Справа № 520/32880/23
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2024-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Бідонько А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 р. Справа № 520/32880/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.2023, по справі № 520/32880/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.06.2022 по 01.11.2023;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.06.2022 по 01.11.2023.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.12.2023 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.06.2022 по 01.11.2023.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.06.2022 по 01.11.2023 у сумі 24592,93 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення. В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник зазначає, що остаточний розрахунок із позивачем було проведено 01.11.2023 із затримкою з 01.11.2022 по 01.11.2023 у 365 днів. Отже, із урахуванням ст. 117 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої у разі невиплаті з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки; визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, період за який Головне управління Національної поліції в Харківській області може відшкодувати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні повинен становити з 01.11.2022 по 01.05.2023, тобто 180 днів (шість місяців), як передбачено чинним законодавством. При цьому, відповідач також зазначає про необхідність застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності при розрахунку остаточної суми середнього заробітку.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 проходила службу на посаді старшого слідчого в ОВС СУ Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 02.06.2022 № 272 о/с позивача було звільнено зі служби з 03.06.2022 згідно із Законом У країни «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII за п.7 ч. 1 ст.77 (за власним бажанням).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2022 по справі № 520/9357/22 з урахуванням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2023 зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017, надбавку за службу в умовах режимних обмежень за період з 01.01.2018 по 03.06.2022.

На виконання рішень у справі № 520/9357/22 позивачу було нараховано індексацію грошового забезпечення у розмірі 3324,54 грн., яка була виплачена 29.12.2022 згідно з платіжним дорученням № 7282 від 28.12.2022, надбавку за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 21268,39 грн., яка була виплачена 01.11.2023 згідно з платіжним дорученням № 3361 від 01.11.2023.

Позивач, у зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні, звернулась до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 24592,93 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Так, відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 2 ст. 117 КЗпП України встановлено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ положення статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції: у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Нова редакція ст. 117 КЗпП України набрала чинності з 19.07.2022.

Так, за усталеною практикою застосування положень ст. 117 КЗпП України в редакції, яка діяла до 19.07.2022, при вирішенні спорів щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Такий підхід в частині необхідності застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності при визначенні суми розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, запроваджено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26.06.2019 та від 26.02.2020 у справах № 761/9584/15-ц та № 821/1083/17, та застосовано Верховним Судом у постанові від 20.05.2020 у справі № 816/1640/17, висновки яких враховано судом першої інстанції при вирішенні даного спору, та сформований з урахуванням того, що редакція ст. 117 КЗпП України не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.

У той же час, відповідно до ст. 117 КЗпП України, у чинній редакції, час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

При цьому, за висновками Верховного Суду, викладеними зокрема у постановах від 29.02.2024 у справі № 460/42448/22, від 22.02.2024 у справі № 560/831/23, від 15.02.2024 у справі №420/11416/23, від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22, від 30.112023 у справі № 380/19103/22, від 18.04.2024 у справі № 380/4205/23, у разі коли спірний період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні одночасно охоплюється дією редакцій ст. 117 КЗпП України, як до змін, внесених Законом № 2352-ІХ та і після їх внесення, то за такого правового врегулювання спірний період варто умовно поділяти на 2 частини: до набрання змінами чинності 19.07.2022 і після цього.

Із матеріалів справи встановлено, що при звільненні позивача 02.06.2022 відповідачем не було виплачено у повному обсязі індексацію грошового забезпечення та надбавку за службу в умовах режимних обмежень у належному розмірі.

Спірна сума індексації грошового забезпечення у розмірі 3324,54 грн. фактично виплачена 29.12.2022, надбавка за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 21268,39 грн. - 01.11.2023.

Отже остаточний розрахунок із позивачем проведено 01.11.2023.

Таким чином, враховуючи дату звільнення позивача зі служби та дату проведення остаточного розрахунку, положення ст. 117 КЗпП України, кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 516 днів, з яких до 19.07.2022 - 46 днів.

Отже, у даній справі період з 03.06.2022 до 19.07.2022 (до набрання чинності Законом № 2352-ІХ) регулюється редакцією ст. 117 КЗпП України, яка не передбачала обмеження строком виплати у шість місяців, та можливості у разі наявності переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати із застосуванням принципу співмірності зменшувати таку виплату.

Період з 19.07.2022 по 31.10.2023 регулюється чинною редакцією ст. 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи на користь позивача середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні зі служби, суд першої інстанції виходив з наступного розрахунку: 598,19 грн. (середньоденне грошове забезпечення: 36489,59 грн. (18377,55 грн. + 18112,04 грн.) / 61 календарний день) х 151 календарних днів (з 04.06.2023 (наступний день після звільнення) по 01.11.2023) = 90326,69 грн.

Керуючись засадами розумності, справедливості та пропорційності, суд першої інстанції дійшов висновку, що належною до стягнення сума у розмірі 24592,93 грн. (21268,39 грн.+ 3324,54 грн.) грн.

Отже, суд першої інстанції, здійснюючи розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виходив як зі встановленого ст. 117 КЗпП України обмеження часу затримки, так одночасно застосовуючи принцип співмірності та пропорційності.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на помилковість розрахунку часу затримки, який визначено судом першої інстанції з 04.06.2023 (наступний день після звільнення) по 01.11.2023, оскільки встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 звільнена зі служби наказом від 02.06.2022 № 272 о/с з 03.06.2022, остаточний розрахунок відповідач провів 01.11.2023.

Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні є наступним: з 03.06.2022 по 31.10.2023.

Разом з тим, враховуючи актуальну позицію Верховного Суду, у спірних правовідносинах застосуванню підлягають як положення ст. 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19.07.2022, при розрахунку середнього заробітку за період з 03.06.2022 до 19.07.2022, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат, так і чинна редакція ст. 117 КЗпП України щодо періоду з 19.07.2022 по 31.10.2023, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Однак, судом першої інстанції загальна сума середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача, розрахована як із застосуванням принципу співмірності, так і зі зменшенням періоду виплати.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 308 КАС України рішення суду першої інстанції переглядається за апеляційної скаргою відповідача в частині задоволених позовних вимог, а саме щодо стягнення з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь позивача середнього заробітку у розмірі 24592,93 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що з урахуванням позиції Верховного Суду принципи співмірності та пропорційності підлягає застосуванню лише при розрахунку середнього заробітку за період до 19.07.2022, натомість з 19.07.2022 стягнення сум хоча і обмежено шістьма місяцями, втім розрахунок проводиться шляхом множення кількості днів затримки в межах шести місяців на розмір середньоденної заробітної плати без зменшення отриманого результату.

Слід вказати, що при застосуванні такого підходу сума середнього заробітку за затримку розрахунку збільшиться, що суперечить вимогам апеляційної скарги відповідача.

Разом з тим, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржується.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого обґрунтованого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, з наведених підстав не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Щодо вимоги представника позивача у відзиві на апеляційну скаргу про стягнення на його користь судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції правова допомога позивачу надавалась адвокатом Острицьким А.О. на підставі договору про надання правничої допомоги від 14.11.2023.

Відповідно до умов Договору сторони домовились, що вартість представлення інтересів клієнта становить приблизно суму 10000 грн, яка складається із вартості надання послуг клієнту у фіксованому розмірі, у тому числі, в суді апеляційної інстанції 3000 грн.

Відповідно до акту виконаних робіт від 21.03.2024 позивачу було надано юридичні послуги на суму 3000 грн.

На підтвердження оплати вартості наданих послуг надано копію платіжної інструкції від 20.03.2024.

Так, аналізуючи зміст наданих в суді апеляційної інстанції послуг, в контексті здійснення представництва інтересів позивача у даній справі, реальним результатом, який відображено у акті виконаних робіт від 20.03.2024, стало складання відзиву на апеляційну скаргу.

При цьому, дослідивши зміст відзиву, колегія суддів зазначає, що останній часткового відтворює зміст позовної заяви та надаючи оцінку співмірності заявленої до відшкодування позивачем суми витрачених коштів на складання позовної заяви критеріям, встановленим ч. 5ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, враховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що співмірним розміром витрат на правничу допомогу в даному випадку є 1500 грн.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що на користь позивача підлягають стягненню за рахунок асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 1500 грн.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.2023 по справі № 520/32880/23 - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області () на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 1500 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов І.С. Чалий