Справа № 160/24580/23
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 квітня 2024 року м.Дніпросправа № 160/24580/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року у справі № 160/24580/23 (суддя Ільков В.В., справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила:

1) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач-1) щодо непроведення нарахування ОСОБА_1 , як дружині загиблого військовослужбовця:

- грошового забезпечення ОСОБА_2 з 24.12.2020 року по 01.01.2023 року, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року;

- грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2019-2023 рік, виходячи з грошового забезпечення, станом на день виключення зі списків особового складу 01.01.2023 року;

- індексації грошового забезпечення з 24.12.2020 року по 01.01.2023 року з урахуванням базового місяця 2018 рік відповідно абзаців 4-6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078;

- одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановленої ч.2 статті 15 закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити позивачу, як члену сім`ї загиблого ОСОБА_2 :

- перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 24.12.2020 року по 01.01.2023 року, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року 01 січня 2021 рік, 01 січня 2022 рік, 01 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1-14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум;

- нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019-2023 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу 01.01.2023 року;

- нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 24.12.2020 року по 01.01.2023 року з урахуванням базового місяця 2018 рік відповідно до абзаців 4-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078;

- нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби встановленої ч.2 статті 15 закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Позовні вимоги було обґрунтовано тим, що позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 з 12 березня 2021 року. ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 24.12.2020 року по 01.01.2023 рік. Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 у результаті захисту Батьківщини під час стримування збройної агресії зі сторони рф. 08 грудня 2015 року ОСОБА_2 отримав посвідчення учасника бойових дій за номером НОМЕР_3 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.02.2023 року №41 його виключено зі списків особового складу 01 січня 2023 року. Позивач вказує, що з метою захисту своїх прав звернулася до військової частини, щодо: виплатити компенсації відпустки як учаснику бойових дій; проведення перерахунку грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 29.01.2020 року по момент виключення, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1-14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704; виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби встановленої ч.2 статті 15 закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби з урахуванням базового місяця 2018 рік відповідно до абзаців 4-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078. Однак, 15.09.2023 року позивачем було отримана відповідь від військової частини НОМЕР_1 , якою позивачеві було відмовлено у здійснені таких виплат.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 року залучено до участі у справі №160/24580/23 співвідповідача 2 - військову частину НОМЕР_2 .

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2023 року залучено до участі у справі №160/24580/23 співвідповідача 3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати належної чоловікові ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2019 року по 2023 рік;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , як учасника бойових дій за період з 2019 року по 2023 рік.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач подала апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, позивач просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що має право на грошове забезпечення ОСОБА_2 з 24.12.2020 року по 01.01.2023 року з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року; індексації грошового забезпечення з 24.12.2020 року по 01.01.2023 року з урахуванням базового місяця 2018 рік відповідно абзаців 4-6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби встановленої ч.2 статті 15 закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідачем-1 також було подано апеляційну скаргу на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року, проте, ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2024 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року у справі № 160/24580/23 повернуто скаржнику.

Відповідачі своїм правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача не скористалися.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, приходить до висновку, що скарга позивача задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 з 02.05.2019 по 23.12.2020 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

У подальшому, ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 24.12.2020 по 01.01.2023 (дата загибелі).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 отримав посвідчення учасника бойових дій за номером НОМЕР_3 .

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_2 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресію російської федерації проти України.

Вказані обставини не спростовуються учасниками справи.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 загинув.

Згідно витягу з наказу від 09.02.2023 року за №41 загибель ОСОБА_2 пов`язана із захистом Батьківщини під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до витягу з наказу командира вч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.02.2023 №41 ОСОБА_2 , у зв`язку із смертю виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, з 01.01.2023 року.

В цьому ж наказі командиром вч констатовано, що ОСОБА_2 не отримав грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік у розмірі місячного грошового забезпечення.

Позивач, як дружина загиблого, звернулася до військової частини НОМЕР_1 із заявою, у якій просила:

виплатити компенсацію відпустки як учаснику бойових дій;

провести перерахунок грошового забезпечення її чоловіка (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 29.01.2020 року по момент виключення його зі списків вч, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1-14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704;

виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби встановленої ч.2 статті 15 закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби з урахуванням базового місяця 2018 рік відповідно до абзаців 4-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.

Листом від 22.08.2023 року за №6698 військова частина НОМЕР_1 на звернення позивача повідомила про те, що компенсація за невикористані дні щорічної відпустки не передбачена при виключенні зі списків вч загиблим військовослужбовцям, згідно наказу МОУ №260 від 07.06.2018 року.

Позивач не погодившись із такими діями відповідача-1, звернулась до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в оскарженій частині, та вважає за необхідне зазначити наступне.

Оцінюючи спірні правовідносини в частині позовних вимог щодо зобов`язання нарахувати і виплатити: індексацію грошового забезпечення із застосуванням базового місяця - 2018 року, одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби встановлену ч. 2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а також щодо здійснення перерахунку та доплати розміру грошового забезпечення загиблого чоловіка позивача, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 р.р. на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначається Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок № 260).

Відповідно до п. 1 Розділу ХХХ Порядку № 260 у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військово-службовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Згідно з п. 2 розділу ХХХ Порядку № 260, грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

З наведеного вбачається, що саме належне грошове забезпечення виплачується дружині військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, а не те, на яке він мав право за життя, та не отримав.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що загиблому чоловікові позивача за життя під час проходження військової служби до дня смерті відповідачем-1 було нараховане, але не виплачене грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, на отримання яких в останнього виникало право за життя.

Отже, за відсутності нарахованих але невиплачених грошових коштів, належних до дня смерті загиблому ОСОБА_2 , зокрема за наслідками індексації грошового забезпечення із застосування базового місяця - 2018р., здійснення перерахованого грошового забезпечення шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт, та одноразової грошової допомоги при звільненні, тощо у позивача немає підстав для отримання таких грошових виплат, оскільки виплаті підлягає лише належне (нараховане), але не отримане за життя грошове забезпечення.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що законодавець в Порядку №260 визначив поняття «належні» суми, тобто ті, які особа мала б право отримати за будь-яких обставин, як приклад місячне грошове забезпечення, визначене контрактом. При цьому, Порядком №260, а так само і іншими нормативними актами не визначено право на правонаступництво, успадкування, тощо, сум (грошового забезпечення та його складових), які не нараховані, а також не визначені відповідними актами індивідуальної дії, як то наказ, контракт, угода, тощо.

Натомість, законодавець в разі загибелі військовослужбовця визначив компенсаційні виплати іншими нормативними актами, як то Постановою КМ України від 28 лютого 2022 року № 168, Постановою КМ України від 25 грудня 2013 р. № 975, та інші.

Колегія суддів зазначає, що одноразова грошова допомога військовослужбовцям в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби є виплатою для осіб, які звільняються зі служби за станом здоров`я, за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, тощо.

Натомість, випадок загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 - і як наслідок виключення його із списків особового складу, не є тотожним поняттям - звільнення зі служби.

Відтак, доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції, а отже відсутні підстави для скасування судового рішення в оскарженій частині.

На підставі зазначеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року у справі № 160/24580/23 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак