Справа № 200/11345/21
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2024-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року справа №200/11345/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Блохіна А.А., суддів: Гайдар А.В., Компанієць І.Д., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Дніпропетровській області на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі № 200/11345/21 (суддя в І інстанції Аляб`єв І.Г.) за позовної заяви Головного управління ДПС в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкової заборгованості,- УСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління ДПС в Дніпропетровській області, звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до фізичної особи ОСОБА_1 в якій просить стягнути податкову заборгованість в розмірі 92994,50 грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі № 200/11345/21 адміністративний позов Головного управління ДПС в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкової заборгованості залишено без розгляду.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, вважаючи, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржену ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Отже, КАС України передбачає можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним частиною другою статті 122 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними частиною четвертою статті 122 КАС України.

Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

За вимогами підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до пункту 288.1 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Судом встановлено, що листом Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 28.02.2017 №520/8 надано інформацію щодо переліку орендарів, з якими укладено договори оренди землі на 2017 рік, зокрема у пункті 25 зазначено ОСОБА_1 .

Пункт 54.3 ст. 54 вказаного Кодексу визначає випадки, коли контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством.

Відповідно до пункту 12.2 статті 12 ПК України Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає, зокрема, перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Українською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області від ухвалено рішення від 07.07.2016 №56-7/VII Про встановлення ставок земельного податку та пільг зі сплати земельного податку на 2017 рік.

З урахуванням рішення від 07.07.2016 №56-7/VII Про встановлення ставок земельного податку та пільг зі сплати земельного податку на 2017 рік. контролюючим органом сформовано податкове повідомлення-рішення від від 30.06.2017 №74072-0000 яким нараховано ОСОБА_1 орендну плату з фізичних осіб за земельну ділянку площею 24,0437 за 2017 рік у розмірі 92994,50 грн.

Проте, 12.07.2017 року відповідачем та Петропавлівською районною державною адміністрацією укладено угоду про дострокове розірвання Договору оренди землі. Викладене підтверджено актом приймання-передачі земельної ділянки від 12.07.2017./а.с.51-52/

Виходячи з наведеного, право оренди земельної ділянки припинено 12.07.2017./а.с.18/

Суд першої інстанції залишаючи позовну заяву без розгляду, дійшов наступного висновку.

Відповідно до п.п. 102.1, 102.4 ст. 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку. У разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

У відповідності п.п. 14.1.39, 14.1.175 ст. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що застосування строків давності, визначених ст. 102 Податкового кодексу України, поширюється як на випадки оскарження платником в суді податкового повідомлення-рішення так і на процедуру стягнення відповідного зобов`язання.

Відповідно, вимоги контролюючого органу, пов`язані зі стягненням податкового боргу з платників податків, можуть бути реалізовані протягом 1095 днів з дня виникнення податкового боргу. При цьому, податковим законодавством розрізняються строки, протягом яких податковий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків, і строк, протягом якого може бути стягнуто податковий борг.

Строки для визначення грошових зобов`язань контролюючим органом і для стягнення податкового боргу обчислюються окремо.

При цьому, строк для стягнення податкового боргу починає свій перебіг з дня виникнення податкового боргу, в той час як строк для визначення грошового зобов`язання контролюючим органом відлічується з дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, за днем її фактичного подання.

Визначене контролюючим органом грошове зобов`язання, незалежно від того, на який з 1095 днів припаде відповідне визначення, в разі його несплати платником податків набуде статусу податкового боргу.

З дня виникнення податкового боргу починається відлік строку тривалістю 1095 днів для звернення податкового органу до суду з вимогою, пов`язаною зі стягненням такого боргу.

Суд зазначає, що борг за податковим повідомленням-рішенням від 30.06.2017 №74072-0000 було нараховано контролюючим органом за весь 2017 рік у розмірі 92994,50 грн.

Варто зазначити, що з моменту закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання, що в даному випадку припадає на 12.07.2017, відповідно до положень п.п.59.1, 59.3 ст. 59 Податкового кодексу України, у контролюючого органу з`являється право на стягнення несплаченого боргу протягом 1095 днів.

Отже, граничний строк пред`явлення контролюючим органом вимог, пов`язаних зі стягненням податкового боргу з платника податків, з урахуванням положень ст. 102 Податкового кодексу України, припадає на 12.07.2020.

Підсумовуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач (контролюючий орган) звернувся до суду для стягнення податкового боргу лише в вересні 2021 року, тобто поза межами строку встановленого п. 102.4 ст. 102 Податкового кодексу України.

Тобто, позивачем пропущено строк звернення до суду, визначений ч.1, п. 2 ст. 122 КАС України.

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції не взято до уваги наступні обставини.

Відповідно до положень статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про запобігання поширенню на території України коронавірус СОVID-19» від 11.03.2020 № 211, далі - Постанова № 211, якою з 12 березня до 3 квітня 2020 року на всій території України установлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» у Постанові № 211 в пункті 1 слова і цифри «до 3 квітня 2020 р.» замінено словами і цифрами «до 24 квітня 2020 р.». У подальшому, Кабінет Міністрів України 22 квітня 2020 р. продовжив дію карантину до 11 травня 2020 року, а 04.05.2020 - до 22 травня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» продовжено на всій території України дію карантину з 22 травня 2020 р. до 22 червня 2020 р. Відповідно до п. 2 Змін, що вносяться до актів Кабінету Міністрів України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 17 червня 2020 року № 500 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» у Постанові № 392, із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року № 480 у пункті 1 цифри і слово «22 червня» замінено цифрами і словом «31 липня».

Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2» від 22 липня 2020 р. № 641 (зі змінами та доповненнями) встановлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОУГО-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2 (далі - СОVID-19), з 1 серпня до 31 жовтня 2020 р., продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2».

Пунктом 2 Постанови № 211, передбачено міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, обласним, Київській міській державним адміністраціям разом з органами місцевого самоврядування забезпечити організацію виконання та контроль за дотриманням на відповідний території вимог постанови, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів.

Відповідно до абз. 10 п. 522 підрозділу 10 розділу XX «Перехідних положень» Податкового Кодексу України, що на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу

Таким чином, позивач звернувся з даною позовною заявою 28.08.2021 року в межах строку, встановленого п. 102.4 ст. 102 Податкового кодексу України.

Отже, Головним управлінням ДПС в Дніпропетровській області заявлено позовні вимоги з урахуванням строків давності передбачених законодавством, чинним на дату звернення до суду із позовом.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо залишення позовної заяви без розгляду.

За таких умов, апеляційний суд приходить до переконання про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та наявне порушення норм процесуального права.

Відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції. Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Дніпропетровській області на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі № 200/11345/21 задовольнити частково.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі № 200/11345/21 скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Повне судове рішення 23 квітня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів А.А. Блохін

А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць