Справа № 420/33632/23
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2024-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, визначеного ч. 5 ст. 262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Збройних сил України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Збройних сил України, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 у повному обсязі грошового забезпечення за останньою займаною посадою, та додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, одержаним 09.01.2023 року, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, а саме з 01.03.2023 року по 03.05.2023 року, із розрахунку до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу лікування;

- зобов?язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 у повному обсязі грошове забезпечення за останньою займаною посадою та додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, одержаним 09.01.2023 року, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, а саме з 01.03.2023 року по 03.05.2023 року, із розрахунку до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу лікування, з урахуванням проведених виплат за цей період.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він у періоди з 01.11.2022 року по 27.07.2023 року проходив військову службу по мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 . В період, зокрема, з 22.02.2023 року по 15.03.2023 року він перебував на лікуванні в КНП «Окнянська багатопрофільна лікарня», а з 16.03.2023 року по 03.05.2023 року в госпіталі Військової частини НОМЕР_2 . Тобто, позивач у вказаний період перебував на стаціонарному лікуванні після перенесеної вибухової травми, а в подальшому на лікуванні ускладнень та наслідків отриманої вибухової травми під час захисту Батьківщини.

За розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 17.03.2023 року №1010, медичною (військово-лікарською) комісією в/ч НОМЕР_2 21.04.2023 року здійснено медогляд позивача, за результатом якого визначено діагноз: «наслідки перенесеної вибухової травми (09.01.2023 року), закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, стійкого цефалгічного синорому, логоневроз (згідно з наказу МОЗ України №370 від 04.07.2007 року - травма тяжкого ступеню)», також позивач визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку; захворювання, травма: «Так, пов`язані із захистом Батьківщини», «Так, пов`язані з проходженням військової служби» (свідоцтво про історію хвороби №573 від 21.04.2023 року).

За результатами огляду Обласною медико-соціальною експертною комісією №2 позивачу встановлено 3 групу інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серії 12 ААГ №504011 від 07.08.2023 року).

Враховуючи те, що 09.01.2023 року він отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, через яке у подальшому проходив лікування, то позивач вважає, що зазначені обставини свідчать про наявність у нього права на отримання у повному обсязі грошового забезпечення, відповідно до постанови КМУ від 30.08.2017 року №704 та додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 року №168, у розмірі 100 000 грн. Водночас, Військовою частиною НОМЕР_1 не було здійснено виплату зазначеного грошового забезпечення та додаткової винагороди у період з 01.03.2023 року по 03.05.2023 року, що слугувало причиною для звернення позивача до суду з адміністративним позовом.

Ухвалою суду у справі №420/33632/23 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) в порядку, визначеному ст. 262 ч. 5 КАС України за наявними у справі матеріалами.

18.04.2024 року від Військової частини НОМЕР_1 до суду надійшло клопотання про закриття провадження по справі №420/33632/23 на підставі п.8 ч.1 ст. 238 КАС України.

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач зазначив, що відповідно до рапорту командира 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 від 30.01.2024 року №3170 було вирішено внести зміни та перерахувати виплати додаткової винагороди військовослужбовцям 2 механізованого батальйону, зокрема, але не виключно, ОСОБА_1 за спірні періоди, а саме: з 01.03.2023 року по 31.03.2023 року; з 01.04.2023 року по 30.04.2023 року; з 01.05.2023 року по 03.05.2023 року. Військовою частиною НОМЕР_1 29.02.2024 року на банківський рахунок ОСОБА_1 було перераховано кошти у розмірі 203 354,84 грн. за спірні періоди проходження лікування, а саме з 01.03.2023 року по 31.03.2023 року; з 01.04.2023 року по 30.04.2023 року; з 01.05.2023 року по 03.05.2023 року.

За твердженням відповідача, вищезазначені обставини свідчать про те, що на час вирішення справи відповідачем виконані зобов`язання військової частини перед ОСОБА_1 відносно отримання останнім належного йому грошового забезпечення за спірний період.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування тощо щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина 1 ст. 166 КАС України).

Частиною 2 цієї статті КАСУ визначено, що заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом (частина 3 ст. 166 КАСУ).

Дослідивши адміністративний позов та інші подані до суду заяви по суті справи та клопотання сторін, а також письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що провадження в адміністративній справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За змістом ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Згідно з ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС України, позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду. Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди повинні дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

У рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 року №19-рп/2011 стосовно тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, гарантоване ст. 55 Конституції України та конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права чи охоронюваного законом інтересу, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має стосуватися суб`єктивних прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив суд визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 у повному обсязі грошового забезпечення за останньою займаною посадою, та додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, одержаним 09.01.2023 року, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, а саме з 01.03.2023 року по 03.05.2023 року, із розрахунку до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу лікування.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Судом під час розгляду адміністративної справи №420/33632/23 встановлено, що відповідно до рапорту командира 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 від 30.01.2024 року №3170 було вирішено внести зміни та перерахувати виплати додаткової винагороди військовослужбовцям 2 механізованого батальйону, зокрема, але не виключно, ОСОБА_1 за спірні періоди, а саме: з 01.03.2023 року по 31.03.2023 року; з 01.04.2023 року по 30.04.2023 року; з 01.05.2023 року по 03.05.2023 року.

Військовою частиною НОМЕР_1 29.02.2024 року на банківський рахунок ОСОБА_1 було перераховано кошти у розмірі 203 354,84 грн. за спірні періоди проходження лікування, а саме з 01.03.2023 року по 31.03.2023 року; з 01.04.2023 року по 30.04.2023 року; з 01.05.2023 року по 03.05.2023 року, що свідчить про нарахування та виплату позивачу у повному обсязі грошового забезпечення та додаткової винагороди, призначеної за постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 за період перебування позивачем на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, одержаним 09.01.2023 року, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, а саме з 01.03.2023 року по 03.05.2023 року.

Враховуючи вищевикладене суд доходить висновку про наявність підстав, передбачених п. 8 ч. 1 ст.238 КАС України, для закриття провадження у даній справі.

Керуючись приписами ст.ст. 2, 5-11, 132, 139, 140, 166, 167, 238, 241, 243, 248, 256, 272, 287, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі №420/33632/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - закрити на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Роз`яснити сторонам, що у разі закриття провадження в адміністративній справі повторне звернення до адміністративного суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 256 КАС України.

Ухвалу суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293-295, пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Головуючий суддя Білостоцький О.В.

.