національної поліції України від 25.04.2022 №562о/с підполковника поліції ОСОБА_1 призначено заступником начальника Кременчуцького районного управління поліції - начальником кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області в порядку переведення.

27.06.2022 позивач звернувся до начальника ГУНП в Полтавській області із рапортом про надання додаткової оплачуваної соціальної відпустки з 04.07.2022.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.08.2022 у справі №160/7417/22, залишеного без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29.11.2022, визнано протиправним та скасовано наказ Національної поліції України від 25.04.2022 року №562 о/с, поновлено ОСОБА_1 на посаді радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови Національної поліції України з 25.04.2022.

Наказом Національної поліції України від 17.08.2022 № 1098 о/с (по особовому складу) на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.08.2022 у справі № 160/7417/22 вирішено:

скасувати наказ Національної поліції України від 25.04.2022 № 562 о/с про призначення полковника поліції ОСОБА_1 (0035414) заступником начальника Кременчуцького районного управління поліції - начальником кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області;

поновити полковника поліції ОСОБА_1 (0035414), на посаді радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови з 25.04.2022;

нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю в грошовому забезпеченні за час виконання ним службових обов`язків за посадою заступника начальника Кременчуцького районного управління поліції - начальника кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 25.04.2022 по час фактичного поновлення на посаді радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови в межах суми виплат за один місяць відповідно до статті 371 КАС України, за наявності такої.

Наказом Національної поліції України від 17.08.2022 № 1103 о/с (по особовому складу), відповідно до пункту 2 частини першої статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» призначено полковника поліції ОСОБА_1 (0035414) заступником начальника Кременчуцького районного управління поліції начальником кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області у порядку переведення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.11.2022 у справі №160/14391/22, залишеного без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.04.2023, визнано протиправним та скасовано наказ Національної поліції України від 17.08.2022 року №1103 о/с та поновлено ОСОБА_1 на посаді радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови Національної поліції України з 18.08.2022.

Наказом Національної поліції України від 21.11.2022 №530 о/с відповідно до пункту 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» полковника поліції ОСОБА_1 (0035414), заступника начальника Кременчуцького районного управління поліції - начальника кримінальної поліції, звільнено зі служби в поліції з 21.11.2022.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2023 у справі №160/20015/22 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 21.11.2022 року № 530о/с, яким полковника поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

Відповідно до листа Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції від 30.10.2023 №6777/12/1/2/03-2023, починаючи з 17.07.2020 рапорти (звернення) ОСОБА_1 щодо надання йому щорічних основних оплачуваних, додаткових оплачуваних або будь-яких інших додаткових відпусток до ДКЗ не надходили, тривалість належних ОСОБА_1 відпусток у 2020, 2021 та 2022 роках могла становити 30 діб основної та 15 діб додаткової оплачуваних відпусток, щорічно.

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та додаткову соціальну відпустку загальною тривалістю 165 діб з 01.09.2020 протиправною, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

За змістом статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України «Про відпустки» №504/96-ВР від 15.11.1996 (далі - Закон №504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); відпустка при народженні дитини (стаття 19-1 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Частиною першою статті 24 Закону №504/96-ВР передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Закон України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон №580-VII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно зі статтею 60 Закону №580-VIII відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Статтею 92 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейським надаються щорічні оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.

Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Тривалість щорічної відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин сьомої, восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.

Поліцейським, які захворіли під час щорічної відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.

Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції за власним бажанням, за віком, за станом здоров`я (через хворобу) або у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням організаційних заходів, у році звільнення, за їх бажанням, надається щорічна основна відпустка з наступним звільненням, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. Датою звільнення поліцейського в цьому разі є останній день відпустки.

Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відкликання поліцейського із щорічної відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із щорічної відпустки здійснюється за письмовим наказом керівника відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами першою та другою статті 94 Закону №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається Кабінетом Міністрів України залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06.04.2016 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок №260).

Відповідно до пункту 1 розділу І Порядку №260 ці Порядок та умови визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції (далі - здобувачі), закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - ЗВО).

Пунктом 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами сьомим, восьмим та десятим пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 при звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини щорічної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Кількість днів надмірно нарахованої частини щорічної відпустки вказується в наказі про звільнення.

Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Отже, право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України та особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII. Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII. Законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року. Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічні висновки неодноразово виснувались Верховним Судом у постановах від 20.07.2023 у справі № 200/18480/21, від 30.11.2022 у справі № 640/85/20, від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19, від 31.03.2021 у справі №320/3843/20, від 26.05.2021 у справі №360/1362/20, від 24.06.2021 у справі № 520/8054/2020.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В ході судового розгляду встановлено, що позивач неодноразово звільнявся зі служби в поліції відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» і такі обставини були предметом не одного судового провадження.

Так, наказом Національної поліції України від 17.07.2020 №780 о/с відповідно до пункту 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» полковника поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 17.07.2020, який скасований рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 у справі №160/11202/20, та постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.02.2022 у справі №160/11202/20 позивач був поновлений на службі в Національній поліції України з 18.07.2020 та на посаді радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови Національної поліції України - з 01.09.2020.

В подальшому, наказом Національної поліції України від 21.11.2022 №530 о/с відповідно до пункту 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» полковника поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 21.11.2022 та рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2023 у справі №160/20015/22, залишеного без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.12.2023, такий наказ відповідача визнано протиправним та скасовано.

З огляду на викладене, суд не вважає обґрунтованими доводи позивача, що викладені у позовній заяві, про наявність правових підстав станом на час звернення до суду для виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток та додаткової соціальної відпустки за попередні роки, оскільки питання грошової компенсації за невикористані відпустки нерозривно пов`язане зі звільненням поліцейського з поліції.

Поряд з цим, суд враховує, що з 15.01.2024 позивач звільнений із служби в поліції відповідно до пункту 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» наказом Національної поліції України від 15.01.2024 №65о/с і такі обставини виникли вже під час судового розгляду справи.

Підстава для прийняття наказу: рапорт ОСОБА_1 від 12.01.2024, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.10.2022 та постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 12.01.2023 у справі №160/11470/22.

Цим же наказом визначено до виплати позивачу компенсацію за невикористані:

за 2015 рік - 3 доби щорічної основної оплачуваної відпустки;

за 2019 рік - 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки;

за 2020 рік - 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки;

за 2021 рік - 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки, 15 діб додаткової оплачуваної відпустки та 10 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки як працівникові, який має двох або більше дітей віком до 15 років;

за 2022 рік - 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки, 15 діб додаткової оплачуваної відпустки та 10 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки як працівникові, який має двох або більше дітей віком до 15 років;

за 2023 рік - 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки, 15 діб додаткової оплачуваної відпустки та 10 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки як працівникові, який має двох або більше дітей віком до 15 років;

за 2024 рік - 15 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 10 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки як працівникові, який має двох або більше дітей віком до 15 років.

Матеріали справи не містять доказів оскарження наказу Національної поліції України від 15.01.2024 №65о/с.

Не містять матеріали справи і доказів не погодження позивача із розрахунком днів компенсації за невикористані відпустки, визначеного у наказі від 15.01.2024 №65о/с.

Також, згідно із розрахунковим листом за січень 2024 року позивачу нараховано до виплати компенсації за невикористані відпустки у загальній сумі 416 633,48грн.

Спору щодо нарахованих та виплачених сум компенсації за невикористані дні відпусток з матеріалів справи не вбачається, отримання вказаних коштів не заперечується позивачем.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, суд вважає, що позовні вимоги безпідставні та задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи викладене, правові підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (ідентифікаційний НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Національної поліції України (, місцезнаходження: 01601, м. Київ вул. Богомольця, буд.10) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова