Справа № 520/30936/23
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2024-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 р. Справа № 520/30936/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2023, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., м. Харків, повний текст складено 29.11.23 по справі № 520/30936/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 третя особа: Військова частина НОМЕР_2 , Міністерство оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи: Військова частина НОМЕР_2 , Міністерство оборони України, в якому, з урахуванням уточнень, просить суд визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення перерахунку матеріального забезпечення ОСОБА_1 за вересень 2022 року під час участі останнім у бойових діях та забезпеченні здійсненні заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування озброєної агресії (рапорт командиру загону спеціальних операцій « ІНФОРМАЦІЯ_1 » військової частини НОМЕР_2 ); зобов`язати відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення та додаткових винагород за вересень 2022 року під час участі ОСОБА_1 у бойових діях та забезпеченні здійсненні заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування озброєної агресії (рапорт командиру загону спеціальних операцій « ІНФОРМАЦІЯ_1 » військової частини НОМЕР_2 ) згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року за № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та зобов`язати здійснити відповідні виплати.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2023 позовну заяву повернуто.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не повно дослідив обставини, які свідчать про поважність причин пропуску строку звернення позивача до суду з цим позовом. Вказує, що ним вживались заходи досудового врегулювання спору, у зв`язку з чим були законні очікування щодо поновлення відповідачем нарахування та виплати йому додаткової винагороди. Також наголошує на тому, що судом першої інстанції не враховано приписи частини 9 ст. 44 КАС України, відповідно до яких якщо інший учасник справи відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет, але не зареєстрував його, учасник справи, який не є суб`єктом владних повноважень та подає документи до суду в електронній формі з використанням електронного кабінету, звільняється від обов`язку надсилання копій документів такому учаснику справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційна скарга розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З огляду на матеріали справи, 30.10.2023 до Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи: Військова частина НОМЕР_2 , Міністерство оборони України про перерахунок грошового забезпечення та додаткових винагород за вересень 2022 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2023 адміністративний позов залишено без руху. Повідомлено позивача про можливість виправлення недоліків позовної заяви шляхом подачі до суду: уточнену позовну заяву, в якій вказати належного відповідача та відповідно заявити до нього позовні вимоги; заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду та доказів на підтвердження поважності пропуску строку звернення з позовом; заяву про залучення до участі в справі в якості третіх осіб - Військову частину НОМЕР_2 та Міністерство оборони України, з обґрунтуванням, яким чином судове рішення в даній справі може вплинути на права та обов`язки цих осіб; докази направлення на адресу Військової частини НОМЕР_2 листом з описом вкладення копії адміністративного позову та доданих до нього документів; докази на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги: докази бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не здійсненні перерахунку та виплати матеріального забезпечення ОСОБА_1 за вересень 2022 року під час участі останнім у бойових діях та забезпеченні здійсненні заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування озброєної агресії, в розмірах згідно п. 1 постанови КМ України від 28.02.2022 № 168; доказів того, що ОСОБА_1 брав участь в бойових діях протягом вересня 2022 року; зазначити заходи, яких позивач, що подає клопотання про витребування доказів, а саме документів, що підтверджують участь ОСОБА_1 протягом вересня 2022 року в бойових діях (наприклад рапорт командиру спеціалізованих операцій " ІНФОРМАЦІЯ_1 " військової частини НОМЕР_3 , вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

23.11.2023 на виконання вимог ухвали суду представником позивача надано заяву про усунення недоліків, до якої долучено уточнену позовну заяву, заяву про залучення третьої особи.

Також представником позивач подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду (а.с. 14), в якій зазначив, що позивачу стало відомо про порушення його прав лише в липні 2023 року, після того, як він перестав приймати активну участь в бойових діях і йому цей факт підтвердили працівники фінансового відділу військової частини. Також представник позивача вказав, що оскільки позовні вимоги пов`язані з нарахуванням грошового забезпечення військовослужбовця норми КЗпП України на них не розповсюджуються.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки отримуючи грошове забезпечення за вересень 2022 року позивач був обізнаний з його розміром, а звернувся з даним позовом до суду лише 31.10.2023.

Також суд першої інстанції вказав, що позивачем не виконано вимоги ухвалу суду щодо направлення на адресу третьої особи - Військової частини НОМЕР_2 листа з описом вкладення копій поданих до суду позову з додаткам.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У силу ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З наведених положень ст. 122 КАС України слідує, що такі не містять норм, які б урегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення).

Разом із тим, такі правовідносини регулюються ст. 233 КЗпП України, адже зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення ст. 233 КЗпП України у частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед ч. 5 ст. 122 КАС України.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.08.2023 у справі № 280/6779/22.

Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19.07.2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції: Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21, від 06.04.2023 у справі № 260/3564/22, від 25.04.2023 у справі № 380/15245/22.

Разом з тим, Законом України від 30.03.2020 № 540-IX КЗпП України доповнено главою XIX такого змісту: 1. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12.03.2020 (постанова Уряду від 11.03.2020 № 211) та закінчився 30.06.2023 (постанова Уряду від 27.06.2023 № 651).

З огляду на викладене строк звернення до суду продовжений законом, а саме, пунктом 1 Прикінцевих положень Кодексу законів про працю України, на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Саме такі висновки щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 17.08.2023 у справі № 380/14039/22.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, виплату грошового забезпечення за вересень 2022 року було проведено уповноваженим фінансовим відділом військової частини.

Отже, про порушене право, а саме про виплату грошового забезпечення у меншому розмірі позивач дізнався в момент проведення таких виплат - у версені 2023 року та саме з цього часу (не пізніше наступного місяця з дня фактичної виплати) слід відліковувати строк звернення до суду.

Отримання позивачем листів у відповідь на адвокатські запити не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли останній почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Водночас, станом на вересень 2023 року на території України діяв карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), який закінчився 30.06.2023.

Тобто, в період вересня 2022 року в Україні діяв карантин, під час дії якого строки звернення до суду були продовжені, а тому строк звернення до суду з цим позовом, визначений ст. 233 КЗпП починає відліковуватись з 01.07.2023 (наступний день після закінчення карантину) та закінчився 02.10.2023.

Натомість, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення грошового забезпечення 30.10.2023, тобто з пропуском трьохмісячного строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, що правильно враховано судом першої інстанції.

Водночас, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції не повно встановив обставини, які свідчать про поважність причин пропуску строку звернення позивача до суду у цій справі, виходячи із такого.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та триває на даний час.

Колегія суддів зазначає, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Водночас, суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що позивач проходить службу в Збройних Силах України, згідно наявних в матеріалах справи рапортів приймав безпосередню участю в бойових діях, в тому числі і в вересні 2022 року, є учасником бойових дій.

Вказані обставини свідчать про пропуск строку звернення позивача до суду за захистом його прав з поважних причин та є підставою для поновлення судом строків, встановлених 233 КЗпП України.

Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22.

Також колегія суддів зазначає, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначений підхід неодноразово був застосований Верховним Судом, зокрема у постановах від 21.05.2021 у справі № 1.380.2019.006107, від 22.07.2021 у справі № 340/141/21, від 16.09.2021 у справі № 240/10995/20 та від 12.09.2022 у справі № 120/16601/21-а.

Постановою Великої палати Верховного Суду від 05.12.2018 року в справі № П/9901/736/18 встановлено, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Крім цього, у низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцією якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Підсумовуючи викладене вище, враховуючи, що позивач на час виникнення спірних правовідносин та на час звернення до суду з даним позовом проходив військову службу в ЗСУ під час дії воєнного стану, введеного в Україні у зв`язку з військовою агресією рф проти України, що у сукупністю з іншими, наведеними у заяві обставинами, ускладнило йому своєчасне звернення до адміністративного суду з позовом, а також враховуючи ту обставину, що строк звернення до суду з позовом позивачем пропущено на незначний строк, колегія суддів вважає за можливе визнати поважними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до суду та поновити такий строк.

Натомість, суд першої інстанції не вжив усіх, визначених законом, заходів та не встановив усі фактичні обставини, що мають значення для правильного прийняття процесуального рішення у цій справі на стадії відкриття провадження у справі, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви позивачу через пропущення останнім строку звернення до суду.

Щодо висновку суду першої інстанції про повернення позовної заяви через ненадання доказів надсилання копії позову Військовій частині НОМЕР_2 колегія суддів зазначає таке.

Частиною 8 цієї статті визначено, що у разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та копій доданих до неї документів іншим учасникам справи. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 44 цього Кодексу. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

У відповідності до вимог ч.7, ч.8 ст. 44 КАС України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Частиною 9 ст. 44 КАС України визначено, що у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати до суду доказ надсилання цих матеріалів іншим учасникам справи.

Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи затверджено рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 (із змінами) (далі - Положення).

Згідно пункту 25 Положення документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо), пов`язані з розглядом справ у суді, можуть подаватися до суду в електронній формі виключно з використанням підсистеми «Електронний суд», якщо інше не визначено процесуальним законодавством чи цим Положенням.

Пунктом 29 Положення визначено, що у разі подання до суду документів в електронній формі учасник зобов`язаний у випадках, визначених процесуальним законодавством, надати доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Отже, виходячи з приписів наведених норм, у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, учасник справи зобов`язаний надати до суду доказ надсилання цих матеріалів іншим учасникам справи.

Водночас відповідно до ч. 9 ст. 44 КАС України якщо інший учасник справи відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет, але не зареєстрував його, учасник справи, який не є суб`єктом владних повноважень та подає документи до суду в електронній формі з використанням електронного кабінету, звільняється від обов`язку надсилання копій документів такому учаснику справи.

Згідно із частиною шостою статті 18 КАС України адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, судові експерти, державні органи та органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.

Таким чином, цієї нормою визначено суб`єктний склад осіб, реєстрація офіційної електронної адреси в системі ЄСІТС для яких є обов`язковою.

Мета застосування частини дев`ятої статті 44 КАС України полягає у забезпеченні рівності процесуальних прав сторін, які відповідно до частини шостої статті 18 КАС України не мають обов`язку реєструвати офіційні електронні адреси в системі ЄСІТС та не зареєстровані в підсистемі «Електронний суд», бути повідомленими про подання іншими учасниками документів до суду в електронній формі.

Водночас у цій справі третьою особою є військова частини НОМЕР_2 , яка належить до суб`єктів, визначених частиною шостою статті 18 КАС України та повинна мати зареєстрований «Електронний кабінет», а отже документ, сформований в системі «Електронний суд» - примірник позовної заяви у цій справі, військова частина мала б отримати в «Електронному кабінеті» через підсистему «Електронний суд» в автоматичному режимі.

Тобто мета повідомлення іншого учасника справи про подання до суду документів у справі, на що власне і спрямовані приписи частини дев`ятої статті 44 КАС України, у цьому випадку досягнута і принцип рівності учасників процесу в частині права військової частини знати про їх подання та бути ознайомленим з їх змістом, дотриманий.

Отже, суд першої інстанції, вимагаючи від позивача надання доказів направлення копії позовної заяви до учасника спави, який повинен був зареєструвати кабінет в "Електронному суді", допустив порушення норм процесуального права та неврахував, що згідно приписів ч. 9 ст. 44 КАС України позивач від такого обов`язку звільнений, в той час як неотримання копії позовної заяви має негативні наслідки лише для військової частини, яка вчасно не виконала вимоги щодо реєстрації кабінету в системі "Електронний суд".

Аналогічної правової позиції щодо відсутності обов`язку надсилати копію заяви по суті справи у випадку незарестрованого кабінету суб`єкта владних повноважень дотримується Верховний Суд у постанові від 28.03.2023 у справі № 260/1322/21.

На підставі викладаного вище, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час постановлення ухвали від 29.11.2023 знайшли своє підтвердження.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позову, у зв`язку з чим ухвала суду на підставі ст. 320 КАС України підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2023 по справі № 520/30936/23 - скасувати.

Направити справу № 520/30936/23 для продовження розгляду до Харківського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко