Справа № 380/27860/23
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2024 рокусправа № 380/27860/23

Львівський окружний адміністративний суд в складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України про визнання протиправними і скасування наказів, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дій, -

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач 1, ВЧ НОМЕР_1 ), військової частини НОМЕР_2 (далі також відповідач 2, ВЧ НОМЕР_2 ), військової частини НОМЕР_3 (далі також відповідач 3, ВЧ НОМЕР_3 ), із вимогами:

- визнати протиправним та скасувати наказ (по особовому складу) командира військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України від 11.07.2023 №164-РС, в частині призначення військовослужбовця ОСОБА_1 на посаду номера обслуги гранатометного відділення взводу вогневої підтримки військової частини НОМЕР_3 ;

- визнати протиправним та скасувати пункт 8 Наказу (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України №268 від 14.07.2023, згідно якого сержанта ОСОБА_1 , командира 3 відділення забезпечення 3 взводу забезпечення роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 11.07.2023 №164-РС на посаду номера обслуги гранатометного відділення взводу вогневої підтримки військової частини НОМЕР_3 , визнано таким, що справи та посаду здав, і вибув до нового місця служби, з 14.07.2023 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення , з котлового забезпечення 15.07.2023;

- визнати протиправним та скасувати пункт 5 Наказу командира військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України №198 від 15.07.2023, в частині якого сержант ОСОБА_1 , командир 3 відділення забезпечення 3 взводу забезпечення військової частини НОМЕР_4 , прибув до військової частини НОМЕР_3 справи та посаду не прийняв;

- визнати з 08.07.2023 протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України щодо не здійснення переміщення ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_5 повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Повітряних сил Збройних Сил України;

- зобов`язати військову частину, командира військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України звільнити сержанта ОСОБА_1 , особистий номер НОМЕР_6 , з військової служби у військовій частині НОМЕР_3 Міністерства оборони України та виключити зі списків особового складу;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_3 вчинити дії по переміщенню ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_5 повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Повітряних сил Міністерства оборони України;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України надати Львівському окружному адміністративному суду в строк не пізніше 20 днів з дати отримання постанови, що набула законної сили , звіт про виконання постанови у справі за позовом ОСОБА_1 до відповідачів військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування наказів, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій.

Позовні вимоги обґрунтовані таким.

Військова частина НОМЕР_1 , з позиції позивача, не вжила належних заходів задля ініціювання перед військовою частиною НОМЕР_2 процедури звільнення та переміщення військовослужбовця ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_5 повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Повітряних сил Збройних Сил України за станом здоров`я. В зв`язку з чим, військова частина НОМЕР_2 Міністерства оборони України, безпідставно, на думку позивача, призначила його на посаду номера обслуги гранатометного відділення взводу вогневої підтримки військової частини НОМЕР_3 . Натомість, військова частина НОМЕР_3 , за рапортом військовослужбовця ОСОБА_1 від 05.08.2023 не вживає належних заходів задля виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_3 та направлення до військової частини НОМЕР_5 повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Повітряних сил Збройних Сил України. Позивач вважає накази військових частин щодо переміщення його на військову службу до військової частини НОМЕР_3 протиправними, а бездіяльність військової частини НОМЕР_3 незаконною.

Позивач наголошує, що за станом здоров`я непридатний до служби на посаді номера обслуги гранатометного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки. Вказує, що під час проходження військової служби 22.06.2022 отримав мінно-вибухову травму у вигляді зниження гостроти зору правого ока, що підтверджується довідкою Військово-лікарської комісії при клініці амбулаторно-поліклінічної допомоги ВМКЦ Західного регіону при військовій частині НОМЕР_7 від 11.08.2022 №3701. Отже, на підставі cтaттi 30-б) , 31-б) графи 11 Розкладу хвороб та графи Таблиці - додаткових вимог позивача визнано обмежено придатним до військової служби і йому протипоказана служба у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, в спецспорудах. Натомість відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №276, позивача зараховано до списків особового складу військової частини з 20.10.2022. Питання переміщення по службі військовослужбовця, особливо, за підставою за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії військовослужбовця, або членів його сім`ї, регламентовані Положенням, право військовослужбовця на реалізацію свого права зазначеному у рапорті, так і права на інформацію - кореспондує з обов`язком відреагувати на рапорт. При цьому, в умовах дії воєнного стану немає заборон на розгляд рапорту про переведення на іншу посаду. Відповідно до порядкового номера 228 пункту 1.2. частини 1 Порядку, військова частина НОМЕР_5 відноситься до військових частин (установи, організації) Збройних Сил України, в яких посади можуть бути заміщені військовослужбовцями, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби. Відтак позивача, окрім непридатності до військової служби в конкретному роді військ, а саме у високо мобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, в спецспорудах , визнано не придатним до служби на конкретній посаді у відповідача 3, а саме на посаді номер обслуги гранатометного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки,

Зазначено, що на час подання адміністративного позову до суду рапорт позивача щодо переведення на іншу посаду до військової частини НОМЕР_5 повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Повітряних сил Збройних Сил України поданий 05.08.2023 не задоволений, що свідчить про незаконну бездіяльність командира військової частини НОМЕР_3 з 05.08.2023.

З огляду на викладене позивач просить задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою від 04.12.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачі проти позову заперечили з підстав викладених у відзивах.

ВЧ НОМЕР_3 не погоджується з вимогами позивача по причині того, що не є належним відповідачем за висунутими вимогами. Зазначено, що безпосереднім начальником командира військової частини НОМЕР_3 є командир військової частини НОМЕР_8 ; прямим начальником командира військової частини НОМЕР_3 є командир військової частини НОМЕР_2 . Командир військової частини НОМЕР_3 , не маючи права особисто видавати накази по особовому складу, звернувся до свого безпосереднього начальника - командира військової частини НОМЕР_8 з клопотанням (вих.№2556 від 14.08.2023) про переведення сержанта ОСОБА_1 , згідно наданого ним рекомендаційного листа, на посаду старшого стрільця взводу охорони роти управління та батальйону зв`язку ВЧ НОМЕР_5 Повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Повітряних сил Збройних Сил України. Отримавши висновок військово-лікарської комісії, з огляду на відсутність вакантних посад на яких би військовослужбовець сержант ОСОБА_1 за своїм станом здоров`я міг би проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , командуванням військової частини НОМЕР_3 було підготовлено відповідне клопотання (вих.№5303 від 06.11.2023) на командира військової частини НОМЕР_8 про переміщення сержанта ОСОБА_1 на посаду сержанта резерву взводу резерву сержантського складу 316 роти ВЧ НОМЕР_8 ВОС-711. До часу подання відзиву будь-яких рішень вищого командування яке має право видавати накази (по особовому складу) по вказаним клопотанням до військової частини НОМЕР_3 не надходило.

ВЧ НОМЕР_1 не визнає заявлених позовних вимог та вважає адміністративний позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню судом. Наголошено, що позов ОСОБА_1 є безпідставним, твердження про порушення відповідачами нормативних вимог діючого законодавства, при винесені наказів про його переведення, необґрунтованими, обставини на яких ґрунтується правова позиція позивача помилковими, а неправомірність дій відповідачів недоведеною. Зазначено, що пунктом 82 Положення визначено, що призначення військовослужбовців на посади здійснюється на нижчі посади: у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, при прийнятті наказу відповідач 2 керувався п. 82 та п. 257 Положення, що підтверджується витягом із наказу №164-РС від 11.07.2023 військової частини НОМЕР_2 , на підставі якого видано наказ №268, військової частини НОМЕР_1 від 14.07.2023, тобто в межах своїх посадових обов`язків та згідно діючої нормативно правової бази. У позовній заяві та матеріалах справи позивачем не доведено обставин, які свідчать про наявність випадку, за якого необхідна згода позивача на переміщення його до іншої військової частини. Переміщення військовослужбовця на нове місце служби з однієї військової частини до іншої шляхом призначення на нижчу посаду в особливий період здійснюється без його згоди за винятком випадків, визначених ст.112 Положення. Враховуючи обставини видання та реалізації наказу командира ВЧ НОМЕР_2 №164-РС від 11.07.202, розгляд рапорту позивача про переміщення до ВЧ НОМЕР_5 від 05.07.2023 №3499 було припинено. Зазначено, що проходження подальшої служби в складі ВЧ НОМЕР_3 на вищевказаній посаді, не підпадає під жоден пункт протипоказань зазначених у довідці військово-лікарської комісії №3701 від 11.08.2022.

Таким чином, з позиції відповідача 2, командування ВЧ НОМЕР_1 діяло виключно в межах та в спосіб передбачений загальним засадам проходження в Україні військової служби з урахуванням обґрунтованості, добросовісності, розсудливості та пропорційності.

ВЧ НОМЕР_2 також проти позову заперечила. Додатково до заперечень викладених вище відповідачами вказано, що пункти 85 та 87 Положення не відносяться взагалі до спірних правовідносин, так як стосуються призначення військовослужбовців на вищі посади у порядку просування по службі. Вказано, що те, що саме командир військової частини НОМЕР_2 мав право видати наказ (по особовому складу) від 11.07.2023 №164-РС позивачем не оскаржується та відповідає вищевказаним вимогам (копія наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 11.07.2023 №164-РС додана позивачем до позову та знаходиться у матеріалах справи). Аналізуючи нормативні документи щодо воєнного стану, необхідно прийти до висновку, що у відповідача 2 була службова необхідність щодо переміщення позивача на нове місце військової служби без його згоди.

Позивач, своєю чергою подав відповідь на відзиви. По перше, вказує, що із спірного наказу №164-РС не можливо зрозуміти, з чим пов`язане звільнення позивача, тобто у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням організаційних заходів у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду, втім є підстави вважати, що відбулось переміщення позивача між військовими частинами, та призначення позивача на нижчу посаду у ВЧ НОМЕР_3 без згоди позивача, всупереч пункту 90 та абзацу 3 пункту 118 Положення. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів затвердження плану переміщення на посади та доведення до позивача інформації про включення його до плану переміщення на нижчу посаду у ВЧ НОМЕР_3 . Командирами військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , з позиції позивача, порушено порядок переміщення позивача по службі у зв`язку з тим, що позивач не був переміщений по службі, як за його первісним рапортом, так і за наступним рапортом від 05.08.2023. За допущені порушення прав позивача, на підставі Наказу №459 від 06.09.2023 командира ВЧ НОМЕР_2 винних осіб було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Про що йдеться у листі ВЧ НОМЕР_2 за №1542/11582 від 20.10.2023 (лист подано з матеріалами адміністративного позову). Позивач наголошує, що наказом №164-РС, який не містить жодного належного правового обґрунтування та підстав для його прийняття, переведено із ВЧ НОМЕР_1 з посади «Командира відділення роти забезпечення» ВОС 787182А, що відповідає званню молодшого сержанта, у ВЧ НОМЕР_3 на посаду «Номера обслуги гранатометного відділення» (навідником гранатомета) ВОС 102281А, що відповідає званню солдата. Таким чином позивача, що займав посаду сержантського складу протиправно переведено на дві ступені нижчу посаду, без його згоди всупереч абзацу 3 пункту 118 Положення та 4.11 розділу IV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Відтак наказ №164-РС є протиправним. Детальніше питання незаконності наказу №164-РС розкрито у відповіді на відзив відповідача 1. По суті відзиву відповідача ВЧ НОМЕР_3 позивач зазначив, що відповідно до пункту 118 Положення, під час проведення організаційно-штатних заходів, унаслідок яких передбачається скорочення посад військовослужбовців, до кадрового органу номенклатури призначення не пізніше ніж за два місяці до встановлених строків проведення таких заходів подається список військовослужбовців, які вивільняються, з пропозиціями щодо їх дальшого службового використання. У разі неможливості призначення військовослужбовців, які вивільняються, на рівнозначні посади вони: призначаються на нижчі посади (не більш як на один ступінь чи за їх згодою більше ніж на один ступінь).

ВЧ НОМЕР_1 подала заперечення на відповідь на відзив. Командування військової частини НОМЕР_1 вважає, що відповідь на відзив не спростовує наведені аргументи та доводи викладені у відзиві на позовну заяву.

ВЧ НОМЕР_2 також подала заперечення на відповідь на відзив. Вказує, що вимоги п. 257 Положення є спеціальними нормами та застосовуються лише в особливий період, якій триває на всієї території України з 2014 року по теперішній час, що не буде заперечуватися позивачем. Пункт 118 Положення застосовується в інші періоди, які не пов`язані з проходженням військової служби в особливий період. Позивач був переведений до ВЧ НОМЕР_3 , але посаду приймати відмовився посилаючись на стан здоров`я, що є порушенням всіх вищевказаних вимог статутів ЗС України, тобто позивач повинен був з початку прийняти посаду (відповідно до вищевказаних вимог та вимог інших нормативних документів та логіки), а вже потім писати рапорт на його переведення до ВЧ НОМЕР_5 . Наказ командира ВЧ НОМЕР_2 (по особовому складу) від 11.07.2023 №164-РС щодо переведення позивача не є злочинним та чітко сформульований і не допускає подвійного тлумачення. Сам же позивач, навпаки не виконав неухильно відданий йому наказ у зазначений термін.

Крім того під час розгляду справи, позивач подав клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів. Вказав, що листів ВЧ НОМЕР_2 , НОМЕР_1 та НОМЕР_3 можна встановити обставини, а саме відсутність паспортів військової посади ВОС 787182А та ВОС 102281А, на які було призначено військовослужбовця ОСОБА_2 . А це в сукупності із іншими доказами по справі, свідчить про відсутність правових підстав для винесення спірних наказів, на яких ґрунтуються вимоги позивача.

ВЧ НОМЕР_2 та НОМЕР_9 своєю чергою подано заперечення на клопотання про доручення доказів. Наголошено, що докази, які надає позивач до суду, жодним чином не відносяться до спірних правовідносин.

Стосовно вказаного, то суд критично оцінює вказані доводи сторони відповідача та зазначає, що сторони не позбавлені права подавати до суду докази на підтвердження чи спростування позовних вимог. А вже суд під час розгляду справи в межах своїх повноважень надає оцінку наданим доказам та вирішує, чи відносяться такі до предмета доказування.

Окремо суд також звертає увагу на твердження відповідачів про пропуск позивачем строку на звернення до адміністративного суду з позовом та зазначає таке.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина 5 статті 122 КАС України). Як свідчать наявні матеріали справи, позивач станом на час звернення до суду і надалі проходить військову службу у військовій частині, яка виконує завдання в зоні бойових дій, що очевидно ускладнює йому доступ до своєчасного звернення до суду. Враховуючи вказані обставини, суд доходить до висновку, що визначений строк звернення до адміністративного суду з позовом пропущений позивачем з поважних причин. Крім того, суд звертає увагу відповідачів на те, що питання дотримання позивачем вимог КАС України при зверненні до суду було вирішено при відкритті провадження у справі.

Суд дослідив матеріали справи, з`ясував фактичні обставини та встановив таке.

Так, 11 липня 2023 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 №164-РС (по особовому складу) сержант ОСОБА_1 , що перебував на посаді командира 3 відділення забезпечення 3 взводу забезпечення роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 , був призначений на посаду номера обслуги гранатометного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_3 .

15.07.2023 за приписом військової частини НОМЕР_1 №1977 від 14.07.2023 сержант ОСОБА_1 прибув до розташування військової частини НОМЕР_3 . Після його прибуття, командир військової частини НОМЕР_3 , виконуючи наказ свого прямого командира, видав наказ №198 від 15.07.2023, яким сержант ОСОБА_1 був зарахований до списків військової частини та поставлений на всі види забезпечення, однак приймати посаду останній відмовився та звернувся до командування військової частини НОМЕР_3 з рапортом (вх.3852 від 15.07.2023) про переведення його за станом здоров`я до військової частини НОМЕР_5 .

Командир військової частини НОМЕР_3 , не маючи права особисто видавати накази по особовому складу, звернувся до свого безпосереднього начальника - командира військової НОМЕР_10 з клопотанням (вих.№2556 від 14.08.2023), про переведення сержанта ОСОБА_1 , згідно наданого ним рекомендаційного листа, на посаду

Старшого стрільця взводу охорони роти управління батальйону зв`язку ВЧ НОМЕР_5 Повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Повітряних сил Збройних Сил. До теперішнього часу будь-яких рішень вищого командування яке має право видавати накази (по особовому складу) по вказаному клопотанню до військової частини НОМЕР_3 не надходило. Протилежного не доведено.

03.11.2023 сержантом ОСОБА_1 була надана довідка ВЛК №1950 від 02.11.2023 згідно якої за станом здоров`я останній непридатний для служби на посаді номера обслуги гранатометного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_3 на яку останній був призначений наказом командира військової частини НОМЕР_2 №164-РС (по особовому складу) від 11.07.2023 року. Отримавши висновок військово-лікарської комісії, з огляду на відсутність вакантних посад на яких би військовослужбовець сержант ОСОБА_1 за своїм станом здоров`я міг би проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , командуванням військової частини НОМЕР_3 було підготовлено відповідне клопотання (вих.№5303 від 06.11.2023) на командира військової частини НОМЕР_8 про переміщення сержанта ОСОБА_1 на посаду сержанта резерву взводу резерву сержантського складу 316 запасної роти військової частини НОМЕР_11 . До теперішнього часу будь-яких рішень вищого командування яке має право видавати накази (по особовому складу) по вказаному клопотанню до військової частини НОМЕР_3 не надходило. Протилежного не доведено.

Вважаючи накази військових частин щодо переміщення позивача на військову службу до військової частини НОМЕР_3 протиправними, та бездіяльність військової частини НОМЕР_3 протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи справу по суті суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії Указу в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України (№133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 22 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023) з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлені Законом України від 21.10.1993 року №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон №3543-XII).

У ст. 1 Закону № 3543-XII містяться визначення понять «мобілізація» та «особливий період», відповідно до яких:

- мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу; Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

- особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 2 Закону №3543-XII правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України «Про оборону України», цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.

За ч. 1, 2 ст. 4 Закону №3543-XII організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України. Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України №2232-XII від 25.03.1992 «Про військовий обов`язок і військову службу» (із змінами) (Закон №2232-XII.)

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Приписами частини 1 ст. 2 Закону №2232-XI визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. Крім того, Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яким визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі. Зокрема, Розділом IV "Призначення на посади та звільнення з посад" Положення №1153/2008 регламентовані питання призначання на посади, звільнення з посад, а також питання переміщення військовослужбовців по службі в межах однієї військової частини або різних військових частин, у тому числі в умовах особливого періоду та військового стану, граничні строки перебування на посадах, компетенція посадових осіб щодо видання відповідних наказів. Також, приписи пункту 82 Положення №1153/2008 визначають вичерпний перелік підстав призначення військовослужбовців на посади.

Відповідно до п. 112 Положення №1153/2008 військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами. Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків: - неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії; - неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують; - потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.

Військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди. Таким чином, згідно із п. 257 Положення №1153/2008 для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.

Вказане підтверджує доводи сторони відповідачів про те, що, переміщення військовослужбовця на нове місце служби з однієї військової частини до іншої шляхом призначення на рівнозначну посаду в особливий період здійснюється без його згоди за винятком випадків, визначених ст. 112 Положення №1153/2008.

Положенням визначені випадки в яких не вимагається згода військовослужбовця на таке переміщення. Так, п. 257 Положення надає право для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період здійснювати призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади без їх згоди. Дана підстава (п. 257 Положення) в свою чергу, також безпосередньо вказана в оскарженому наказі. Вказана обставина позивачем не спростована та підтверджується матеріалами справи.

Тобто, переміщення військовослужбовця на нове місце служби з однієї військової частини до іншої шляхом призначення на рівнозначну посаду в особливий період здійснюється без його згоди за винятком випадків, визначених ст. 112 Положення №1153/2008.

Водночас, з матеріалів справи судом не встановлено обставин, які свідчать про наявність випадку, за якого необхідна згода позивача на переміщення його до іншої військової частини.

З викладеного висновується, що, що переміщення позивача на нове місце служби відбулось з дотриманням вимог Інструкції №280 та Положення №1153/2008.

Стосовно тверджень позивача про те, що військова частина НОМЕР_1 , не вжила належних заходів за для ініціювання перед військовою частиною НОМЕР_2 процедури звільнення та переміщення його за станом здоров`я, суд зазначає таке.

Поданий на розгляд рапорт від 05.07.2023 №3499 позивача про клопотання перед вищим командуванням на переміщення його до військової частини НОМЕР_5 (вх.№3499 від 05.07.2023) було підписано командиром військової частини НОМЕР_1 , 07.07.2023 та отримано відділенням обліку та розподілу військовослужбовців, які завершили лікування. Такий був прийнятий в роботу, для збору даних та підготовки відповідних документів у відповідності до статті 20 Закону України "Про звернення громадян", в якому визначено термін розгляду звернень громадян "не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання". Суд враховує, що згідно з обставинами видання та реалізації вищезазначеного наказу командира військової частини НОМЕР_2 №164-РС від 11.07.2023, розгляд рапорту позивача про переміщення до військової частини НОМЕР_5 від 05.07.2023 №3499 було припинено. Відповідно до Довідки військово-лікарської комісії №3701 від 11.08.2022, доданої позивачем до позову, йому протипоказана служба в десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. Проходження подальшої служби в складі військової частини НОМЕР_3 не підпадає під жоден з пунктів протипоказань вищевказаної Довідки (військова частини НОМЕР_3 не входить до переліку заборонених військових закладів, які чітко зазначені у висновку ВЛК Військово-медичного клінічного центру Західного регіону.

Суд враховує доводи сторони відповідачів, що проходження подальшої служби в складі військової частини НОМЕР_3 на вищевказаній посаді, не підпадає під жоден пункт протипоказань зазначених у довідці військово-лікарської комісії №3701 від 11.08.2022.

Тому твердження позивача про те, що військова частина НОМЕР_1 , не вжила належних заходів задля ініціювання перед військовою частиною НОМЕР_2 процедури звільнення та переміщення військовослужбовця ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_5 повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Повітряних сил Збройних Сил України за станом здоров`я не знаходять свого підтвердження в поданих доказах.

Суд наголошує, що Положення не містить імперативної вимоги, щодо необхідності отримання написаної військовослужбовцем заяви на переміщення, для включення його в наказ по особову складу, який в свою чергу видається в порядку підпункту 3 пункту 82 та пункту 257 Положення.

Згідно з пунктом 1.6. Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (далі - Інструкція) для забезпечення комплектування Збройних Сил України військовослужбовцями з відповідними спеціальностями, досвідом служби, рівнем професійної компетенції, та визначення відповідності вимогам до посад у військових частинах оформлюються паспорти військових посад, в яких визначаються характеристики військових посад та перелік вимог до кандидатів на заміщення посад (загальний вигляд паспорту військової посади додається). Тобто паспорт військової посади включає в себе характеристику посади, вимоги до кандидатів на посаду та професійну компетентність військовослужбовця. Згідно з п. 4.1. Інструкції військовослужбовці Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту призначаються на посади, передбачені штатами (штатними розписами) військових частин, тобто наявність або відсутність вказаних паспортів жодним чином не впливає на призначення на посаду позивача. Крім того, позивач не надав паспорт військової посади «старшого стрільця взводу охорони роти управління батальйону зв`язку військової частини НОМЕР_5 », на яку має бажання переміститися, тобто якщо не має паспорту вказаної посади, однак військовослужбовці Збройних Сил України призначаються на посади, передбачені штатами (штатними розписами) військових частин, а не за наявністю паспортів військових посад. Тому доводи позивача в цій частині є необґрунтованими.

У розумінні ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи в вказані обставини, з урахуванням того, що суд дійшов висновку про правомірність наказу (по особовому складу) командира військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України від 11.07.2023 №164-РС, в частині призначення військовослужбовця ОСОБА_1 на посаду номера обслуги гранатометного відділення взводу вогневої підтримки військової частини НОМЕР_3 , то і решта вимог як похідні також є безпідставними.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 263 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Желік О.М.