Справа № 160/4365/24
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2024 рокуСправа №160/4365/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
16.02.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 15.02.2024 року через систему Електронний суд позовна заява ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 , в якій представник позивача з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (документ сформовано в системі «Електронний суд» 17.03.2024 року) просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 24.02.2023 року по 17.11.2023 року без використання посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період 24.02.2023 року по 17.11.2023 року використанням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
Означені позовні вимоги вмотивовані протиправною бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 24.02.2023 року по 17.11.2023 року без використання посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт.
29.02.2024 року від представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на попередню редакцію позову (сформовано в системі «Електронний суд» 15.02.2024 року), в якому представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції представник відповідача зазначив наступне. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2023 року № 22 солдата ОСОБА_1 , НОМЕР_2 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 Про загальну мобілізацію, призначити на посаду водія третьої механізованої роти першого механізованого батальйону. Опосередковано, факт початку військової служби підтверджується військовим квитком позивача у розділі 9 вказаного документу із зазначенням дати призову 24.01.2023 року. Враховуючи означений факт, позивач не мав права на грошове забезпечення військовослужбовця за період з 24.02.2022 року до 24.01.2023 року.
Щодо нарахування грошового забезпечення позивачу за час служби у військовій частині НОМЕР_1 за період з 24.01.2023 ро 17.11.2023 року. Абзацом 1 п.4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 року (зі змінами) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт.
Вказаний абзац викладено у поточній редакції у Постанові Кабінету Міністрів України № 481 від 12.05.2023 року. Таким чином, для розрахунку посадових окладів, окладів за військовим званням у Збройних силах України застосовується фіксована грошова сума у розмірі 1762 грн. помножена на відповідний коефіцієнт. При цьому згадки про прожитковий мінімум відсутні. Згідно редакції постанови Кабінету Міністрів України, що діяла на час проходження служби позивачем з 24.01.2023 по 12.05.2023 року слід зазначити, що для розрахунку посадових окладів військовослужбовців використовувався прожитковий мінімум, встановлений на 2018 рік. Військова частина НОМЕР_1 є діючим підрозділом Збройних Сил України, який у своїй повсякденній діяльності керується вимогами діючого законодавства. Жодних застережень щодо дії редакцій п.4 Постанови Кабінету Міністрів № 704 від 30.08.2017 року за час проходження військової служби позивача у військовій частині НОМЕР_1 діюче законодавство не містить. Також, діючим законодавством військову частину не наділено повноваженнями щодо перевірки підзаконних нормативно-правових актів на предмет їх відповідності нормативно-правовим актам вищої юридичної сили. В той же час, пп.3 п.4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України завдання щодо здійснення правової експертизи проектів законів, інших актів законодавства, які подаються на розгляд Кабінету Міністрів України, покладено на Міністерство юстиції України. Тому, у разі незгоди з діючими редакціями п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року, на підставі яких військовими частинами Збройних Сил України розраховуються посадові оклади, оклади за військовим званням, позивач мав звернутись із позовом до Кабінету Міністрів України. Отже, військова частина НОМЕР_1 не вважає себе належним відповідачем по позовних вимогах, пов`язаних із незастосування положень діючих підзаконних нормативно-правових актів, зокрема, використання прожиткового мінімуму, встановленого на 2023 рік, під час розрахунку посадових окладів, окладів за військовим званням. Враховуючи початок служби позивача у військовій частині НОМЕР_1 24.01.2023 року, ОСОБА_1 не має права на будь-які виплати за 2022 рік взагалі. Допомога на оздоровлення за 2022 рік позивачу не виплачувалась, оскільки військову службу позивач почав проходити з 24.01.2023 року.
Згідно п.6 розділу XXIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства Оборони України № 260 від 07.06.2018 року (далі за текстом Порядок), розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги. Крім того, грошова винагорода, затверджена Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року не відноситься до щомісячного додаткового грошового забезпечення, враховуючи порядок її нарахування та виплати. Згідно п. 2 ст. 44 Кодексу адміністративного судочинства України справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Так, позивачем в особі представника ОСОБА_2 на думку відповідача заявлено завідомо безпідставні позовні вимоги в частині зобов`язання військової частини провести виплати грошового забезпечення, його окремих складових позивачу за 2022 рік. Враховуючи неодноразовість зазначення дат у минулому до початку військової служби позивача у Збройних Силах України, військова частина НОМЕР_1 не вважає це неодноразовою опискою та находить ці дії умисними. Статтею 45 встановлено неприпустимість зловживання процесуальними правами до яких відноситься: подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер. Відтак, військова частина НОМЕР_1 просить суд надати оцінку процесуальним діям позивача в особі його представника в частині заявлених позовних вимог щодо зобов`язання військової частини провести виплати грошового забезпечення, його окремих складових, позивачу за 2022 рік. У разі виявлення такого зловживання, вирішити питання щодо притягнення винних осіб до відповідальності, передбаченої чинним законодавством.
На виконання ухвали суду від 21.02.2024 року відповідач надав наступні пояснення. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 22 від 24.01.2023 року позивачу було встановлено посадовий оклад за тарифним розрядом 5 у сумі 2820 гривень, тарифний коефіцієнт 1,6. Протягом проходження позивачем військової служби тарифний розряд та оклад не змінювались. Також відповідач надав картку особового рахунку військовослужбовця, в якій зазначено складові грошового забезпечення позивача, відомість виплачених позивачу сум. У відомості не зазначено виплати за січень-березень 2023 року, оскільки на той час військова частина НОМЕР_1 ще не була відокремлена від ІНФОРМАЦІЯ_2 та не мала власного розрахункового рахунку.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2024 року, зазначена вище справа була розподілена та 19.02.2024 року передана судді ОСОБА_4 .
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2023 року № 22 солдата ОСОБА_1 , НОМЕР_2 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 Про загальну мобілізацію, призначити на посаду водія третьої механізованої роти першого механізованого батальйону. Опосередковано, факт початку військової служби підтверджується військовим квитком позивача у розділі 9 вказаного документу із зазначенням дати призову 24.01.2023 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 10.11.2023 року № 122-РС солдата ОСОБА_1 звільнено у запас через сімейні обставини.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.11.2023 року № 335 солдата ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Як зазначила представник позивача у поданій до суду позовній заяві, станом на день виключення зі списків особового складу в супереч вимог п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 відповідач не провів з позивачем розрахунку. 1. За час проходження служби позивачу не було проведено перерахунок розміру грошового забезпечення з огляду на підвищення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року. 2. Також, позивачу невірно здійснювалося нарахування та виплата індексації грошового забезпечення, а саме без застосування січня 2018 року як базового. 3. Крім того, невірно здійснено нарахування та виплата щорічної допомоги на оздоровлення за 2022 рік, а саме без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди. Аналіз законодавства України та розміри фактично виплачених позивачу розмірів грошового забезпечення під час служби дають позивачу, а також наданий грошовий атестат дають підстави стверджувати про порушення відповідачем прав позивача в частині виплати розмірів грошового забезпечення.
Проте, відповідь на адвокатський запит станом на день звернення з даним позовом відповідачем не надана, про що зазначено представником позивача у поданій до суду позовній заяві.
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду із позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Положеннями Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка набрала чинності 01.03.2018, затверджено, зокрема, тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
Пунктом 4 Постанови № 704 (в редакції, чинній до 24.02.2018) було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Проте постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (яка набрала чинності 24.02.2018) до Постанови № 704 внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 викладено у новій редакції: "Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".
Отже, пунктом 4 Постанови №704 було чітко визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Однак у подальшому постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", яким, зокрема, в пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" були внесені зміни.
З наведеного слідує, що саме з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 - діє редакція пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до зазначених змін.
Тобто, з 29.01.2020 була відновлена дія пункту 4 Постанови №704 у первісній редакції, котра визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01.01.2018.
Таким чином, розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення, повинно бути визначене шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 420/6572/22.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2020 встановлено у сумі 2102,00 грн.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2021 встановлено в сумі 2270,00 грн.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2022 встановлено в сумі 2481,00 грн.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2023 встановлено в сумі 2684,00 грн.
На підставі вище викладеного слід дійти висновку, що за період із 03 грудня 2021 року по 10 листопада 2023 року, позивачу протиправно нараховувалося та виплачувалося грошове забезпечення з порушенням відповідних норм та розмірів.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі «Ковач проти України», п. 59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п. 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).
Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем, всупереч вимогам КАС України, не доведено правомірності своїх дій, в той час як позивачем позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, а тому адміністративний позов підлягає до задоволення повністю.
У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору та відсутні докази понесення ним інших судових втрат, жодні судові витрати не належать розподілу та стягненню з відповідача.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 24.02.2023 року по 17.11.2023 року без використання посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період 24.02.2023 року по 17.11.2023 року використанням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник