Справа № 280/2398/24
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2024-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року Справа № 280/2398/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2024 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати неправомірними дії відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії позивача під час її призначення в частині зменшення нарахуванні відсотків за вислугу років з 55% до 50%;

зобов`язати відповідача провести позивачу перерахунок та виплату пенсії в розмірі 55% за вислугу років починаючи з дня ухвалення рішення Запорізького окружного адміністративного суду по суті позову.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 25.03.2024 відкрито спрощене позовне провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зазначає, що відповідно до Закону України №2262-ХІІ від 09.04.1992 пенсії особам офіцерського складу, які мають вислугу 20 років і більше, звільненим за станом здоров`я, призначаються в розмірі 55 відсотків відповідних сум грошового забезпечення і за кожний рік вислуги понад 20 років 3 відсотка відповідних сум грошового забезпечення. Позивач вказує на те, що на час призначення розмір його пенсії, визначений на підставі ст.13 вказаного Закону, складав 74% грошового забезпечення, при цьому розмір відсотків за 20 років вислуги склав 50 відсотків, проти 55 відсотків відповідно до Закону, що підтверджується розрахунком. Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо зменшення основного розміру його пенсії під час її призначення, в частині зменшення відсотків за вислугу років з 55 до 50 відсотків, у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначив, що відповідно до витягу з наказу від 20.10.1998 №263 о/с позивача було звільнено у запас через хворобу. Відповідач вказує на те, що оскільки обчислення з 55% грошового забезпечення можливе лише при звільненні у відставку, а позивача звільнено у запас, застосування до нього норми, яка передбачає обчислення грошового забезпечення 55% є безпідставним. З урахуванням викладеного у відзиві на позовну заяву, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, з огляду на наступне.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

25.09.2023 та 29.12.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області з питання проведення перерахунку пенсії в частині збільшення відсотків за вислугу років з 50 відсотків до 55 відсотків.

Листами ГУ ПФУ в Запорізькій області від 23.10.2023 та від 29.01.2024 позивачу відмовлено у відповідному перерахунку пенсії, що зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

Позивач, не погодившись з правомірністю відмови у перерахунку пенсії, звернувся з даним позовом до суду.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон №2262-ХІІ.

З матеріалів адміністративної справи судом позивачу пенсія за вислугу років на умовах Закону №2262-ХІІ призначена з жовтня 1998 року.

Відповідно до положень пункту «а» статті 13 Закону №2262-ХІІ (в редакції чинній на жовтень 1998 року), пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Отже, за приписами пункту «а» статті 13 Закону №2262-ХІІ спеціальною умовою для встановлення пенсіонеру пенсії за вислугу років у 55 відсотків відповідних сум грошового забезпечення є те, що пенсіонер був звільнений у відставку за віком або за станом здоров`я, у всіх інших випадках пенсія призначається у розмірі 50 відсотків відповідних сум грошового забезпечення, та відповідно підлягає збільшенню за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Відповідно до статті 62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі Положення №114), звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться:

а) у запас Збройних Сил СРСР (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом СРСР «Про загальну військову повинність» для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом СРСР «Про загальну військову повинність» для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

З урахуванням приписів статті 62 Положення №114 звільнення осіб, які проходять службу в ОВС могло здійснюватися або у запас, або у відставку.

І ці два поняття не можна ототожнювати, оскільки підстави для звільнення в «запас» та «відставку» є різними і тягнуть за собою для особи різні правові наслідки.

При цьому, як було зазначено вище, пункт «а» статті 13 Закону №2262-ХІІ наділяє правом на отримання пенсії у розмірі 55 відсотків сум грошового забезпечення лише тих осіб, яких було звільнено саме у відставку за віком або за станом здоров`я.

В свою чергу, в матеріалах адміністративної справи міститься Висновок про призначення пенсії за вислугу років від 26.10.1998, в якому зазначено про те, що ОСОБА_1 звільнено 16.10.1998 на підставі статті 64 «б» по хворобі (в запас).

Так, відповідно до пункту «б» статті 64 Положення №114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії.

Тобто, матеріалами адміністративної справи підтверджено, що позивача було звільнено зі служби в ОВС саме в запас, а не у відставку, а тому позивач не набув права на визначення його початкового розміру пенсії за вислугу років виходячи із 55 відсотків відповідних сум грошового забезпечення.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати на користь позивача не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 158-Б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова