Справа № 380/4286/23
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2024-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/4286/23 пров. № А/857/21077/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Затолочного В.С., Качмара В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Гриньків І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2023 року (головуючий суддя Сподарик Н.І., м. Львів, повний текст складено 09.10.2023) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області у якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.09.2022 №1-1304 про визначення суми податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2023 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове-повідомлення рішення від 06.09.2022 №1-1304 Головного управління ДПС у Львівській області.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, просить рішення суду скасувати і у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що Львівським окружним адміністративним судом під час прийняття рішення від 03.10.2023 не взято до уваги, що попри належність об`єкта нерухомого майна до будівель сільськогосподарського призначення позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів використання відповідного об`єкта за своїм функціональним призначенням у сільськогосподарській діяльності, що унеможливлює застосування до позивача пільги передбаченої п.п. «ж» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Відповідна позиція контролюючого органу узгоджується із позицією Верховного Суду в постанові від 17.02.2021 у справі №820/3556/17 (адміністративне провадження №К/9901/23672/18) у якій суд сформував правовий висновок, відповідно до якого застосування податкових пільг можливе лише за умови використання платником податків таких об`єктів за їх функціональним призначенням.

Натомість судом першої інстанції проаналізовано долучені до матеріалів справи податкові декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік. Відповідно до відомостей зазначених документів, позивач отримав дохід від господарської діяльності за кодом КВЕД 01.30 Відтворення рослин (основний). Такі дані підтверджує позивач у своїх поясненнях.

З огляду на встановлені обставини, судом першої інстанції не взято до уваги, що позивач використовує об`єкт нерухомого майна не за своїм функціональним призначенням, що у свою чергу є недотриманням однієї із умов застосування податкової пільги, яка передбачена п.п. «ж» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України

Враховуючи вище викладене, апелянт зазначає, що позивачем не надано достатніх та належних доказів, які дали б змогу застосувати податкову пільгу встановленою п.п. «ж» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України «Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Наголошує, що Головне управлінням ДПС у Львівській області діяло згідно та у відповідності до чинного законодавства, а отже вважає, що прийняте податкове повідомлення-рішення від 06.09.2022 №1-1304 є законним та таким, що не підлягає скасуванню.

Також, зазначає, що окрім неправильного застосування норм матеріального права судом першої інстанції було порушено норми процесуального права.

Львівським окружним адміністративним судом не дотримано ч. 4 ст. 9 КАС України, а саме не вжито визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, в тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції не надано належної оцінки вищенаведеним нормам законодавства, не у повній мірі з`ясовані обставини справи, що призвело до невірного їх застосування та неправильного вирішення справи по суті.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 громадянин України ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсіонер, є особою з інвалідністю 2 групи за загальним захворюванням.

Позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Основним видом економічної діяльності позивача є: 01.30 Відтворення рослин (основний); Інші: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.25 Вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників; 01.50 Змішане сільське господарство; 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; 01.64 Оброблення насіння для відтворення; 10.91 Виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах; 15.11 Дублення шкур і оздоблення шкіри; вичинка та фарбування хутра; 15.12 Виробництво дорожніх виробів, сумок, лимарно-сідельних виробів зі шкіри та інших матеріалів; 15.20 Виробництво взуття; 20.15 Виробництво добрив і азотних сполук; 32.12 Виробництво ювелірних і подібних виробів; 32.13 Виробництво біжутерії та подібних виробів; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 47.71 Роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах; 47.72 Роздрібна торгівля взуттям і шкіряними виробами в спеціалізованих магазинах; 47.76 Роздрібна торгівля квітами, рослинами, насінням, добривами, домашніми тваринами та кормами для них у спеціалізованих магазинах; 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; 52.10 Складське господарство; 81.30 Надання ландшафтних послуг; 01.45 Розведення овець та кіз; 10.51 Перероблення молока, виробництво масла та сиру.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно підтверджується, що у приватній власності ОСОБА_1 з 29.12.2006 є нежиле приміщення загальною площею 3678,4 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку ст. 266 ПК України Тухлянською сільською радою прийнято Рішення про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для нарахування майнових податків та для використання в роботі і таке було скеровано на адресу Головного управління ДПС у Львівській області.

На підставі скерованого рішення територіального органу у додатку 1 встановлено, що на території Тухлянської сільської ради податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) на 2021 рік для фізичних осіб власників інших нежитлових будівель сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства, для тваринництва (код 1271.1) становить: 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Із врахуванням вище наведеного, та керуючись положеннями ст. 266 ПК України Головним управлінням ДПС у Львівській області нараховано ОСОБА_1 податкове зобов`язання з податку на нежитлову нерухомість за податковий період 2021 рік в розмірі 110352,00 гривень та сформовано оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 06.09.2022 №1-1304.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - ПК України) податок на майно належить до місцевих податків.

Згідно з підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією зі складових податку на майно і належить до місцевих податків, визначених статтею 10 ПК України. Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу. Платниками податку на нерухомість є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, у власності яких перебуває відповідне майно.

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та свідоцтва на право власності на нерухоме майно, за фізичною особою ОСОБА_1 обліковуються нежитлова нерухомість не житлове приміщення, у якому знаходиться козяча ферма загальною площею 3678,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

У даній спірній ситуації, судом першої інстанції правильно враховано, що підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України закріплено перелік об`єктів, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, до яких, зокрема, віднесено будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку («ж»).

Вказаною нормою законодавець передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з прив`язкою до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю - сільськогосподарський товаровиробник, а також його зв`язку з фактом використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Згідно підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.

Відповідно до пункту 5.3 статті 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Розглядаючи спір, судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років» від 18.01.2001 №2238-III сільськогосподарський товаровиробник - це фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Загальні підходи до визначення поняття сільськогосподарського виробника сформульовані у постановах Верховного Суду від 1 квітня 2021 року в справі № 820/6752/16, від 17 лютого 2021 року в справі № 820/3707/17, від 24 квітня 2020 року в справі №540/2206/19, від 10 квітня 2020 року в справі №823/1751/17.

У цих постановах Верховний Суд зазначав, що відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Водночас, визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечить його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів відповідно до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що зазначене дає підстави для висновку, що в розумінні підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власно виробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.09.2021 в справі № 140/2700/19.Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарської силоси та інше.

В свою чергу, продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) - продукція, що виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам 01.11-01.42 та 05.00.1-05.00.42 Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016-97 (стаття 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років»).

Тобто, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, не є об`єктами оподаткування згідно з пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 04 березня 2021 року у справі № 500/2782/18, від 01 квітня 2021 року у справі № 820/6752/16.

Відповідно до абз. 1 п. 1 розділ 1 сфера застосування Національного класифікатора України (Класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2010), прийнятого та наданого чинності наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 року № 457, Класифікація видів економічної діяльності (далі - КВЕД) установлює основи для підготовлення та поширення статистичної інформації за видами економічної діяльності. Основний принцип КВЕД полягає в об`єднанні підприємств, що виробляють подібні товари чи послуги або використовують подібні процеси для створення товарів чи послуг (тобто сировину, виробничий процес, методи або технології), у групи.

Розділ 01 включає, зокрема, 01.30 Відтворення рослин; 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.25 Вирощування ягід, горіхів та інших фруктів; 01.50 Змішане сільське господарство; 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; 01.64 Оброблення насіння для відтворення.

Отже, діяльність позивача згідно КВЕД 01.30, 01.11, 01.25, 01.61 ,01.64 передбачає відтворення рослин, вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, вирощування ягід, горіхів та інших фруктів, змішане сільське господарство, допоміжну діяльність у рослинництві, оброблення насіння для відтворення. Результатом відтворення рослин, були вирощені позивачем рослини, а саме туї, ялівці, плющ, які було реалізовано за договором купівлі-продажу від 20.12.2021, відповідно до КВЕДу 01.30.

Як уже зазначалося, позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Основним видом економічної діяльності позивача є: 01.30 Відтворення рослин (основний); Інші: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.25 Вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників; 01.50 Змішане сільське господарство; 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; 01.64 Оброблення насіння для відтворення; 10.91 Виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах; 15.11 Дублення шкур і оздоблення шкіри; вичинка та фарбування хутра; 15.12 Виробництво дорожніх виробів, сумок, лимарно-сідельних виробів зі шкіри та інших матеріалів; 15.20 Виробництво взуття; 20.15 Виробництво добрив і азотних сполук; 32.12 Виробництво ювелірних і подібних виробів; 32.13 Виробництво біжутерії та подібних виробів; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 47.71 Роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах; 47.72 Роздрібна торгівля взуттям і шкіряними виробами в спеціалізованих магазинах; 47.76 Роздрібна торгівля квітами, рослинами, насінням, добривами, домашніми тваринами та кормами для них у спеціалізованих магазинах; 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; 52.10 Складське господарство; 81.30 Надання ландшафтних послуг; 01.45 Розведення овець та кіз; 10.51 Перероблення молока, виробництво масла та сиру

Як встановлено судом першої інстанції, об`єкт нерухомого майна яке належить позивачу на праві власності і щодо якого контролюючим органом донараховані податкові зобов`язання, є будівлею, призначеною для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та фактично використовуються позивачем у сільськогосподарській діяльності.

Судом встановлено, що нежитлове приміщення, яке належить позивачу на праві власності використовується як розсадник, що підтверджується фотографіями, долученими до матеріалів справи. Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що вирощування декоративних та інших рослин здійснюється з насіневого матеріалу чи способом черенкування, що в свою чергу, за такої технології вирощування, здійснювалось у закритих приміщеннях. Крім цього, вказані приміщення використовуються позивачем для інших потреб діяльності розсадника, зокрема сортування, обробки та зберігання насіння, обробки, змішування та зберігання посадкових грунтів, обробки рослин та зберігання засобів обробки, допоміжних матеріалів та інструментів.

Норма підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК не ставить у залежність право на податкову пільгу від фактичного використання об`єкта нерухомості у сільськогосподарській діяльності, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Законом України від 23 листопада 2018 року №2628-VIII, підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Як і Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII, законодавець не встановив обов`язку сільськогосподарського товаровиробника безпосередньо використовувати будівлі/споруди у сільськогосподарській діяльності, а умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування визначив цільове призначення їх використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.

У даній спірній ситуації судом першої інстанції не встановлено та відповідачем не доведено фактів передання позивачем спірного нерухомого майна в оренду чи лізинг та у даній відсутні докази, того що позивач використовував належні йому на праві власності об`єкти нерухомості у будь-якій іншій, відмінній від сільськогосподарської, діяльності.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належні їй на праві власності нежитлові приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу положень пункту «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, оскільки призначені для безпосередньо використання у сільськогосподарській діяльності.

Відтак, в розумінні вимог підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України позивач є сільськогосподарським товаровиробником, відтак належні йому будівлі, споруди не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, а відтак правильним є висновок суду першої інстанції, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Виходячи із зазначеного вище суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2023 року у справі №380/4286/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді В.С. Затолочний

В.Я. Качмар

повний текст складено 24.04.2024