Справа № 460/24617/23
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2024-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 квітня 2024 року м. Рівне №460/24617/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та просить суд:

визнати протиправною відмову відповідача у наданні позивачу відстрочки від мобілізації на підставі абзацу 10 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію";

зобов`язати відповідача прийняти рішення, за яким надати позивачу відстрочку від мобілізації на підставі абзацу 10 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки ця вимога є похідною позовною вимогою.

Обґрунтовуючи позов, позивач вказав, що 01.09.2023 він звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо надання йому відстрочки від мобілізації у зв`язку з необхідністю догляду за матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою, яка не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися. До заяви долучив копії свідоцтва про смерть свого батька ОСОБА_3 та брата ОСОБА_4 , копію висновку ЛКК від 04.08.2023 № 293, копію висновку ЛКК від 22.08.2023 № 314, копію Акта встановлення факту здійснення догляду від 28.08.2023. Відповідач листом від 08.09.2023 № 4/6387 відмовив у наданні позивачу відстрочки з підстав відсутності документа про родинний зв`язок із ОСОБА_2 , долучення Акта встановлення факту здійснення догляду від 28.08.2023, в якому зазначено "для виїзду за кордон", а також з мотивів, що позивач не підпадає під категорію осіб - надавачів соціальних послуг відповідно до Закону України "Про соціальні послуги".

Покликаючись до норм Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", позивач зазначив, що жодним нормативно-правовим актом України не визначено переліку документів, які мають надаватися до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, тому він отримав та надав документи, які підтверджують факт необхідності постійного догляду, а саме висновки ЛКК. Системний аналіз абз. 10 ч. 1 ст. 23 означеного Закону дає підстави для висновку, що під час воєнного стану військовозобов`язані, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду, зокрема, за хворою матір`ю, що підтверджується відповідним медичним висновком МСЕК або ЛКК закладу охорони здоров`я, є самостійною підставою для отримання відстрочки від мобілізації. Зауважив, що він також підтвердив відповідачу той факт, що інші особи, які могли б здійснювати догляд за його матір`ю, відсутні, оскільки його батько та брат померли більше п`ятнадцяти років тому, що стверджено копіями свідоцтв про смерть. Чинне законодавство не містить обв`язку щодо перебування особи, що здійснює догляд, на обліку в управлінні соціального захисту для здійснення не на професійній основі догляду за особою, яка потребує постійного догляду. В наданому відповідачу Акті зафіксовано факт його догляду за матір`ю. Окрім цього, зазначив, що він з матір`ю має одне прізвище, його по-батькові співпадає з іменем маминого чоловіка, що зазначений в паспорті матері - тобто його батька, тому свідоцтво про його народження не подавалось, оскільки це не визначено законодавством.

Враховуючи наведене, вважає дії відповідача незаконними, оскільки відповідач зобов`язаний був прийняти рішення та надати позивачу відстрочку від мобілізації на підставі абзацу 10 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Ухвалою від 27.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, яку визначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач позов заперечив повністю з підстав, наведених у відзиві. Зазначив, що рядовий запасу ОСОБА_1 , 1969 року народження, 22.07.2023 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 і отримав направлення на проходження військово-лікарської комісії. В порушення ч. 10 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, позивач станом на 13.11.2023 військово-лікарську комісію не пройшов, згідно з викликом 29.09.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився. Разом з тим, 01.09.2023 ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою щодо надання йому документів про відстрочку на підставі частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у зв`язку зі здійсненням, на його переконання, постійного догляду за матір`ю. До заяви було долучено 5 аркушів, а саме: не завірені копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , акту встановлення факту здійснення догляду, затвердженого директором Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради 29.08.2023; висновку ЛКК № 314 від 22.08.2023, висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі № 293 від 04.08.2023. Відповідач зауважив, що родинний зв`язок із ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 документально не було підтверджено.

Відповідач, покликаючись до норм Закону України "Про соціальні послуги", наказу Міністерства соціальної політики України від 29.01.2021 № 37, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2021 за № 221/35843, постанови Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859 "Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі", зазначив, що акт встановлення факту здійснення догляду є одним із документів, необхідних для прийняття рішення щодо призначення компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі. При цьому, позивачем не було надано жодних відомостей та підтверджуючих документів про те, що він підпадає під визначену Законом України "Про соціальні послуги" категорію осіб-надавачів соціальних послуг, та не підтверджено статус особи, яка надає послуги з догляду на непрофесійній основі. Тому вважає, що лише наявність висновку лікарсько-консультативної комісії та акту встановлення факту здійснення догляду не можуть бути підставою для надання військовозобов`язаному відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка за висновком ЛКК закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду. З наведених підстав відповідач просив відмовити в позові за безпідставністю вимог.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій позовні вимоги підтримав повністю.

З`ясувавши доводи та аргументи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив та врахував такі фактичні обставини справи.

Матеріалами справи стверджується, що 01.09.2023 ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, в якій вказав, що він здійснює постійний догляд за матір`ю ОСОБА_2 , яка залишилась одна, потребує постійного догляду. Долучив копії свідоцтв про смерть свого батька та брата. Також зазначив, що потреба в постійному догляду підтверджується висновками ЛКК № 293 від 04.08.2023 та № 314 від 22.08.2023. Факт здійснення ним постійного догляду підтверджується актом про встановлення факту здійснення догляду Рівненської міської територіальної громади від 28.08.2023. Керуючись ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", просив надати йому документи про відстрочку від призову (а.с. 6).

Зазначені в заяві копії документів були надані відповідачу разом із заявою від 01.09.2023.

ІНФОРМАЦІЯ_4 листом від 08.09.2023 № 4/6387 за результатами розгляду заяви від 01.09.2023 повідомив позивача по відсутність підстав для надання відстрочки, оскільки ним не надано жодних відомостей та підтверджуючих документів про те, що він підпадає під визначену Законом України "Про соціальні послуги" категорію осіб-надавачів послуг; також не надано документів, які підтверджують родинний зв`язок із ОСОБА_2 ; долучено Акт встановлення факту здійснення догляду від 07.07.2023 для перетинання кордону, однак питання перетинання державного кордону не належить до компетенції ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 15-16).

Не погодившись з відмовою відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану продовжувався, воєнний стан діє і на даний час.

Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, оголошено проведення загальної мобілізації.

Частинами першою-третьою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно з ч. 10 ст. 1 Закону № 2232-XII громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України;

проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно із частинами 3, 4 статті 2 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону № 2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Статтею 1 Закону № 3543-XII визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Частиною другою статті 4 Закону № 3543-XII встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 4 Закону № 3543-XII вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.

Статтею 22 Закону № 3543-XII встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, згідно з абз. першим частини першої вищевказаної статті Закону громадяни зобов`язані, зокрема з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Частиною третьою статті 22 Закону № 3543-XII встановлено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Частиною п`ятою статті 22 Закону № 3543-XII передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації регулюється нормами статті 23 Закону № 3543-XII, згідно з якою не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:

заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії);

жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років;

жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років;

жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину, хвору на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитину, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

жінки та чоловіки, на утриманні яких перебуває повнолітня дитина, яка є особою з інвалідністю I чи II групи;

усиновителі, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, на утриманні яких перебувають діти-сироти або діти, позбавлені батьківського піклування, віком до 18 років;

зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду;

які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати;

опікуни особи з інвалідністю, визнаної судом недієздатною; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

жінки та чоловіки, які мають неповнолітню дитину (дітей) і чоловіка (дружину), який (яка) проходить військову службу за одним із видів військової служби, визначених частиною шостою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим;

працівники органів військового управління (органів управління), військових частин (підрозділів), підприємств, установ та організацій Міністерства оборони України, Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Національної поліції України, Бюро економічної безпеки України, Національного антикорупційного бюро України, Державного бюро розслідувань, Державної виконавчої служби України, Управління державної охорони України;

інші військовозобов`язані або окремі категорії громадян у передбачених законом випадках.

Особи з інвалідністю, а також особи, зазначені в абзацах четвертому - дванадцятому частини першої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою і тільки за місцем проживання.

Призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також:

здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти;

наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають вчене звання та/або науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів професійної (професійно-технічної) освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах професійної (професійно-технічної) чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки;

жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час проведення антитерористичної операції з числа:

військовослужбовців або працівників утворених відповідно до законів України військових формувань, що захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, які загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;

працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції та загинули або пропали безвісти під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення;

осіб, які загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, за умови що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів;

осіб, які загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, але в подальшому такі добровольчі формування не були включені до складу утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, і виконували завдання антитерористичної операції у взаємодії з утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами.

жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану;

Особи, зазначені в абзаці другому частини першої та в абзацах четвертому - дев`ятому частини третьої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою.

Не підлягають призову на військову службу під час часткової мобілізації протягом шести місяців з дня звільнення з військової служби військовозобов`язані з числа громадян, які проходили військову службу за призовом під час мобілізації та були звільнені зі служби у запас (крім військовослужбовців, зарахованих на службу у військовому оперативному резерві першої черги). Такі особи у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їх згодою.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Пунктом 8 цього Положення визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 9 вищевказаного Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема:

ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб;

оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам.

За приписами Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, зокрема:

прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів;

4) проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань приписки, призовних комісій або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у Службі зовнішньої розвідки - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки;

5) проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі, проходити службу у військовому резерві.

Як ствердив відповідач у відзиві, ОСОБА_1 є рядовим запасу, 22.07.2023 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 і отримав направлення на проходження військово-лікарської комісії, яку в подальшому не пройшов, а також не з`явився за викликом 29.09.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таких обставин позивач ні у позові, ні у відповіді на відзив не заперечив та не спростував.

Натомість, з наданих позивачем доказів встановлено, що 01.09.2023 ОСОБА_1 подав до ІНФОРМАЦІЯ_3 заяву про надання йому відстрочки відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII, покликаючись на необхідність здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 .

Суд враховує, що відповідно до абз. 10 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

Буквальний зміст наведеної норми Закону № 3543-XII свідчить, що відповідна підстава для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації може бути застосована щодо військовозобов`язаного за сукупної наявності таких умов:

1) військовозобов`язаний зайнятий постійним доглядом за хворою особою,

2) хвора особа є дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка),

3) потреба постійного догляду за особою підтверджується висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Таким чином, суд зазначає, що для підтвердження права позивача на відстрочку відповідно абз. 10 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII існування кожної з наведених умов повинно бути підтверджене документально.

Дослідивши документи, які позивач подавав до ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із заявою від 01.09.2023, суд встановив таке.

За змістом Висновку № 293 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданим 04.08.2023 Комунальним некомерційним підприємством медико-санітарної допомоги "Ювілейний" Рівненської міської ради стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , рекомендовано соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома; отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (необхідне підкреслити), - будь-які підкреслення відсутні. Зазначено, що такий висновок надається для одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги догляду на непрофесійній основі (а.с. 12).

Відповідно до висновку № 314 лікарської консультативної комісії, виданого Комунальним некомерційним підприємством медико-санітарної допомоги "Ювілейний" Рівненської міської ради 22.08.2023, ОСОБА_2 за станом здоров`я та за віком потребує постійного сторонього догляду та нездатна до самообслуговування. Висновок виданий для подачі в Управління соціального захисту населення (а.с. 13).

Отже, таким доказом, на думку суду, підтверджується потреба постійного догляду за ОСОБА_2 .

Разом з тим, беручи до уваги, що Висновком № 293 від 04.08.2023 ОСОБА_2 рекомендовано соціальні послуги, суд враховує, що основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах, визначає Закон України "Про соціальні послуги".

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України "Про соціальні послуги" фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є:

1) особами з інвалідністю I групи;

2) дітьми з інвалідністю;

3) громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями;

4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися;

5) дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги. Перелік зазначених тяжких захворювань, розладів, травм, станів дітей, яким не встановлено інвалідність, затверджує Кабінет Міністрів України.

Фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд (ч. 7 ст. 13 цього Закону).

Матеріалами справи не підтверджуються обставини щодо надання позивачем соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом; також не підтверджується виплата позивачу відповідної компенсації за догляд. Отже, в спірній ситуації позивач не є надавачем соціальних послуг в розумінні закону, про що обґрунтовано вказав відповідач в листі від 08.09.2023 № 4/6387.

На підтвердження факту здійснення постійного догляду за хворою особою позивач надав Акт встановлення факту здійснення догляду від 28.08.2023, затверджений директором Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради (а.с. 14). Дослідженням такого Акту встановлено, що він складений уповноваженою комісією Рівненської міської територіальної громади, для перетину кордону, відповідно до заяви ОСОБА_1 , поданої згідно з п. 2-1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (в редакції постанови КМУ від 10.09.2022 № 1044). В ході проведення обстеження встановлено факт здійснення догляду ОСОБА_1 за ОСОБА_2 (а.с. 14).

Суд зазначає, що за змістом пункту 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724, зі змінами та доповненнями) у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право, зокрема:

особи, які потребують постійного догляду, - у супроводі одного із членів сім`ї першого ступеня споріднення (у значенні, наведеному у підпункті 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України) за наявності документів, що підтверджують родинні зв`язки, та висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу у постійному сторонньому догляді або у супроводі особи, яка здійснює постійний догляд за зазначеними особами, за наявності документів (посвідчення, довідки) про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу у постійному сторонньому догляді та акта встановлення факту здійснення догляду. Акт встановлення факту здійснення догляду за іншою особою, яка потребує постійного догляду, складається на підставі звернення особи, яка здійснює догляд, до районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради із заявою про здійснення особою такого догляду.

Суд зазначає, що у справі, що розглядається, наданий позивачем акт встановлення факту здійснення догляду, в числі інших визначених чинним законодавством документів, міг слугувати підставою для вирішення питання про супровід особи, яка потребує постійного догляду, при перетині державного кордону в умовах воєнного стану. Водночас, в контексті спірних правовідносин, означений Акт не містить жодних відомостей про те, що такий догляд здійснюється позивачем постійно.

При цьому, з матеріалів справи встановлено, що позивач спільно не проживає з особою, за якою здійснюється догляд.

Доводи позивача про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд, документально не підтверджені. Суд зауважує, що долучені до позовної заяви свідоцтва про смерть ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджують факт смерті відповідних осіб більше п`ятнадцять років до моменту виникнення спірних правовідносин.

За таких обставин, суд вважає, що позивач не підтвердив факту здійснення ним особисто постійного догляду за особою, яка такого догляду потребує. Доказів протилежного матеріали судової справи не містять.

Окрім цього, суд враховує, що долучене до позовної заяви свідоцтво про народження позивача, яке підтверджує факт родинних зв`язків з ОСОБА_2 , серія НОМЕР_1 видане Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 07 жовтня 2023 року (а.с. 25). Отже, такий документ був відсутнім не лише на час звернення до відповідача із заявою від 01.09.2023, про що відповідач вказував в оскарженій відмові, а також на час складання Акту встановлення факту здійснення догляду від 28.08.2023, що суперечить вимогам пункту 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, на виконання яких такий Акт було складено.

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать на користь висновку, що позивач, звернувшись до відповідача із заявою від 01.09.2023 про надання відстрочки від призову під час мобілізації, не підтвердив належними й допустимими доказами ні факту родинних зв`язків з особою, яка потребує постійного догляду, ні факту особистого здійснення постійного догляду за такою особою.

З огляду на встановлені обставини, суд доходить висновку, що відповідач, проаналізувавши надані позивачем документи, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для надання відстрочки від призову під час мобілізації. Отже оскаржена відмова не порушує прав та законних інтересів позивача, а тому є правомірною.

Крім того, в розумінні КАС України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, передумовою для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які у даному випадку відсутні.

З огляду на викладене, позов задоволенню не підлягає.

Беручи до уваги результати судового розгляду справи, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 23 квітня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Суддя Н.О. Дорошенко