Справа № 640/29349/20
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2024 року № 640/29349/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі по тексту також позивачка, ОСОБА_1 ) з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі по тексту також відповідач, МВС України), в якому просить суд:

- визнати неправомірною відмову МВС України у визнанні позивача ветераном органів внутрішніх справ України на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист»;

- зобов`язати МВС України визнати, що вислуга років позивача на день звільнення складає у календарному обчисленні 25 років 06 місяців 07 днів, та повторно розглянути заяву позивача про визнання ветераном органів внутрішніх справ, видати відповідне посвідчення та нагрудний знак «Ветеран органів внутрішніх справ».

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка повідомила, що 30.09.2013 була звільнена з органів МВС України у відставку за віком. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні складала 25 років 06 місяців 07 днів.

Позивачка пояснила, що зверталась до Ліквідаційної комісії МВС України в Харківській області, до МВС України із заявами про визнання її ветераном ОВС, за наслідками розгляду яких їй було відмовлено у наданні такого статусу. Відмови мотивовані відсутністю у позивачки відповідної кількості календарних років вислуги саме служби, а не інших періодів (навчання, роботи тощо). Зазначено, що період навчання зараховується виключно для призначення пенсії.

На думку позивачки, термін навчання у вищому навчальному закладі (Харківському юридичному інституті), по закінченню якого вона була прийнята на службу в органи МВС України з присвоєнням офіцерського звання, має бути врахований при розгляді питання про встановлення їй статусу ветерана органів внутрішніх справ України.

Ухвалою суду від 08.12.2020 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що положеннями Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» імперативно закріплено наявність не менше 20 років бездоганної служби безпосередньо в органах внутрішніх справ України для надання статусу ветерана органів внутрішніх справ, у той час як з розрахунку вислуги років позивачки вбачається, що її вислуга років безпосередньо в ОВС складає 17 років 10 місяців 21 день. На переконання відповідача, означеної вислуги років безпосередньо в ОВС недостатньо для надання статусу ветерана ОВС.

Відповідач стверджує, що навчання у цивільних вищих навчальних закладах (незалежно від форми навчання) є періодом часу, який зараховується до вислуги років для призначення пенсії, але не видом служби, а тому не зараховується для надання статусу ветерана ОВС.

Таким чином, на думку відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

13.12.2022 Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» №2825-IX, статтею 1 якого встановлено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва.

Пунктом 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

14.12.2022 вказаний Закон був опублікований в газеті «Голос України» №254 та набрав чинності 15.12.2022.

11.05.2023 на адресу Київського окружного адміністративного суду від Окружного адміністративного суду міста Києва надійшли матеріали цієї адміністративної справи та за результатом автоматизованого розподілу були передані на розгляд судді Дудіну С. О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 адміністративну справу прийнято до провадження для її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

у с т а н о в и в:

Матеріалами справи підтверджено, що наказом ГУ МВС України в Харківській області від 30.09.2013 №353 о/с по особовому складу позивачку звільнено у відставку за віком з 30.09.2013.

В наказі зазначено, що вислуга років на день звільнення складає: у календарному обчисленні 25 років 06 місяців 07 днів, у пільговому обчисленні немає.

З розрахунку вислуги років на пенсію працівника органів внутрішніх справ ОСОБА_1 від 11.10.2013 вбачається, що до календарного строку служби включено час навчання у цивільних навчальних закладах 02 роки 04 місяці 24 дні.

Судом встановлено, що позивачка зверталась, зокрема, до МВС України із заявою про видачу їй посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ», на яку листом від 28.09.2020 №К-16725/22 повідомлено про відсутність підстав для видачі означеного посвідчення з огляду на те, що станом на дату її звільнення вислуга років військової служби та служби в органах внутрішніх справ (яка обчислюється для визначення відповідного статусу) у календарному обчисленні становить менше 25 років, що недостатньо для надання їй статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» відповідно до пункту 1 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Зазначено, що навчання в цивільних вищих навчальних закладах є періодом часу, але не видом служби, періоди якої враховуються для надання статусу «Ветеран органів внутрішніх справ». При цьому, даний період часу (навчання) зараховується до вислуги років лише при призначенні пенсії, як це визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їх сімей». Дана постанова була прийнята для виконання Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і визначає порядок розрахунку вислуги років лише для призначення (обчислення) пенсії.

Не погоджуючись з правомірністю відмови відповідачем у встановленні статусу «Ветеран органів внутрішніх справ», позивачка звернулась з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також основні засади державної політики щодо соціального захисту громадян, звільнених з військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національної поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, та членів їх сімей, визначені Законом України від 24.03.1998 №203/98-ВР «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» (далі по тексту також Закон №203/98), який також визначає гарантії, які забезпечують зазначеним особам гідне життя, активну діяльність, шану та повагу в суспільстві.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону №203/98 держава гарантує кожному ветерану військової служби, ветерану органів внутрішніх справ, ветерану Національної поліції, ветерану податкової міліції, ветерану державної пожежної охорони, ветерану Державної кримінально-виконавчої служби України, ветерану служби цивільного захисту, ветерану Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України рівні з інтими громадянами можливості в економічній, соціальній, політичній сферах щодо задоволення різноманітних життєвих потреб, а також подає різні види допомоги шляхом, серед іншого, надання пільг, компенсацій та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності та заслуженого відпочинку, організації соціально-побутового обслуговування та пенсійного забезпечення відповідно до законодавства.

Положеннями пункту 1 частини першої статті 5 Закону №203/98 визначено, що ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визнаються громадяни України, які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.

Відповідно до статті 10 Закону №203/98 ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Зразки посвідчень, нагрудних знаків та порядок їх виготовлення і вручення визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 6 статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі по тексту також Закон №2232) до видів військової служби відносяться:

1) строкова військова служба;

2) військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;

3) військова служба за контрактом осіб рядового складу;

4) військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;

5) військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділенні військової підготовки;

6) військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

7) військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Пунктом 1 статті 8 Закону №2232 передбачено, що підготовка громадян України до військової служби включає патріотичне виховання, допризовну підготовку, підготовку призовників з військово-технічних спеціальностей, підготовку у військових оркестрах, військових ліцеях та ліцеях з посиленою військово-фізичною підготовкою, підготовку до вступу у вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів, військову підготовку у вищих навчальних закладах за програмою підготовки офіцерів запасу, фізичну підготовку, лікувально-оздоровчу роботу, підвищення рівня освітньої підготовки, вивчення державної мови.

Згідно частини четвертої, п`ятої статті 11 Закону №2232 військова підготовка за програмою підготовки офіцерів запасу включається до навчальних планів вищого навчального закладу як окрема навчальна дисципліна. Програми військової підготовки розробляються згідно з вимогами кваліфікаційних характеристик офіцерів запасу за відповідною військово-обліковою спеціальністю. Порядок розроблення та затвердження кваліфікаційних характеристик офіцерів запасу та програм військової підготовки офіцерів запасу визначається Міністерством оборони України.

Громадянам України, які мають освітній ступінь вищої освіти не нижче бакалавра, пройшли повний курс військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу, склали встановлені іспити та атестовані до офіцерського складу, присвоюється відповідне первинне військове звання офіцера запасу. У разі потреби вони за наказом Міністра оборони України підлягають призову для проходження військової служби осіб офіцерського складу.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі по тексту також Закон №2262) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються: а) військова служба; б) служба в органах внутрішніх справ, поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; «…».

Відповідно до частини другої статті 17 Закону №2262 до вислуги років особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ» № 742 від 01.06.2002 поширено дію «Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1601 на видачу посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ».

Згідно з пунктом 3 «Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знаку «Ветеран військової служби», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1601 (далі по тексту також Порядок №1601), підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби» є один з таких документів:

- наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку;

- довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності І чи II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;

- посвідчення про нагородження медаллю «Ветеран Вооруженных Сил СССР».

Пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» передбачає, що до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Цивільної оборони України та інших військових формувань, створених Верховною Радою України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної спеціальної служби транспорту, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, Державної інспекції техногенної безпеки та Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсій згідно з пунктом «а» статті 12 закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що до вислуги років на службі в органах внутрішніх справ в календарному обчисленні включається період навчання не у будь-яких цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, а лише період навчання у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.02.2019 у справі № 809/780/15, від 14.08.2019 у справі № 805/2337/16-а, від 06.02.2020 у справі №820/4905/16, від 23.06.2022 у справі № 809/1566/17.

Суд вважає за доцільне зазначити, що Верховний Суд України раніше сформулював правовий висновок щодо зарахування до вислуги років осіб, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», часу їхнього навчання відповідно до статті 17 цього Закону. Зокрема, у постанові від 10.03.2015 (справа № 21-411а14) зазначено, що «…у наведеному вище тексті норми права розділові знаки і сполучник «також» у сполученні з «а» вказують, що обставини, викладені після сполучника, мають таке саме значення, як і викладені до зазначеного сполучника. Тобто додатково до вислуги років при призначенні пенсії зараховується час навчання у цивільних вищих навчальних закладах і в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання. Виходячи з синтаксичної структури речення додатково до вказаної вислуги може бути зарахований час навчання в навчальних закладах, зазначених у статті 17 вказаного вище Закону, якщо після їх закінчення присвоюється офіцерське (спеціальне) звання.

На підставі аналізу наведених вище норм права та враховуючи особливий статус осіб, які мають право на пенсію військовослужбовця, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України при розгляді цієї справи дійшла висновку про те, що до вислуги років особам, звільненим з військової служби, при призначенні пенсій на умовах Закону № 2262-XII додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік за шість місяців…».

У свою чергу, ветеранами органів внутрішніх справ визнаються громадяни України, які бездоганно прослужили в органах внутрішніх справ 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні), звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД та надали один з таких документів: наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності І чи II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби чи посвідчення про нагородження медаллю «Ветеран Вооруженных Сил СССР».

Судом встановлено, що наказом ГУМВС України в Харківській області від 01.07.2010 №474 позивачка нагороджена відзнакою МВС України «За відзнаку в службі» І ступеня.

Наказом ГУМВС України в Харківській області від 26.06.2008 №440 позивачка нагороджена відзнакою МВС України «За відзнаку в службі» ІІ ступеня.

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_1 у розділі «Відомості про відзнаки» позивачці оголошено подяки на підставі наказів від 02.03.1993 №26, від 04.07.2002 №346, від 20.12.2002 №672, від 28.11.2003 №705, від 05.03.2004 №151, від 30.06.2004 №419, від 16.07.2004 №469, від 20.08.2004 №537, від 11.01.2005 №12, від 20.12.2004 №837, від 12.04.205 №172, від 23.05.2005 №256, від 13.06.2005 №314, від 20.07.2005 №104, від 23.06.2005 №318, від 12.10.2005 №517, від 19.11.2005 №660, від 22.12.2005 №745, від 22.03.2006 №156, від 03.07.2006 №318, від 05.02.2007 №52, від 27.06.2007 №421, від 19.12.2007 №849, від 26.06.2008 №444, від 16.12.2008 №900, від 09.03.2010 №116; відзначено грошовою винагородою на підставі наказів від 11.10.2001 №613, від 07.03.2006 №120від 28.03.2007 №152, від 17.04.2008 №268, від 20.12.2012 №1613 та нагороджено наручним годинником відповідно до наказу від 12.12.2001 №737.

Водночас суд зазначає, що відповідачем не ставиться під сумнів бездоганна служба позивачки в органах внутрішніх справ та означена обставина не була покладена в основу оскаржуваної відмови у наданні їй статусу ветерана органів внутрішніх справ.

Виконання позивачкою положень пункту 3 Порядку №1601 в частині подання документів, які є підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби» також не є спірним та не покладено в основу відмови МВС України у наданні їй статусу ветерана органів внутрішніх справ.

Підставою для відмови позивачці у наданні статусу ветерана ОВС відповідачем зазначено відсутність достатньої вислуги років.

Суд зауважує, що інформація про календарну вислугу років, що зазначена в наказі про звільнення позивачки з військової служби і визначена для отримання одноразової грошової допомоги чи для призначення пенсії за вислугу років, не може бути єдиною безумовною підставою для отримання статусу ветерана внутрішніх справ, без перевірки правильності обрахування такої вислуги відповідно до приписів законодавства.

Зазначене має важливе значення для отримання позивачкою статусу ветерана органів внутрішніх справ, оскільки законодавцем встановлено застереження щодо зарахування до вислуги років часу навчання у вищому навчальному закладі. Навчання до вступу на службу в органи внутрішніх справ у вищому навчальному закладі не є єдиною та достатньою підставою для зарахування цього періоду до вислуги років (як календарної, так і пільгової), яка дає право на отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ.

Судом встановлено, що згідно копії диплому серії НОМЕР_2 від 29.06.1988 позивачка закінчила Харківський юридичний інститут ім. Ф.Е. Дзержинського за спеціальністю «правознавство» з присвоєнням кваліфікації юриста. Відомостей щодо присвоєння первинного офіцерського звання означений диплом не містить.

Відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 позивачка у період з 21.08.1990 по 30.09.2013 проходила службу в ГУ МВС України в Харківській області.

З послужного списку позивачки вбачається, що спеціальне військове звання «лейтенант міліції» їй присвоєно 01.11.1990, тобто не після закінчення вказаного навчального закладу, а лише після прийняття на службу в органи МВС України.

В наказі про звільнення від 30.09.2013 №353 о/с зазначено, що вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення складає: у календарному обчисленні 25 років 06 місяців 07 днів, у пільговому обчисленні немає. При цьому, з розрахунку вислуги років на пенсію працівника органів внутрішніх справ ОСОБА_1 від 11.10.2013 вбачається, що до календарного строку служби включено час навчання у цивільних навчальних закладах 02 роки 04 місяці 24 дні.

Враховуючи не присвоєння позивачці після закінчення вищого навчального закладу офіцерського звання, суд дійшов висновку, що означений період навчання (02 роки 04 місяці 24 дні) не підлягає зарахуванню до вислуги років на службі в органах внутрішніх справ, необхідного для надання їй статусу ветерана органів внутрішніх справ.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 23.06.2022 у справі №809/1566/17 та від 29.09.2022 у справі №580/373/19.

Таким чином, зазначена у наказі про звільнення ід 30.09.2013 №353 о/с вислуга років ОСОБА_1 у календарному обчисленні 25 років 06 місяців 07 днів, за виключенням часу навчання у цивільних навчальних закладах (02 роки 04 місяці 24 дні) становить менше законодавчо визначених положеннями пункту 1 частини першої статті 5 Закону №203/98 25 років, як однієї з умов для надання їй статусу «Ветеран органів внутрішніх справ». Означена обставина свідчить про те, що у позивачки відсутній стаж, необхідний для надання статусу ветерана військової служби.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи положення статті 139 КАС України у суду відсутні підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.