Справа № 420/24886/23
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2024-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/24886/23

Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К. Дата і місце ухвалення: 09.02.2024р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати противоправним та скасувати наказ ГУНП в Одеській області №1070 о/с від 14.08.2023р. «По особовому складу» про призначення майора поліції ОСОБА_1 старшим дільничним офіцером поліції сектору превенції відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУПН в Одеській області, з посадовим окладом 2500 грн., установивши надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції в розмірі 45% посадового окладу з урахуванням окладу за специфічним званням та надбавки за стаж служби, звільнивши його з посади начальника сектору моніторингу цього ж відділу поліції;

- поновити майора поліції ОСОБА_1 на посаді начальника сектору моніторингу відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУПН в Одеській області;

- стягнути з ГУПН в Одеській області на користь позивача 20 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди;

- стягнути з ГУПН в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 25 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що на підставі наказу ГУНП в Одеській області від 31.05.2023р. №636 він займав посаду начальника сектору моніторингу відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУПН в Одеській області. Однак, наказом №1070 о/с від 14.08.2023р. ГУНП в Одеській області незаконно звільнило ОСОБА_1 із займаної посади та призначило на посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУПН в Одеській області відповідно до п.2 ч.1 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію». Позивач зазначав, що його призначено на нерівнозначну посаду, коло функціональних обов`язків позивача на посаді, яку він займав, та на яку його призначено, кардинально відрізняється. До того ж, переміщення поліцейського на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби може мати місце лише за умови надання поліцейським згоди на таке переміщення, якої ОСОБА_1 не надавав. Оскільки оскаржуваний наказ прийнято відповідачем без наявності фактичних і документальних підстав, тому він підлягає скасуванню з поновленням ОСОБА_1 на раніше займаній посаді. Незаконне переведення на іншу посаду ускладнило звичайний спосіб життя позивача, спричинило погіршення стану його здоров`я та викликало переживання, душевні хвилювання та страждання. У зв`язку з цим, позивач вважає, що наявні підстави для стягнення з ГУПН в Одеській області на його користь 20 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, не правильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 09.02.2024р. з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення його позову у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору суд першої інстанції не дослідив в достатній мірі надані докази, не витребував у відповідача матеріали, які б підтверджували рівнозначність посад, не проаналізував чи була порушена процедура призначення на посаду, чи надавав згоду на це ОСОБА_1 , а обмежився лише загальними посиланнями на положення Закону. У спірних правовідносинах переміщення поліцейського для більш ефективної служби виходячи з інтересів служби здійснено не на рівнозначну посаду, чим порушено вимоги п.2 ч.1 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію».

Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано правової оцінки твердженням ОСОБА_1 про суттєву різницю у функціональних обов`язках посади, з якої його було звільнено, та посади, на яку його переміщено спірним наказом ГУНП в Одеській області №1070 о/с від 14.08.2023р. Оскаржуване рішення не містить посилань на те, що яким кадровим документом зумовлена доцільність переміщення ОСОБА_1 з точки зору інтересів служби. Будь-якого внутрішнього документу (рапорту, подання) ініційовано не було, позивач таких документів не складав та згоду на переміщення не надавав.

ГУПН в Одеській області подало письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач зазначає, що головною підставою переміщення апелянта на посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУПН в Одеській області відповідно до доповідної записки було необхідність виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.07.2023р. по справі №420/4456/23 про поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника сектору моніторингу відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області з 01.03.2023р. У зв`язку з цим, Головне управління було позбавлене можливості діяти в інший спосіб, аніж перевести ОСОБА_1 на іншу посаду в порядку ст.65 Закону №580-VIII. Згода поліцейського є необхідною при переміщенні його по службі лише у зв`язку з скороченням штатів та за ініціативою поліцейського.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, наказом ГУНП в Одеській області від 13.02.2023р. №129 о/с підполковника поліції ОСОБА_2 , начальника сектору моніторингу відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення за служби в поліції).

Наказом ГУНП в Одеській області від 31.05.2023р. №636 о/с на вакантну посаду начальника сектору моніторингу відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області призначено майора поліції ОСОБА_1 , звільнивши його з посади начальника сектору превенції відділення поліції №1 Роздільнянського районного відділу поліції цього ж Головного управління. Встановлено посадовий оклад за посадою 2950 грн. та установлено надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 60% посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби в поліції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.07.2023р. по справі №420/4456/23, серед іншого, визнано протиправним та скасовано наказ ГУНП в Одеській області №129 о/с від 13.02.2023р. в частині звільнення підполковника поліції ОСОБА_2 зі служби в поліції. Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника сектору моніторингу відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області з 01.03.2023р.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді.

Начальником відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП В Одеській області ОСОБА_3 04.08.2023р. було подано доповідну записку на ім`я начальника ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , в якій зазначено, що з метою своєчасного виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.07.2023р. по справі №420/4456/23, відповідно до п.6 ч.1 ст.40 КЗпП України (поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу), п.2 ч.1 та ч.8 ст.65 Закону України «Про Національну поліції» (переміщення поліцейських в органах поліції на рівнозначні посади для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби), керівництвом відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області прийнято рішення про доцільність переміщення майора поліції ОСОБА_1 , начальника сектору моніторингу відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області на рівнозначну вакантну посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області.

07.08.2023р. начальником відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП В Одеській області ОСОБА_3 подано начальнику ГУНП в Одеській області Жуку І. подання про призначення майора поліції ОСОБА_1 на посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, установивши посадовий оклад в розмірі 2500,00 грн. та надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 45%.

Наказом ГУНП в Одеській області від 14.08.2023р. №1070 о/с, відповідно до пункту 2 (для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) частини першої та абзацу другого частини восьмої статті 65 Закону України «Про Національну поліцію», майора поліції ОСОБА_1 призначено старшим дільничним офіцером поліції сектору превенції відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, з посадовим окладом 2500 грн., установивши надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції в розмірі 45% посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби, звільнивши його з посади начальника сектору моніторингу цього ж відділу поліції.

Підставою для прийняття вказаного наказу зазначено подання про призначення на посаду від 07.08.2023р. та доповідну записку начальника відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП В Одеській області полковника поліції ОСОБА_5 від 04.08.2023р.

Наказом ГУНП в Одеській області від 14.08.2023р. №1071 о/с поновлено підполковника поліції ОСОБА_2 на посаді начальника сектору моніторингу відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області з 01.03.2023р.

Не погоджуючись з правомірністю наказу ГУНП в Одеській області від 14.08.2023р. №1070 о/с ОСОБА_1 оскаржив його в судовому порядку.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , зазначив, що переміщення поліцейського на рівнозначну посаду в поліції з метою забезпечення більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби можливе за умови, якщо спеціальне звання за займаною ним посадою відповідає спеціальному званню посади, на яку він переміщується. За висновками суду, переміщення позивача на підставі оскаржуваного наказу №1070 о/с від 14.08.2023р. на посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУПН в Одеській області відбулося в межах рівнозначних посад.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 виходячи з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовано Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону №580-VIII, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (частина перша статті 59 Закону №580-VIII).

У силу положень частини десятої статті 62 Закону №580-VIII, яка визначає гарантії професійної діяльності поліцейського, поліцейський користується повноваженнями, передбаченими цим Законом, незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу, та може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особистих якостей.

Питання переміщення поліцейських врегульовано статтею 65 Закону №580-VIII. Зокрема, частиною першою вказаної статті Закону передбачено, що переміщення поліцейських здійснюється:

1) на вищу посаду - у порядку просування по службі;

2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону;

3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону;

4) у зв`язку із зарахуванням на денну форму навчання за державним замовленням, у тому числі до магістратури, ад`юнктури та докторантури закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.

Частиною другою статті 65 Закону №580-VIII передбачено, що посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.

За правилами частин сьомої-десятої статті 65 Закону №580-VIII переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.

Переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Переведення поліцейського здійснюється на підставі наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та наказу про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

У разі якщо згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначенню поліцейського на посаду повинно передувати погодження відповідних органів державної влади або органів місцевого самоврядування чи їх посадових осіб, призначення на посаду здійснюється після отримання такого погодження.

Спірним у даній справі наказом ГУНП в Одеській області від 14.08.2023р. №1070 о/с ОСОБА_1 призначено старшим дільничним офіцером поліції сектору превенції відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області звільнивши його з посади начальника сектору моніторингу цього ж відділу поліції відповідно до пункту 2 (для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) частини першої та абзацу другого частини восьмої статті 65 Закону №580-VIII.

При зверненні з даним позовом до суду та в обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач, передусім, посилається на те, що відповідні посади не є рівнозначними, переведення мало місце без отримання на це згоди поліцейського.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість таких посилань позивача.

За змістом ч.2 ст.65 Закону №580-VIII посада вважається рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.

Види спеціальних звань поліції визначено ч.1 ст.80 Закону №580-VIII, а ч.2 вказаної статті передбачено, що граничні спеціальні звання молодшого, середнього складу поліції за штатними посадами встановлюються керівником поліції.

Наказом Національної поліції України від 04.12.2015р. №142 (зі змінами) затверджено Перелік посад поліцейських і відповідних їм граничних спеціальних звань, відповідно до якого за найменуванням посад заступник начальника відділення поліції, заступник начальника відділу, начальник сектору (відділення, чергової частини), заступник начальника сектору (відділення, чергової частини), старший оперуповноважений, старший дізнавач, старший спеціаліст-криміналіст, старший слідчий, старший інспектор, старший дільничний офіцер поліції, поліцейський офіцер громади, старший інженер, старший психолог передбачено граничне спеціальне звання «капітан поліції».

Таким чином, в розумінні ч.2 ст.65 Закону №580-VIII, посади начальника сектору моніторингу та старшого дільничного офіцера поліції є рівнозначними посадами.

Що стосується згоди поліцейського на переміщення на рівнозначну посаду, то серед підстав для переміщення поліцейських на рівнозначні посади пункт 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII безпосередньо виділяє лише одну підставу для такого переміщення, яка враховує побажання поліцейського, а саме переміщення за ініціативою поліцейського.

Згода поліцейського є необхідною також при переміщенні його по службі у зв`язку зі скороченням штатів (частина друга статті 68 Закону №580-VIII).

В усіх інших випадках підставою переміщення визначено певні обставини або рішення певних органів, настання (прийняття) яких не залежать від волі поліцейського, в тому числі переміщення для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

При цьому пункт 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII передбачає єдине правило щодо можливості переміщення поліцейських на рівнозначні посади в інтересах служби, не відокремлюючи випадки такого переміщення в межах однієї місцевості (населеного пункту) чи в іншу місцевість.

Отже, спеціальне законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не вимагало згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду.

Висновки колегії суддів узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25.05.2023р. по справі №620/3663/19.

Апелянт стверджує про необхідність застосування до спірних правовідносин положень ст.32 КЗпП України, якою установлено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Усталеною є практика Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.

Однак, відсутність у Законі №580-VIII норми про обов`язковість згоди поліцейського на переміщення в іншу місцевість на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, вказує не про неврегульованість цих правовідносин нормами спеціального законодавства, як помилково про це зазначає апелянт, а про їхнє вирішення у спосіб, відмінний від правового регулювання трудових відносин відповідно до норм трудового законодавства.

На користь такого висновку колегії суддів свідчать внесені до Закону №580-VIII зміни згідно із Законом від 15.03.2022р. №2123-IX «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану», який набрав чинності з 01 травня 2022 року.

Зокрема, Законом від 15.03.2022р. №2123-IX частину першу статті 60 Закону №580-VIII викладено в новій редакції, згідно з якою відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Отже, зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01 травня 2022 року, виключили можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських, усунувши таким чином неоднозначне застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах, що мало місце в судовій практиці, зокрема, постановах Верховного Суду від 17.10.2019р. по справі №420/5192/18 та від 11.08.2020р. по справі №400/2741/19, на які посилається апелянт.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на недоведеність відповідачем доцільності переведення його на іншу посаду в інтересах служби. Колегія суддів враховує, що прийняття спірного наказу було зумовлено необхідністю виконання ГУНП в Одеській області рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.07.2023р. по справі №420/4456/23 про поновлення на посаді начальника сектору моніторингу відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області особи, яка раніше займала відповідну посаду та була незаконно з неї звільнена.

А відтак, відповідач був позбавлений права діяти в інший спосіб, аніж перевести позивача на іншу рівнозначну посаду в порядку ст.65 Закону №580-VIII.

На підставі викладеного у сукупності колегія суддів не вбачає підстав для висновку про незаконність наказу ГУНП в Одеській області №1070 о/с від 14.08.2023р. «По особовому складу» та його скасування.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, а тому підстав для задоволення скарги позивача та скасування рішення від 09.02.2024р. колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно, на підставі п.1 ч.6 ст.12 КАС України, віднесена судом першої інстанції до категорії справ незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 24 квітня 2024 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук