Справа № 320/1903/20
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1903/20 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Ганечко О. М.,

за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управлінням ДПС у Київській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.11.2019:

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб на суму 272606,30 грн;

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість на суму 166802,35 грн;

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 22717,18 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 04.11.2019 № , від 04.11.2019 № , від 04.11.2019 № .

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким скасувати рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи апелянта мотивовані тим, що підстави для задоволення позовних вимог - відсутні, адже позивачем порушено вимоги ПК України, а фактичні дані залишилися поза межами дослідження судом першої інстанцій, що є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення питання, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів, з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, на підставі пункту 77.1 статті 77 Податкового кодексу України, відповідно до направлень від 13.09.2019 № 99 та № 100, виданими ГУ ДПС у Київські області та згідно плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок суб`єктів господарювання на 2019 рік контролюючим органом проведено планову виїзну документальну перевірку з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2018, за наслідком якої складено акт від 03.10.2019 № 115/10-36-33-04/ НОМЕР_1 .

У висновках акту перевірки ГУ ДПС у Київській області вказало про наступні порушення:

- підпунктів 5, 6, 7, 8, 9 пункту 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, які ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01.10.2013 № 1686/24218 та підпункту «а» пункту 171.6 статті 176 Податкового кодексу України;

- пункту 167.1 статті 167, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 218085,04 грн, у тому числі за 2017 рік в сумі 143173,36 грн, за 2018 рік у сумі 74911,68 грн.

- пункту 16-1 підрозділу 10 розділу X Перехідних положень Податкового кодексу України, в частині заниження чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 в сумі 1211583,57 грн, що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності у сумі 18173,75 грн, у тому числі за 2017 рік - 11931,11 грн, за 2018 рік - 6242,64 грн;

- пункту 187.1 статті 187, пункту 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, в частині завищення від`ємного значення за грудень 2017 року в сумі 3589,00 грн, за січень 2018 року у сумі 83,00 грн, що призвело до заниження податку на додану вартість всього у сумі 111201,57 грн., у тому числі за грудень 2017 в сумі 107612,57 грн., та січень 2018 р. у сумі 3589,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки ГУ ДПС у Київській області прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- № від 04.11.2019, яким за порушення підпунктів 5, 6, 7, 8, 9 пункту 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, які ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01.10.2013 за № 1686/24218 та підпункту «а» пункту 171.6 статті 176 Податкового кодексу України до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) за платежем податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування у розмірі 510,00 грн. (дане рішення не оскаржується);

- № від 04.11.2019, яким за порушення пункту 167.1 статті 167, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за податковими зобов`язаннями у розмірі 218085,04 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 54521,26 грн (оскаржуване рішення № 1);

- № від 04.11.2019, яким за порушення пункту 16-1 підрозділу 10 розділу X Перехідних положень Податкового кодексу України, ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами, за результатами річного декларування за податковими зобов`язаннями у розмірі 18173,75 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 4543,43 грн (оскаржуване рішення № 2);

- № від 04.11.2019, яким за порушення пункту 187.1 статті 187, пункту 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість за податковими зобов`язаннями у розмірі 111 201,57 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 55600,78 грн (оскаржуване рішення № 3).

Не погоджуючись із спірними рішеннями ФОП ОСОБА_1 подано скаргу до ДПС України, за наслідком розгляду якої рішенням від 27.01.2020 № 3268/6/99-00-08-05-04-06 скаргу останнього залишено без задоволення, а оскаржувані рішення без змін.

Не погоджуючись із правомірністю податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірні рішення не відповідають критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, ГУ ДПС у Київській області не підтверджено належними та достатніми доказами обставини порушення ФОП ОСОБА_1 вимог ПК України, що свідчить про наявність підстав для скасування спірних рішень.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (ПК України).

Оцінюючи правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення № від 04.11.2019, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з пунктом 162.1 статті 162 ПК України платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 167.1 статті 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Статтею 177 ПК України врегульовано оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Так, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Не включаються до складу витрат підприємця:

витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

документально не підтверджені витрати.

Фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що для визначення об`єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб для фізичної особи-підприємця необхідно встановити загальний оподатковуваний дохід звітного періоду та обсяг витрат, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності. Загальний оподатковуваний дохід звітного періоду та обсяг витрат, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, встановлюються на підставі даних Книги обліку доходів і витрат, підтверджених первинними документами щодо походження товару та документами щодо здійснених витрат. Ці самі дані використовуються фізичною особою-підприємцем при заповненні податкової декларації про майновий стан та доходи.

З акту перевірки вбачається, що при перевірці правильності визначення витрат, визначених ФОП ОСОБА_1 , за даними перевірки за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 встановлено їх завищення на загальну суму 1211583,57 грн, у тому числі за 2017 рік на суму 795407,57 грн, у 2018 році у сумі 416176,00 грн.

В частині 2017 року в акті перевірки контролюючий орган зазначив, що до витрат за 2017 рік позивачем було включено витрати, які документально не підтверджені всього в сумі 795407,57 грн. Відповідно до Єдиного реєстру податкових накладних та наданих платником до перевірки документів, сума понесених витрат на придбання товару становила 3988377,43 грн. Згідно з даними Ф2 декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік, в графі 5 вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції становить 4783785,00 грн, різниця становить 795407,57 грн. Документальне підтвердження понесених витрат у попередніх періодах платником не надавалось.

ФОП ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що відповідачем внаслідок дослідження первинних документів не в повному обсязі, а саме без врахування даних банківських виписок про рух коштів по його рахунку № НОМЕР_2 було сформовано невірний висновок про завишення витрат, як у 2017, так і в 2018 роках.

Також посилався на те, що в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік не вірно визначено дохід від провадження підприємницької діяльності в розмірі 5233748 грн. та вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю в розмірі 5228527 грн, у тому числі в розмірі 4783785, 00 грн (вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції) та 444742,00 грн (інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг), що мало своїм наслідком не вірне визначення чистого оподатковуваного доходу, як бази для обрахуванням податку на доходи фізичних осіб.

Водночас, з розрахунку податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою (Додаток Ф2) до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік, позивачем визначено суму одержаного доходу на рівні - 5233748,00 грн, у графі 5 «Вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції - 4783785,00 грн, у графі 7 «Інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг) - 444742,00 грн.

Таким чином, позивачем самостійно визначено дохід у розмірі - 5 233 748, 00 грн. Розмір даного доходу підтверджено Актом перевірки, де на підставі наданих первинних документів, банківський виписок встановлено задекларований розмір доходу.

Тобто, відповідачем на підставі наданих документів до перевірки встановлено дохід в розмірі - 5 233 748, 00 грн.

Відповідно до пункту 50.1 статті 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків; від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Згідно із пунктом 50.2 статті 50 ПК України платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.

Відповідачем аргументовано вказано, що таке правило не поширюється на випадки, встановлені статтею 177 ПК України.

У разі якщо платник податків подає уточнюючий розрахунок до податкової декларації, поданої за період, що перевірявся, або не подає уточнюючий розрахунок протягом 20 робочих днів після дати складення довідки про проведення електронної перевірки, якою встановлено порушення податкового законодавства, відповідний контролюючий орган має право на проведення позапланової перевірки платника податків за відповідний період (п. 50.3 ст. 50 ПК України).

Аналізуючи наведені положення суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, як фізична особа-підприємець, яка здійснює господарську діяльність не позбавлена, з урахуванням положень пункту 50.2 статті 50 ПК України, у взаємозв`язку із положеннями пункту 50.1 статті 50 ПК України подати контролюючому органу уточнюючий розрахунок до поданої ним декларації про майновий стан та доходу за 2017 рік.

Поряд з цим, ФОП ОСОБА_1 уточнюючого розрахунку до податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік до ГУ ДПС у Київській області не подавав.

Таким чином, враховуючи вищенаведена та відомості, які містяться в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік та додатків до неї, дохід становить - 5 233 748,00 грн.

З додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік, ФОП ОСОБА_1 задекларовано витрати у розмірі 5 228 527, 00 грн, проте за даними перевірки встановлено витрати у розмірі 4 433 119,43 грн, тобто наявна розбіжність у розмірі 795407,57 грн.

Під час перевірки не підтверджено витрати у сумі 795407,57 грн, а розбіжність встановлено на підставі наданих первинних документів та даних Єдиного державного реєстру податкових накладних.

До суду першої інстанції ГУ ДПС було надано витяг з ЄРПН, де судом першої інстанції визначено купівлю товарно-матеріальних цінностей на суму 4020588,88 грн без ПДВ.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що сума витрат становить:

- 4020588,88 грн без ПДВ. (витрати на купівлю товарів);

- 444742,00 грн (інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг).

Загальна сума витрат за 2017 рік встановлена судом становить: 4020588,88 грн без ПДВ (витрати на купівлю товарів) + 444742,00 грн (інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг), тобто 4 465 330,88 грн.

Проте, в додатках до податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік, визначено витрати в розмірі 5 228 527, 00 грн.

Отже, навіть враховуючи встановлені судом витрати, ФОП ОСОБА_1 завищено витрати за 2017 рік у розмірі: 5 228 527, 00 грн (задекларовані витрати) - 4 465 330, 88 гри. (витрати визначені судом першої інстанції), тобто 763 196,12 грн.

Відтак, судом першої інстанції не надано оцінки вищенаведеним розбіжностям.

Безпідставним є й посилання суду першої інстанції в тому, що відповідачем здійснено формальний підхід до дослідження первинних документів, які надані до перевірки, адже

- на аркуші 4-5 (п. 1.13 Акта перевірки) зазначено, що при перевірці було використано: податкові декларації про майновий стан і доходи за 2017 - 2018 рр. та додатки до них, Книга обліку доходів і витрат, видаткові накладні, товарно- транспортні накладні, податкові накладні, акти виконаних робіт(наданих послуг), подорожні листи з 01.01.2017 по 31.12.2018 року.

- на аркуші 8 (п. 2.1.2.1 Акта перевірки) зазначено, що при перевірці доходів було використано: податкові декларації про майновий стан і доходи за 2017 - 2018 рр. та додатки до них, договори та додатки до них, банківські виписки, отримані видаткові накладні, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), товарно-транспортні накладні, подорожні-листи, податкові накладні.

- на аркуші 8 9 (п. 2.1.2.2 Акта перевірки) зазначено, що при перевірці витрат було використано: податкові декларації про майновий стан і доходи за 2017 - 2018 рр. та додатки до них, договори та додатки до них, банківські виписки, отримані видаткові накладні, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), товарно-транспортні накладні, подорожні-листи, податкові накладні.

- на аркуші 10 (п. 2.1.2.2 Акта перевірки) зазначено, що розбіжність була встановлена шляхом аналізу наданих первинних документів, які підтверджують правомірність формування витрат.

Тобто, зміст Акта перевірки свідчить, що ГУ ДПС здійснено належний аналіз наданих до перевірки документів.

Відповідно до п. 86.7 ст. 86 Податкового кодексу України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому п.п. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 ПКУ), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до ПК України, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Отримавши Акт перевірки, позивач міг надати додаткові документи, які підтверджують формування витрат за 2017 рік.

Позивачем 17.10.2019 подано заперечення на акт документальної планової перевірки від 03.10.2019, до якої не було надано жодного первинного документа. Отже, позивач не надав документів, які спростовували б розбіжність, яка була встановлена під час перевірки, що свідчить про правомірність прийняття вищевказаного податкового повідомлення-рішення.

Що ж стосується оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 22717,18 грн, то з огляду на те, що колегією суддів встановлено правомірність вищевказаного рішення, підстави для скасування такого рішення також відсутні.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 04.11.2019, яким за порушення пункту 187.1 статті 187, пункту 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість за податковими зобов`язаннями у розмірі 111 201,57 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 55600,78 грн, то відповідно до положень пунктів 177.2, 177.4 статті 177 ПК України право підприємця на включення витрат до витрат звітного періоду виникає, коли вони відповідають таким вимогам: документально підтверджені належним чином оформленими первинними документами; пов`язані із господарською діяльністю підприємця; безпосередньо пов`язані з отриманням доходів; мають бути фактично [сплачені; товари мають бути поставлені, а послуги - отримані.

Згідно із пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Судом першої інстанції не надано оцінки, що відповідно до задекларованих платником податків в р. 1.1 кол. А (операції, що оподатковуються за основною ставкою) декларації з податку на додану вартість за 2017 років обсяг постачання без податку на додану вартість становить 4261764 без ПДВ (коригування даних відсутнє).

Згідно з даними додатку Ф2 декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік, графі 4 сума одержаного доходу протягом 2017 року становить 5233748,00 грн без ПДВ.

Згідно з наданими письмовими поясненнями ФОП ОСОБА_2 в ході проведення перевірки станом на 01.01.2017 наявна заборгованість 499 171,36 грн з ПДВ (415976,13 грн. без ПДВ), станом на 31.12.2017 дебіторська заборгованість відсутня, тому підлягає включенню в дохід за 2017 рік у сумі 415 976,13 грн.

Відтак, колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що різниця між задекларованими ФОП ОСОБА_1 показниками доходу, отриманого від провадження діяльності, який відображений в декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік та обсягом постачання без податку на додану вартість, який відображений в деклараціях з податку на додану вартість за 2017 рік становить 556007,87 грн, а тому підлягає включенню в рядок 1.1 кол. А (операції, що оподатковуються за основною ставкою) декларації з податку на додану вартість за грудень 2017 року, у зв`язку з чим вбачається заниження податкових зобов`язань за грудень 2017 року в розмірі 111201,57 грн, чим порушено пункт 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, що належно не враховано судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В той же час, відповідачем під час розгляду адміністративної справи наведено об`єктивні доводи щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності та доведено правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

За наведених обставин справи та правового регулювання спірних правовідносин, колегія суддів приходить до переконання про наявність правових підстав для винесення відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області є такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу Головного управління у Київській області задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року у справі за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: О. М. Ганечко

Я. М. Василенко

Повний текст постанови складено 22.04.2024.