Справа № 727/2739/24
Суддя: Одовічен Я. В.
Дата ухвалення: 2024-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/2739/24
Провадження № 2-а/727/25/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого-судді: Одовічен Я.В.

за участю секретаря: Гелка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора відділення поліції №3 (м.Заставна) Чернівецького районного управління поліції ГУНП в Чернівецькій області лейтенанта поліції Федорюка Дмитра Васильовича, Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним вище адміністративним позовом.

Посилалась на те, що постановою по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №01508394 від 23.02.2024 року її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

У постанові вказано про те, що 23.02.2024 року водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, порушила вимоги дорожнього знаку 2.2, а саме: проїзд без зупинки заборонено і здійснила подальший рух, чим порушила вимоги п.8.4 ПДР України, а саме порушення вимог дорожніх знаків.

Вказала, що про існування постанови серії ЕНА №01508394 від 23.02.2024 року вона дізналася із застосунку «Дія».

Із зазначеною постановою позивач не погоджується та вважає, що постанова про притягнення її до адміністративної відповідальності за вказане порушення є безпідставною, необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню, оскільки підстав для винесення такої постанови не було. Правила дорожнього руху України вона не порушувала.

Просила визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №01508394 від 23.02.2024 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України та стягнути понесені судові витрати у справі.

Ухвалою суду від 25.03.2024 року справу було призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб.

02.04.2024 року ухвалою суду замінено неналежного відповідача Департамент патрульної поліції на належного відповідача Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області.

24.04.2024 року через електронний суд представником відповідача ГУНП в Чернівецькій області було подано відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що 23.02.2024 року о 19 год. 57 хв. в с.Веренчанка Чернівецької області по вул.Центральна, 1 інспектором СРПП ВП №3 (м.Заставна) ЧРУП ГУНП Федорюком Д.В., під час несення служби був виявлений транспортний засіб марки «Mitsubishi Carisma» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_1 , та яка здійснила рух вказаним автомобілем в межах дії дорожнього знаку 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено» та здійснила подальший рух, чим порушила п.8.4 ПДР України (порушення вимог заборонних знаків). У зв`язку із чим, поліцейським було складено постанову серії ЕНА №01508394 від 23.02.2024 року та накладено на позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Вказувала, що в позовній заяві міститься посилання представника позивача про нібито отримання копії оскаржуваної постанови лише 18.03.2024 року. Натомість, ОСОБА_1 була вручена копія оскаржуваної постанови 23.02.2024 року, про що свідчить її власноручний підпис у наданій разом із позовом оскаржуваній копії постанови. Позивачка не заперечує, що саме вона підписувала оскаржувану постанову.

Таким чином, ОСОБА_1 намагається ввести суд в оману та штучно збільшити строк звернення до суду, який явно є пропущеним.

Зазначила, що позивачка фактично дізналася про порушення свого права 23.02.2024 року після проголошення їй оскаржуваної постанови та не була позбавлена можливості звернутися з відповідним позовом до суду в межах строку, встановленого ст.289 КАС України.

Також, вказувала на те, що розглянувши повно і всебічно всі обставини справи, встановивши в діях позивача ознаки адміністративного правопорушення, поліцейським було законно та обґрунтовано винесено постанову про накладення стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

Просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Від відповідача інспектора відділення поліції №3 (м.Заставна) Чернівецького районного управління поліції ГУНП в Чернівецькій області лейтенанта поліції Федорюка Дмитра Васильовича відзиву на позовну заяву не надходило.

24.04.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив. У відповіді вказав, що позивач не отримувала та не підписувала оскаржувану постанову, а з її змістом ознайомилась лише 18.03.2024 року з наданої відповіді на адвокатській запит.

Позивач заперечує, що наявний в оскаржуваній постанові підпис належить їй.

Вказав, що представником відповідача будь-яких доказів стосовно того, що ОСОБА_1 отримала особисто оскаржувану постанову надано не було.

Позивач у судове засідання не з`явилась. Від представника позивача надійшло клопотання, в якому просив судове засідання провести у відсутності позивача та його відсутності. Заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ГУНП в Чернівецькій області у судове засідання не з`явилася. У поданій до суду заяві про залишення позову без розгляду просила розгляд справи провести в її відсутності.

Відповідач інспектор відділення поліції №3 (м.Заставна) Чернівецького районного управління поліції ГУНП в Чернівецькій області лейтенанта поліції Федорюк Д.В. у судове засідання не з`явився. Про причини відсутності суд не повідомив.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі ч.4 ст. 229 КАС України у зв`язку з неявкою у засідання усіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданнями адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою ст.5 КАС України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1, 2 ст.6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.2 ст.286 КпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 245 КпАП України встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КпАП України закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Як було встановлено судом, постановою серії ЕНА №01508394 від 23.02.2024 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України. Відповідно до вказаної постанови, ОСОБА_1 23.02.2024 року о 19 год. 48 хв. в с.Веренчанка, вул.Центральна, 1, керуючи транспортним засобом марки «Mitsubishi Carisma» д.н.з. НОМЕР_1 , порушила вимоги дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та здійснила подальший рух, чим порушила вимоги п.8.4 ПДР України (а.с.19).

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23, п.1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Пунктом 8.1 Правил дорожнього руху встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п. 8.4 Правил дорожнього руху, на який посилається відповідач, дорожні знаки поділяються на групи, зокрема, знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги (пп. «б» п.8.4 ПДР).

Відповідно до розділу 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху знак пріоритету 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено». Забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а у разі, коли вона відсутня, перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.

Знаки 2.1-2.3, 2.5 і 2.6 встановлюються безпосередньо перед перехрестям або вузькою ділянкою дороги, крім того, знак 2.3 - на початку, а знак 2.4 - в кінці головної дороги. Знак 2.3 з табличкою 7.8 обов`язково повторюється перед перехрестям, на якому головна дорога змінює свій напрямок.

Якщо безпосередньо перед перехрестям встановлено знак 2.2, йому повинен передувати знак 2.1 «Дати дорогу» з додатковою табличкою 7.1.2.

Якщо знак 2.2 встановлений перед залізничним переїздом, що не охороняється та не обладнаний світлофорною сигналізацією, водій повинен зупинитися перед стоп-лінією, а за її відсутності - перед цим знаком.

Згідно ч. 1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Докази надають суду учасники справи. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.

Отже, належним чином оформлені матеріали фото/відео фіксації є допустимим доказом на підтвердження вчинення особою адміністративного правопорушення.

За правилами ст.252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд зазначає, що саме по собі описання адміністративного правопорушення в постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути належним доказом його вчинення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує його фіксування.

Як вбачається з матеріалів справи представник позивача 04.03.2024 року звернувся із адвокатським запитом до начальника ВП №3 (м.Заставна) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області про надання копій всіх відеозаписів від 23.02.2024 року, у тому числі з нагрудних камер, які застосовувались працівниками поліції при виявлення порушення ОСОБА_1 ч.1 ст.122 КпАП України та складанні адміністративних матеріалів; всіх адміністративних матеріалів, які були складені відносно ОСОБА_1 23.02.2024 року.

На підтвердження невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України представником позивача було надано відео з бодікамер поліцейського, яке було надано йому на адвокатський запит.

Так, на наданому відео №758827 від 23.02.2024 року, тривалістю 04 хв. 56 сек., яке розпочинається о 19 год. 47 хв. 30 сек., зафіксовано, як поліцейський підійшов до зупиненого автомобіля та представився як сержант поліції ОСОБА_2 . Водій повідомила, що зупинилася на знак.

У подальшому, поліцейський повідомив, що автомобіль був зупинений через технічну несправність, а саме: не працює лівий задній стоп. При цьому, підтвердив, що вона зупинилась на знак. Після цього, попросив у водія документи, на що остання надала всі необхідні документи.

Пізніше, поліцейський повідомив водія, що за виявлену несправність автомобіля передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.121 КпАП України та починає проводити розгляд справи за вказаною статтею КпАП України.

Суд звертає увагу на те, що згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України, а на наданому відео з бодікамер поліцейського зафіксовано, як уповноваженою особою було проведено розгляд справи за ч.1 ст.121 КпАП України.

Крім того, в оскаржуваній постанові прізвище уповноваженої особи, яка провела розгляд справи вказано, як ОСОБА_3 , а на відео зафіксовано, що розгляд справи провів сержант поліції ОСОБА_2 .

Отже, в матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні і беззаперечні докази наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп2010 констатовано, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а згідно з частиною третьою цієї статті обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові ВС/КАС від 08.07.2020 у справі N 463/1352/16-а, де вказано, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Пунктом 3 ч. 3ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, позов ОСОБА_1 про скасування постанови серії ЕНА №01508394 від 23.02.2024 року у справі про адміністративне правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином з відповідача на кристь позивача підлягають стягненню судові витрати, що складаються з судового збору.

Керуючись ч. 1 ст.6, 245-247, 251, 258, 283, 287, 289 КпАП України , ст.2, 8, 9, 72-77, 78, 139, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №01508394 від 23.02.2024 року про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КпАП України, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, що розташоване в м.Чернівці, вул.Головна, 24, на користь ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_2 ), яка проживає у АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Одовічен Я.В.