Справа № 522/9530/22
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2024-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 522/9530/22

адміністративне провадження № К/990/12838/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду

Мельник-Томенко Ж.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2022 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2024 року у справі №522/9530/22 за позовом ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) про визнання протиправними дій державних виконавців, визнання протиправними та скасування постанов виконавців, визнання постанови про накладення адміністративного стягнення такою, що не підлягає виконанню,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), в якому просив:

- визнати протиправними дії державних виконавців Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Лікіянчук В.В. та Вітріченко І.А., що полягали у відкритті виконавчих проваджень від 17 липня 2022 року НОМЕР_1 та від 18 липня 2022 року НОМЕР_2;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Лікіянчук В.В. про відкриття виконавчого провадження від 18 липня 2022 року НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 17000 грн та виконавчого збору у розмірі 1700 грн;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Вітріченко І.А. про відкриття виконавчого провадження від 18 липня 2022 року НОМЕР_2 про стягнення з ОСОБА_1 судового збору у розмірі 454 грн та виконавчого збору 45,4 грн;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Вітріченко І.А. про арешт коштів боржника ОСОБА_1 від 21 липня 2022 року з урахуванням виконавчого збору;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Вітріченко І.А. про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження з ОСОБА_1 від 21 липня 2022 року;

- визнати такою, що не підлягає виконанню постанову Приморського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік та стягнення з ОСОБА_1 судового збору у розмірі 454 грн.

На обґрунтування позову позивач зазначив, що виконавчий документ - постанова у справі № 522/16285/21, яка видана 12 жовтня 2021 року та вступила у законну силу 17 липня 2021 року, не підлягає виконанню, оскільки її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення, а відтак оскаржувані постанови державних виконавців є протиправними і підлягають скасуванню.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 серпня 2022 року, зокрема, відмовлено у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) в частині позовних вимог про визнання постанови про накладення адміністративного стягнення такою, що не підлягає виконанню.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2022 року відмовлено у задоволенні позову з підстав відсутності будь-яких доказів для встановлення об`єктивної істини у справі. При цьому суд першої інстанції керувався тим, що позивач жодного доказу до позову та до заяви про усунення недоліків не надав, зокрема, при зверненні до суду з позовом навіть не доказав факт відкриття виконавчого провадження з приводу виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2021 року.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2024 року рішення суду першої інстанції змінено в мотивувальній частині у викладеній редакції постанови, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Суд апеляційної інстанції, витребувавши та дослідивши матеріали виконавчого провадження, відмовив у задоволенні позову. При цьому апеляційний суд керувався тим, що постанова Приморського районного суду м.Одеси від 12 жовтня 2021 року у справі №522/16285/21 була звернута до виконання в межах тримісячного строку, перебіг якого відбувався з 07 листопада 2021 року по 04 січня 2022 року. До того ж суд апеляційної інстанції висновував, що та обставина, що провадження відкривалось у липні 2022 року, тобто значно пізніше після направлення постанови Приморського районного суду м.Одеси від 12 жовтня 2021 року у справі №522/16285/21 до виконання, не впливає на спірні правовідносини, оскільки звернення виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження не є тотожними поняттями. Водночас апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову через необґрунтованість позовних вимог, керувався тим, що відповідно до абзацу десятого пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII), доповненого Законом України від 15 березня 2022 року№ 2129-IX, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

03 квітня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2022 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2024 року у справі №522/9530/22.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд зазначає таке.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Ураховуючи положення процесуального закону необхідно зазначити, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Так, у тексті касаційної скарги заявник указує, що підставами касаційного оскарження судових рішень у справі №522/9530/22 є пункти 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Щодо посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України Суд зазначає.

У тексті касаційної скарги скаржник послався, зокрема, на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права, а саме абзацу десятого пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII (доповненого Законом України від 15 березня 2022 року № 2129-IX).

Верховний Суд наголошує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише посилання на такий підпункт, необхідно зазначити щодо якого саме питання застосування норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Таких доводів заявник не зазначив, а касаційна скарга лише містить детально викладені фактичні обставини справи, з посиланням на власну оцінку доказів у справі, без зазначення конкретного висновку, який заявник касаційної скарги вважає таким, що викладений з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Щодо посилання на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктами 3, 4 частини другої статті 353 цього Кодексу Суд зазначає таке.

Так, за змістом пункту 3 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Скаржник послався на те, що суд апеляційної інстанції відмови у задоволенні клопотань представника позивача про розгляд справи у загальному провадженні, відкладення розгляду справи з метою ознайомлення з відзивом, новими доказами та доповнення апеляційної скарги, надання для прослуховування технічного аудіозапису судових засідань. Проте доводи в цій частині зводяться лише до наявності підстави для касаційного оскарження судових рішень у справі за підпунктом «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Мотивів щодо необґрунтованого відхилення клопотань у розумінні пункту 3 частини другої статті 353 КАС України касаційна скарга не містить.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Водночас згідно з приписами частини першої статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Указаним положенням установлено пряму заборону при розгляді та вирішенні адміністративної справи для суду брати до уваги докази з порушенням законної процедури їх одержання (нелегітимні докази, включаючи сфальсифіковані) як під час розгляду клопотання про долучення доказу до справи, так і в межах судового розгляду.

Разом з тим, вказуючи про те, що з супровідного листа Приморського районного суду м.Одеси від 04 січня 2022 року неможливо з`ясувати копія якої саме постанови цього суду надсилалась до виконання, позивач не навів обґрунтованих мотивів, що свідчать про допущення судами порушень норм процесуального права, які є підставою для скасування судових рішень за пунктом 4 частини другої статті 353 КАС України.

За викладених обставин Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункти 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України як на підстави касаційного оскарження.

Крім того, Суд звертає увагу скаржника на те, що відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

У свою чергу статтею 287 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

З матеріалів касаційної скарги та текстів оскаржуваних судових рішень слідує, що спір у цій справі виник у правовідносинах з приводу рішень органу державної виконавчої служби.

За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження рішення судів обох інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Заявник, посилаючись на підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, не обґрунтовує, яке значення для формування єдиної правозастосовної практики у такій категорії адміністративних справ буде мати розгляд цієї касаційної скарги, а також не указує на наявність правової проблеми (колізіції, прогалини) застосування норм права, що потребує вирішенню Верховним Судом.

Верховний Суд звертає увагу, що на стадії відкриття касаційного провадження касаційний суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.

Ураховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У контексті наведеного слід зауважити, що з урахуванням внесених до КАС України змін, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

При цьому такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За викладених обставин касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).

Одночасно Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо буде усунуто обставини, які зумовили її повернення.

Керуючись статтями 248, 328, 330, 332, 341, 355, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17 жовтня 2022 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2024 року у справі №522/9530/22 - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяЖ.М. Мельник-Томенко