Справа № 320/1077/23
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1077/23
судді Шостого апеляційного адміністративного суду Василенка Я.М.
у справі № 320/1077/23
17 квітня 2024 року м. Київ
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві № 1236 від 21.11.2022 в частині застосування дисциплінарного стягнення до заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління в м. Києві майора поліції ОСОБА_1 у вигляді звільнення зі служби в поліції;
- визнати протиправним та скасувати наказ по особовому складу № 1881 о/с від 02.12.2022 про звільнення зі служби в поліції заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління в м. Києві майора поліції ОСОБА_1 ;
- стягнути розмір грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що спірні накази є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки відсутні будь-які докази на підтвердження вчинення ним дисциплінарного проступку, який став підставою для звільнення з займаної посади. При цьому, підставою для звільнення позивача зі служби в поліції є фактично злочин, в якому підозрюють позивача, проте його вина у вчиненні не доведена в передбаченому законом порядку, адже в матеріалах службового розслідування не наведено пояснень, який саме дисциплінарний проступок вчинив позивач і доказів на підтвердження його вчинення не надано. За відсутності вироку суду, що набув законної сили, особа вважається невинною, а дії, що були предметом оцінки у кримінальному провадженні не можуть бути кваліфіковані, як протиправні іншими особами, зокрема, під час дисциплінарного провадження.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 р. позовну заяву задоволено:

- визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві № 1236 від 21.11.2022 в частині застосування дисциплінарного стягнення до заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління в м. Києві майора поліції ОСОБА_1 у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнано протиправним та скасовано наказ по особовому складу № 1881 о/с від 02.12.2022 про звільнення зі служби в поліції заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління в м. Києві майора поліції ОСОБА_1;

- поновлено ОСОБА_1 майора поліції на службі в поліції на посаді заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління в м. Києві з 03.12.2022;

- зобов`язано Головне управління Національної поліції у м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за весь час вимушеного прогулу з 03.12.2022 по день ухвалення даного рішення, з урахуванням положень пункту 9 розділу І та пунктів 6, 7 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Головне управління Національної поліції у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апелянт у своїй скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві залишено без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року - без змін.

Суд апеляційної інстанції, погоджуючись з позицією суду першої інстанції, зауважив про відсутність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції, а тому дійшов до висновку, що прийняті відповідачем спірні акти індивідуальної дії (накази) не відповідають критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень та є протиправними, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Я входив до складу колегії суддів, яка прийняла зазначену постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року, однак не погоджуюсь із таким судовим рішенням за наслідками апеляційного перегляду адміністративної справи.

Відповідно до приписів частини 3 статті 34 КАС України суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються особи, які беруть участь у справі, без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.

Користуючись правом, передбаченим частиною 3 статті 34 КАС України, вважаю необхідним викласти окрему думку щодо підстав незгоди із постановою про залишення без змін рішення суду першої інстанції та встановлених під час апеляційного перегляду підстав для відхилення апеляційної скарги відповідача.

Дослідивши матеріали справи, доводи сторін та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, зазначаю наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач з 30.03.2009 проходив службу в органах внутрішніх справ та Національної поліції України.

Наказом ГУ НП у м. Києві від 05.07.2022 № 799 о/с, позивач був відсторонений від виконання службових обов`язків на час проведення службового розслідування.

Наказом ГУ НП у м. Києві від 31.10.2022 № 1448, на підставі інформації від 31.10.2022 про повідомлення співробітниками ГСУ ДБР позивачу про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 255, частиною першою статті 365-3 та частиною третьою статті 368 КК України, призначено службове розслідування.

За результатом службового розслідування, 14.11.2022 було затверджено висновок за фактом повідомлення про підозру позивача в одержані неправомірної вигоди за невчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої влади чи службового становища, тобто вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України. 31.10.2022 до відповідача надійшла інформація про те, що 30.10.2022 слідчим ГСУ ДБР повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру позивачу у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 255, частиною третьою статті 356-3 та частиною третьою статті 368 КК України, у кримінальному проваджені від 23.04.2021 за №0000315. У висновку описані обставини, зазначені в матеріалах досудового розслідування у кримінальному провадженні від 23.04.2021 за № 0000315. Наведені обставини щодо предмету кримінального провадження, щодо проведених обшуків автомобіля та кабінету позивача. Вказано також про ознайомлення позивача під особистий підпис із листом ГУ НП у м. Києві від 04.10.2021 № 5768/125/01/36-2021 «Про недопущення порушень вимог антикорупційного законодавства» та «Про недопущення конфлікту інтересів у керівників структурних підрозділів, територіальних підрозділів ГУ НП у м. Києві під час організації проведення перевірок за зверненнями громадян». При цьому вказано, що за службовою характеристикою, позивач за місцем служби на займаній посаді зарекомендував себе позитивно.

Опитати позивача не виявилось можливим, оскільки відносно нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення альтернативного розміру застави та він утримується у Київському слідчому ізоляторі.

Згідно змісту висновку, також позивач не здійснював належного контролю за діяльністю ввіреного йому слідчого відділу та всупереч положень антикорупційного закону вступив у неділові стосунки із гр. ОСОБА_2 та іншими особами, з метою отримання від них неправомірної вигоди.

У висновку зазначено, що службовим розслідуванням встановлено, що підтвердити чи спростувати факт вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 368 та частиною третьою статті 356-3, частиною третьою статті 255 КК України, не має можливості, оскільки вина доводиться у законному порядку і встановлюється обвинувальним вироком суду. Натомість, у висновку констатовано, що відомості, що стали підставою для призначення службового розслідування слід вважати такими, що знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим, до позивача слід застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Згідно з поясненнями начальника Дніпровського управління поліції ГУ НП у м. Києві Ніконова М.М. про будь-які неправомірні дії з боку позивача до нього не надходили.

Відповідно до службової характеристики від 04.07.2022 позивач зарекомендував себе позитивно, як такий, що сумлінно відноситься до виконання службових обов`язків, володіє належними знання законодавства та правильно їх застосовує. По характеру спокійний, доброзичливий, порушення законності та дисципліни не має. Із введенням воєнного стану позивач безперервно перебував на службі та проводив заходи по організації забезпечення безпеки та публічного правопорядку, патрулювання території обслуговування та фортифікаційного зміцнення Дніпровського управління поліції.

Наказом ГУ НП у м. Києві від 21.11.2022 № 1236, за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог абзаців другого, третього та шостого пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, підпунктів 1, 8 та 12 пункту 4 розділу V Положення про слідчі підрозділи Національної поліції, затверджених наказом МВС України від 06.07.2017 № 570, пунктів 2 та 6 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2, 5 та 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Зі змісту зазначеного наказу вбачається таке.

Відносно позивача проведено службове розслідування, за результатами якого встановлено, що у провадженні слідчих Управління з досудового розслідування військових порушень, а також порушень миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчинених внаслідок ведення російською федерацією, із залученням представників інших держав, агресивної війни проти України Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань (далі - ДБР) перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.04.2021 за № 0000315 за підозрою групи осіб у незаконній організації та функціонуванні гральних закладів з метою надання доступу до азартних ігор, бездіяльності працівників правоохоронного органу щодо незаконної діяльності з організації та проведення азартних ігор, надання неправомірної вигоди та отримання неправомірної вигоди працівниками Національної поліції України за невжиття передбачених законодавством заходів та приховування виявленої ними незаконної діяльності з організації та проведення азартних ігор, легалізації (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом в особливо великому розмірі, вчинених у складі злочинної організації, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першої статті 203-2, частиною першою статті 365-3, частиною третьою статті 369, частиною третьою статті 368, частиною третьою статі 209 та частинами першою, другою та третьою статті 255 Кримінального кодексу України.

У ході службового розслідування встановлено, що під час слідчих дій у вказаному кримінальному провадженні, працівниками ДБР на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 30.06.2022 проведено обшук у службовому кабінеті № 330, який використовується ОСОБА_1 , за результатами якого нічого не вилучалось. Крім того, проведено обшук в автомобілі «Lexus ES 250», номерний знак НОМЕР_1 , який використовується останнім, за результатами якого вилучено 820 доларів США, 329 200 грн., мобільний телефон «Apple» та записник. Також проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_1 , за результатами якого, нічого не вилучалося. Разом з тим, працівниками ДБР із архівного приміщення Дніпровського управління поліції вилучено матеріали, зареєстровані в Журналі єдиного обліку цього ж управління поліції за № № 2705, 2730, 3495, 5799, 6072, 9481, 18377, 30830, 30444, 42278, 45111, 54264, 55771, 70222, 72118, 8275.

З тексту ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 30.06.2022 вбачається, що в ході досудового розслідування встановлено, що ряд осіб, маючи на меті систематичне отримання незаконних доходів на постійній основі шляхом незаконного зайняття гральним бізнесом, без отримання відповідних ліцензій на території м. Києва та м. Одеси, організували злочинну схему з організації та функціонування закладів для надання доступу до азартних ігор. Крім того, з метою безперебійного функціонування вказаних гральних закладів та проведення азартних ігор у невстановлений період часу, всупереч Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» від 14.07.20220, організована злочинна група використовувала ряд нежитлових приміщень на території м. Києва та м. Одеси. Зазначені приміщення використовували як гральні заклади, встановивши персональні комп`ютери з відповідним програмним забезпеченням, призначеним для отримання доступу до серверів із симуляторами гральних автоматів, на яких надавалась можливість доступу до азартних ігор через мережу Інтернет із внесенням гравцем ставки, що дає можливість отримати виграш, а результат повністю або частково залежить від випадковості. Крім того, учасникам злочинної групи було відомо, що зайняття таким видом діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор на території України можуть проводитись виключно за наявності у суб`єкта господарювання відповідних ліцензій. Так, з метою забезпечення відсутності належного реагування працівників правоохоронних органів спрямованого на припинення незаконної діяльності з організації мережі закладів з надання доступу до азартних ігор, організатори незаконної злочинної схеми залучили працівника Дніпровського управління поліції ОСОБА_1 , якому через посередника систематично надавали неправомірну вигоду у вигляді грошових кошів. У свою чергу, ОСОБА_1 , достеменно знаючи про існування незаконної мережі гральних закладів, які надають доступ до азартних ігор, не вживав передбачених законом заходів щодо припинення діяльності вказаної мережі.

У порядку статті 208 КПК України, позивача було затримано 30.10.2022, після чого йому було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру в одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, тобто у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, у бездіяльності працівника правоохоронного органу щодо незаконної діяльності з організації та проведення азартних ігор та приховування виявленої ним незаконної діяльності з організації та проведення азартних ігор, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 356-3 КК України, та в участі у злочинній організації, вчиненій службовою особою з використанням службового становища, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 255 КК України, у кримінальному провадженні від 23.04.2021 за № 0000315.

Слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва 01.11.2022 ОСОБА_1 було обрано запобіжних захід у вигляді тримання під вартою без визначення альтернативного розміру застави.

ОСОБА_1 обіймаючи відповідну посаду здійснював керування діяльністю слідчого відділення Дніпровського управління поліції ГУ НП у м. Києві та був відповідальним за виконання покладених на відділ завдань, дотримання підпорядкованими слідчими вимог законодавства України, організував та забезпечував постійний моніторинг стану оперативної обстановки на території Дніпровського району й реагував на її зміни, оперативно інформував начальника Дніпровського управління поліції про стан правопорядку та боротьби зі злочинністю, наявність проблем і пропозицій щодо їх розв`язання, розглядав заяви і повідомлення про злочини, що надходили до територіального (відокремленого) органу поліції, а також інші матеріали про злочини, виявлені поліцією і забезпечував невідкладне, але не пізніше 24 години після надходження, внесення слідчими відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та повідомлення прокурора про початок досудового розслідування при внесення слідчими відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань контролював правильність попередньої правової кваліфікації вчинених протиправних дій, а також об`єктивність та своєчасність внесення слідчими відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про рух кримінальних проваджень, а також здійснював контроль за своєчасністю та повнотою внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчими, відповідністю даних про попередню правову кваліфікацію кримінальних правопорушень матеріалам кримінального провадження.

Однак, ОСОБА_1 , всупереч своїм функціональним обов`язкам та вимогам підпунктів 1, 8 та 12 пункту 4 розділу V Положення про слідчі підрозділи Національної поліції, затвердженого наказом МВС України від 06.07.2017 № 570, не здійснював належного контролю за діяльністю ввіреного йому слідчого відділу.

Також, під час проведення службового розслідування з`ясовано, що згідно з вимогами частини третьої статті 65-1 Закону, подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції не вносилось, що є обов`язковою передумовою для встановлення у визначеному законом порядку факту вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення.

Вказані дії позивача свідчать про грубе порушення службової дисципліни, яке сталося через ігнорування вимог законодавства під час виконання посадових обов`язків, що призвело до початку проведення досудового розслідування Головним слідчим управлінням ДБР, яким відповідні відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000315.

Таким чином, причинами та умовами вказаної події стали порушення позивачем службової дисципліни та присяги поліцейського, які виразилися у формі неділових стосунків із громадянином ОСОБА_2 та іншими особами, неналежному виконанні службових обов`язків з метою отримання від них неправомірної вигоди, що підриває авторитет Національної поліції України.

На підставі наказу відповідача від 21.11.2022 № 1236, наказом ГУ НП у м. Києві від 02.12.2022 № 1881 о/с позивача 02.12.2022 звільнено зі служби в поліції з посади заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділу Дніпровського управління поліції, у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до частини першої статті 77 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Надаючи оцінку правомірності притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності, зазначаю наступне.

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) та Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1355/32807 (далі - Порядок).

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону №580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 18 Закону №580-VIII передбачено, що поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

У разі вчинення протиправних діянь, згідно з частиною 1 статті 19 Закону № 580-VIII, поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Згідно пунктів 1-4 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 № 1179 (далі - Правила №1179) такі є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.

Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Метою цих Правил є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції.

Ці Правила ґрунтуються на Конституції України, Законах України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції», інших законах України, актах Президента України та постановах Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України.

Під час прийняття на службу до поліції особу ознайомлюють з вимогами цих Правил.

Поліцейський здійснює свою діяльність відповідно до основоположних принципів, які закріплені в Конституції України, Законі України «Про Національну поліцію», інших законодавчих актах України, а також у цих Правилах, зокрема: верховенства права; дотримання прав і свобод людини; законності; відкритості та прозорості; політичної нейтральності; взаємодії з населенням на засадах партнерства; безперервності; справедливості, неупередженості та рівності (п. 5 Правил №1179).

Згідно розділу ІІ Правил №1179, серед визначеного, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен:

- неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

- професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;

- поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України;

- у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків;

- неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України;

- виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку, не допускати дискримінації в будь-якій формі;

- поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати;

- контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку;

- мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу;

- дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики;

- зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

- інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Частиною 2 статті 19 Закону №580-VIII встановлено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

У свою чергу, Дисциплінарний статут визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія цього статуту поширюється на поліцейських, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Відповідно до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу (частина 2 статті 1 Дисциплінарного статуту).

Згідно з частиною 3 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського,

1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;

2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;

3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень;

4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону;

5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника;

6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;

7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини;

8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку;

9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень;

10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів;

11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень;

12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення;

13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;

14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Із вказаних правових норм вбачається, що законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського у зв`язку із особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Так, відповідно до статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські, незалежно від займаної посади та спеціального звання, несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (стаття 12 Дисциплінарного статуту).

Згідно з частинами 3, 5 статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції. Застосування до поліцейського інших видів дисциплінарних стягнень, не передбачених цим Статутом, забороняється.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту визначено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою. Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно з частинами 1, 15 статті 15 Дисциплінарного статуту проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії. За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції. Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби (частини 7, 8 статті 19 Дисциплінарного статуту).

У свою чергу, згідно з пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Крім того, вказаним Порядком передбачено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 1 Розділу VII Порядку, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування.

Отже, недотримання службової дисципліни поліцейським є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, і звільнення з органів внутрішніх справ.

На підставі пункту 6 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

З системного аналізу вищевказаних норм чинного законодавства України вбачається, що єдиною підставою для застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення, зокрема, у вигляді звільнення зі служби у поліції, є відповідний наказ начальника, прийнятий на підставі висновку службового розслідування.

Адміністративний суд у силу вимог частини третьої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно, тощо.

Правова оцінка судами правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна полягати насамперед в тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно у діях особи є ознаки дисциплінарного проступку та установлені законом підстави для застосування до неї дисциплінарного стягнення.

Вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності, передбачає необхідність з`ясовувати склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію, ці ж самі дії особи отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

Такий підхід до вирішення питання про правомірність притягнення осіб до дисциплінарної відповідальності застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17, а також Верховним Судом, зокрема у постановах від 07 лютого 2020 року у справі № 260/1118/18, від 28 лютого 2020 року у справі № 825/1398/17, від 06 березня 2020 року у справі № 804/1758/18 та від 20 жовтня 2020 року у справі № 340/1502/19.

Звертаю увагу, що відповідач вбачав склад дисциплінарного проступку позивача у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій несумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських. Нехтування позивачем вимогами Закону № 580-VІІІ, Присяги працівника поліції, Дисциплінарного статуту та Правилами поведінки, на переконання відповідача, призвело до скоєння ним проступку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції і її працівників в очах громадськості, порушує етику поведінки поліцейського та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків і проходження служби у Національній поліції України.

Також варто зауважити, що вчинки, які дискредитують працівників поліції та, власне, органи Національної поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті. Отже, дискредитація звання поліцейського за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів Національної поліції і її працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги враховую, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки.

Службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені. Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, слідує, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Таким чином, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Вказана правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду від 14 березня 2023 року у справі № 320/1206/21.

Наголошую, що позивач, перебуваючи на службі у Національній поліції України, повинен бути взірцем та прикладом для громадян як в робочий так і позаробочий час, та в силу своїх службових обов`язків, зобов`язаний не допускати зв`язків, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер.

Також, звертаю увагу на те, що як охоронець громадського порядку, держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 у справі «Звежинський проти Польщі» (заява№ 34049/96), рішення ЄСПЛ від 19.04.2007 у справі «Вільхо Ескелінен та інші проти Фінляндії» (заява № 63235/00).

Таким чином, приходжу до висновку, що сам факт пред`явлення підозри поліцейському, його можливе притягнення до кримінальної відповідальності, зокрема, за злочинну схему з організації та функціонування закладів для надання доступу до азартних ігор, отримання працівниками Національної поліції України неправомірної вигоди за невжиття передбачених законодавством заходів та приховування виявленої ними незаконної діяльності з організації та проведення азартних ігор, легалізації (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом в особливо великому розмірі, вчинених у складі злочинної організації - призводить до підриву авторитету та довіри громадян до поліції. А те, що підозрюваним у цьому кримінальному провадженні є, зокрема, ОСОБА_1 свідчить про порушення ним Правил етичної поведінки поліцейських, Дисциплінарного статуту та вимог Закону № 580-VIII.

Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 420/9503/22.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, враховуючи тяжкість проступку, наслідки проступку, які фактично підривають довіру та авторитет до органів Національної поліції України, вважаю правомірним висновок відповідача щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є правомірним і пропорційним. Дисциплінарний проступок полягає у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських. Така оцінка відповідача пов`язана із діями, які були виявлені під час досудового розслідування в рамках кримінального провадження.

При цьому, відсутність вироку суду про визнання його винним у інкримінованому кримінальному правопорушенні не є підставою для скасування спірних наказів, оскільки позивача звільнено не за вчинення злочину, а за порушення службової дисципліни. Зокрема в наказі про звільнення вказаний пункт 6 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII, а не пункт 10 цієї норми.

Законодавець розрізняє окремі види юридичної відповідальності поліцейського за вчинення протиправних діянь, зокрема, у розрізі кримінально-правого та дисциплінарно-правового аспектів.

Кримінальна відповідальність поліцейського настає у випадках вчинення ним кримінального правопорушення, а порядок застосування такого виду юридичної відповідальності визначено Кримінальним процесуальним кодексом України. Натомість, як визначено частиною другою статті 19 Закону № 580-VIII підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Дисциплінарна та кримінальна відповідальність поліцейського є окремими видами юридичної відповідальності, порядок та підстави притягнення поліцейських до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.

Поняття «службова дисципліна» містить в собі не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі № 420/241/20.

Враховуючи, що на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пред`явлено підозру у скоєні злочинів, досудове розслідування триває, відсутні підстави стверджувати, що позивач дотримувався етичних, правових та службово-дисциплінарних норми поведінки.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, вважаю помилковими висновки суду першої інстанції, з якими погодився і суд апеляційної інстанції, про неправомірність накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення з займаної посади, у зв`язку із відсутністю факту вчиненого ним діяння, оскільки такий спростовується висновком службового розслідування.

Отже, з огляду на викладені обставини та на підтвердження факту вчинення позивачем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків з урахуванням наведених норм права, приходжу до висновку про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування спірних наказів.

На підставі вищенаведеного, вважаю, що судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції не в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи і порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, внаслідок чого наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Суддя Василенко Я.М.