Справа № 580/1563/24
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2024-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року справа № 580/1563/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Маньківської селищної ради до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Маньківська селищна рада (далі селищна рада, позивач) подала позов до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі Головне управління, відповідач), в якому просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС в Івано-Франківській області у вигляді ненадання інформації про дебіторську заборгованість ТОВ Агро-МВ та перелік дебіторів ТОВ Агро-МВ на вимогу державного виконавця Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Матієшин Наталії Дмитрівни від 24.07.2023 № В-17/127853 та зобов`язати Головне управління ДПС в Івано-Франківській області надати таку інформацію державному виконавцю.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в порушення вимог Закону України Про виконавче провадження відповідач не надав державному виконавцю на його вимогу інформацію про дебіторську заборгованість ТОВ Агро-МВ та його дебіторів.

Ухвалою від 19.02.2024 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

13.03.2024 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представниця відповідача просила в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що ТзОВ Агро-МВ згоду на розголошення інформації у порядку визначеному законодавством не надало. Порядок надання інформації Державною податковою службою України на запити органів державної виконавчої служби та приватних виконавців, затверджений спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 21.07.2020 № 2483/5/436 не передбачає надання копій підтверджуючих документів (фінансової звітності, податкових декларацій). Також зазначила, що на вимогу державного виконавця від 24.02.2023 № В-17/128853 щодо надання інформації про наявність дебіторської заборгованості по ТОВ Агро-МВ надано відповідь від 31.07.2023 № 9345/5/09-19-04-03-05, де зазначено, що «згідно останньої поданої фінансової звітності малого підприємства ТОВ Агро-МВ станом на 30.06.2023 обліковується дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги в сумі 704,9 тис. грн, за розрахунками з бюджетом - 18,5 тис. грн, інша поточна дебіторська заборгованість - 9769,0 тис. грн. Звернула також увагу, що на вимогу державного виконавця відповідач об`єктивно позбавлений можливості надати список дебіторів ТОВ Агро-МВ, оскільки у поданій звітності дана інформація не відображається. Вказала на відсутність доказів звернення позивача, зокрема до Товариства з обмеженою відповідальністю Агро-МВ про надання інформації щодо списку дебіторів.

20.03.2024 представник позивача подав до суду відповідь на відзив у якій зазначив, що вимога виконавця стосувалась дебіторів юридичної особи, тобто, в даному випадку не йдеться про поширення персональних даних у розумінні Закону України Про захист персональних даних. Втім, в будь-якому випадку не тільки право але й обов`язок податкових органів надавати інформацію про дебіторську заборгованість боржника юридичної особи прямо передбачено ст. 54 Закону України Про виконавче провадження, а відповідна вимога виконавця була спрямована на забезпечення інтересу економічного добробуту позивача, та в його особі територіальної громади, якій боржник заборгував кошти не сплативши їх в добровільному порядку. Таким чином вважає, що в даному випадку згода боржника не є необхідною. Крім того вказав, що податкові органи - єдині суб`єкти які наділені законом повноваженнями надавати будь-яку інформацію про дебіторську заборгованість боржника юридичної особи. Державний виконавець надіслав запит Державному управлінню статистики в Івано-Франківській області на який листом від 31.07.2023 № 02.1-13/638-23 фактично відмовлено у наданні переліку дебіторів з мотивів того що збір такої інформації органами статистики не здійснюється. Боржник тривалий час не знаходиться за адресою свого місцезнаходження що встановлено актами держаного виконавця від 19.10.2022 та 01.12.2022, а на виклики виконавця керівник боржника не з`являється що зокрема підтверджується листом третьої особи у справі - органу державної виконавчої служби від 24.08.2023 № В-17/157506, що свідчить про неможливість комунікації як позивача так і державного виконавця з боржником. У своїй відмові надати інформацію державному виконавцю відповідач не посилався на об`єктивну неможливість надання такої інформації що ставить під сумнів достовірність цієї причини як підстави для відмови. Відповідач не надав доказів того що він здійснював спроби реалізувати свій обов`язок шляхом звернення до інших осіб (якщо у нього самого не було такої можливості).

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

Господарський суд Івано-Франківської області ухвалив рішення від 21.01.2020 у справі № 909/1233/19 (набрало законної сили 19.02.2020) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Агро-МВ на користь Маньківської селищної ради 456112 грн безпідставно збережених коштів у вигладь орендної плати, 841,68 грн судового збору та видано наказ від 19.02.2020 про примусове виконання рішення.

27.09.2022 головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби у м. Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відкрив виконавче провадження № 69937796 із виконання вищевказаного наказу.

24.02.2023 виконавець направив вимогу від 24.07.2023 № В-17/127853 до відповідача про надання інформації про дебіторську заборгованість ТОВ Агро-МВ та перелік його дебіторів.

Листом від 31.07.2023 № 9345/5/09-19-04-03-05 Головне управління ДПС в Івано-Франківській області повідомило виконавця про відсутність дозволу боржника на розголошення конфіденційної інформації та через те, що Порядком надання Державною податковою службою України на запити органів державної виконавчої служби, та приватних виконавців, затвердженим наказом Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України від 21.07.2020 № 2483/5/436, не передбачено надання копій підтверджуючих документів (фінансової звітності, податкових декларацій). Згідно останньої поданої фінансової звітності малого підприємства ТОВ Агро-МВ станом на 30.06.2023 обліковується дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги в сумі 704,9 тис. грн, за розрахунками з бюджетом - 18,5 тис. грн, інша поточна дебіторська заборгованість - 9769,0 тис. грн. Відповідно до абз. 1 ч. 1. ст. 14 Закону Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні № 996-ХІV і п.2 Порядку подання фінансової звітності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2000 № 419, фінансова звітність подається органам, до сфери управління яких належать підприємства, трудовим колективам на їх вимогу, власникам (засновникам) відповідно до установчих документів, а також згідно із законодавством - іншим органам та користувачам, зокрема, органам державної статистики. Для одержання копій фінансової звітності, балансів та перелік дебіторів, рекомендовано звертатися до органів державної статистики та безпосередньо до суб`єктів господарювання.

Бездіяльність відповідача у вигляді ненадання інформації на вимогу державного виконавця про дебіторську заборгованість та перелік дебіторів ТОВ Агро-МВ позивач вважає протиправною, а тому за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернувся до суду з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, є Закон України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 1-1 ч.1 ст. 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: судових наказів.

Частиною ст. 5 Закону № 1404-VІІІ визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Частиною 1 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII передбачено обов`язок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Згідно ч. 4 ст. 18 Закону № 1404-VIII вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Закону № 1404-VIII за невиконання законних вимог виконавця, порушення вимог цього Закону, у тому числі за несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, ненадання боржником на вимогу виконавця декларації чи зазначення у декларації неправдивих відомостей або неповідомлення про зміну таких відомостей, неповідомлення боржником про зміну місця проживання (перебування) чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом виконавця, винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ст. 188-13 КУпАП невиконання законних вимог державного виконавця, приватного виконавця щодо усунення порушень законодавства про виконавче провадження, несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання недостовірних відомостей про доходи і майновий стан боржника, ненадання на вимогу державного виконавця, приватного виконавця декларації про доходи та майно, що подається відповідно до Закону України Про виконавче провадження, чи зазначення у такій декларації неправдивих відомостей або неповідомлення про зміну відомостей, які зазначаються у декларації, неповідомлення боржником про зміну місця проживання чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також неявка без поважних причин за викликом державного виконавця, приватного виконавця - тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 16 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Аналіз вказаних приписів Закону № 1404-VIII вказує на право державного виконавця накласти стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у разі невиконання ними його законної вимоги.

Таким чином, у разі якщо державний виконавець дійде висновку про невиконання/неповне виконання посадовими особами відповідача його вимоги від 24.07.2023 № В-17/127853, він уповноважений застосувати до відповідача стягнення у вигляді штрафу. Суд зазначає, що у спірних правовідносинах вчинення дій щодо отримання необхідної інформації для виконання судового рішення у виконавчому провадженні покладається саме на державного виконавця, якому Законом надано відповідні повноваження та не може підмінятися стягувачем у виконавчому провадженні шляхом ініціювання судового провадження.

З урахуванням зазначеного суд доходить висновку, що звернення позивача із цим позовом до суду може мати ознаки здійснення стороною виконавчого провадження нехарактерних для нього функцій та не відповідає завданню адміністративного судочинства визначеного ст. 2 КАС України.

Крім того, суд врахував, що на вимогу державного виконавця від 24.07.2023 № В-17/128853 відповідач надав відповідь від 31.07.2023 № 9345/5/09-19-04-03-05, де зазначено, що згідно останньої поданої фінансової звітності малого підприємства ТОВ Агро-МВ станом на 30.06.2023 обліковується дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги в сумі 704,9 тис. грн, за розрахунками з бюджетом - 18,5 тис. грн, інша поточна дебіторська заборгованість - 9769,0 тис. грн.

Також, відповідно до пункту 4 розділу І Наказу Міністерства фінансів України від 25.02.2000 № 39 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 25 Спрощена фінансова звітність форми Фінансової звітності малого підприємства та Фінансової звітності мікропідприємства наведені відповідно в додатках 1, 2 до цього Національного положення (стандарту).

Згідно із приписами пунктів 2.9 пункту 2 розділу її зазначено, що у статті Дебіторська заборгованість за товари, роботи, послуги відображається заборгованість покупців або замовників за реалізовані їм продукцію, товари, роботи або послуги, включаючи забезпечену векселями заборгованість скоригована на резерв сумнівних боргів (нетто).

Відповідно до підпункту 2.10 пункту 2 розділу II зазначено, що у статті Дебіторська заборгованість за рахунками з бюджетом відображається визнана дебіторська заборгованість казначейських, фінансових і податкових органів, державних цільових фондів, зокрема за розрахунками з тимчасової непрацездатності. Окремо наводиться дебіторська заборгованість з податку на прибуток.

Згідно підпункту 2.11 пункту 2 розділу II зазначено, що у статті Інша поточна дебіторська заборгованість відображається заборгованість дебіторів, яка не включена до інших статей дебіторської заборгованості, скоригована на резерв сумнівних боргів (нетто) та яка відображається у складі оборотних активів.

Таким чином, форма звітності не відображає список дебіторів суб`єкта господарювання, у зв`язку із чим у суду відсутні підстави вважати, що запитувана інформація у зазначеній частині наявна у відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання інформації на вимогу державного виконавця та доходить висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача надати таку інформацію державному виконавцю.

Суд також враховує інші аргументи сторін, зазначені у заявах по суті справи, однак зауважує, що встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для прийняття рішення по суті спору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, у задоволенні яких належить відмовити.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач Маньківська селищна рада (20101, Черкаська область, Уманський район, смт. Маньківка, вул. Шевченка, 9, );

2) відповідач Головне управління ДПС в Івано-Франківській області (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 20, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 23.04.2024.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК