Справа № 208/7649/23
Суддя: Івченко Т. П.
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 208/7649/23
№ провадження 2-а/208/7/24
РІШЕННЯ

Іменем України

27 березня 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі: головуючого, судді - Івченко Т.П.,

при секретарі судового засідання Паталаха І.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області «про визнання незаконною та скасування постанови», -

встановив:

1. Короткий зміст позовних вимог.

21 серпня 2023 року через канцелярію Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 , з позовною заявою до Кам`янського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області «про визнання незаконною та скасування постанови», в якому просив суд:

визнати незаконною та скасувати Постанову серії ЕАС №7494401 від 09 серпня 2023 року про притягнення, ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн., а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

стягнути з Кам`янське районне Управління поліції Головного Управління національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 , понесені судові витрати, які складаються зі сплати судового збору в розмірі 536,80 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 1700 грн.

2. Позиція сторони позивача.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що Постановою інспектора Кам`янського РУН ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Дегьярьова Марка Олеговича від 09 серпня 2023 року серії ЕАС №7494401, його, ОСОБА_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

Згідно зазначеної постанови 09 серпня 2023 року о 21 годині 58 хвилин, у м. Кам`янське на вул. Гайдамацькій, керуючи транспортним засобом ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , не надав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим крушив п, 2.1.а. ПДР - керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Дійсно, 09 серпня 2023 року, він, ОСОБА_1 , рухався на автомобілі ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Гайдамацькій у м. Кам`янське Дніпропетровської області і ніяких порушень Правил дорожнього руху України не здійснював. Однак, приблизно о 21 годині 58 хвилин його автомобіль був зупинений працівниками поліції, які повідомили, що на причепі до його автомобіля не працює габарит і на нього було складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, проти чого він не заперечував, але, при перевірці документів, працівники поліції також вказали на те, що у нього у посвідченні водія відсутня відповідна категорія на право керування легковим транспортним засобом. Він пояснював працівникам поліції, що посвідчення водія номер НОМЕР_2 , видане Естонською Республікою, містить п. 10, в якому зазначено початок дії права на керування транспортними засобами категорії AM - з 19.01.2013 року, А1, А2, А, В1, В, СІ, С - з 06.07.2010 року, і п. 11, в якому зазначено дату закінчення дії його права на керування транспортними засобами, і тільки категорії СІ і С мають строк дії до 10.11.2025 року, а інші категорії є - безстроковими.

Але, його пояснення не були прийняті працівниками поліції до уваги і, зробивши помилкові висновки про те, що він не має права керувати легковим транспортним засобом, інспектор поліції виніс постанову, якою притягнув його до адміністративної відповідальності і призначив покарання у вигляді штрафу, що змушує його зараз захищати своє порушене право у судовому порядку, оскаржуючи винесену інспектором поліції постанову.

Також зазначив, що з 28 січня 2019 року він має офіційний вид на проживання в Естонській Республіці, де вже тривалий час працює, і оскільки його робота пов`язана з транспортним перевезенням вантажів по країні, для більшої зручності, він 11 листопада 2020 року отримав Посвідчення водія національного зразка Естонії, яке є дійсним до 10 листопада 2030 року (при отриманні посвідчення водія в Естонії його посвідчення водія громадянина України було вилучено).

В посвідченні водія, виданому Естонською Республікою зазначені категорії транспортних засобів, якими він має право керувати, початок дії цього права на керування транспортними засобами (п. 10) та дату закінчення дії його права на керування транспортними засобами (п.11), і як вбачається з посвідчення водія, категорія «В» відкрита з 06.07.2010 року безстроково.

Таким чином, посвідчення водія, яке він надав працівникам поліції, повністю відповідає нормам міжнародної Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, яка ратифікована і Республікою Україна, і республікою Естонія, тому він мав законне право керувати транспортним засобом ВАЗ, який відноситься за своїми технічними характеристиками до легкового автомобіля, і не допустив порушення Правил дорожнього руху України. Посвідчення водія серії НОМЕР_3 , працівнику поліції ним було надано, про що зазначено в самому тексті оскаржуваної постанови, а та обставина, що інспектор поліції не обізнаний з нормами міжнародного права, призвела до притягнення його, до адміністративної відповідальності за правопорушення, якого він не вчиняв.

Позивач вважає вказану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, Правила дорожнього руху України він не порушував.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини Позивача, постанова по справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП, а тому підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Отже, Позивач не погоджується із зазначеним рішенням інспектора, бо вважає себе невинним, постанову серія ЕАС № 7494401 від 09.08.2023 року необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з неповними з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків інспектора фактичним обставинам справи, порушення норм матеріально права.

Позивач в судове засідання не з`явився, просив суд розглянути справу без його участі, на задоволені позовних вимог наполягав в повному обсязі.

3. Позиція сторони відповідача.

Представник належного Відповідача ГУНП в Дніпропетровській області, в судове засідання не з`явився, скористався своїм правом та направив на адресу суду Відзив на позов, в якому просить розглянути справу за відсутності їх представника, позовні вимоги не визнають та просять відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що 09.08.2023 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП, інспектор СРПП Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенант поліції Дегтярьов Марк Олегович, виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №7494401.

Згідно п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання, а також регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Позивач у своєму позові, у порядку передбаченому КАС України, оскаржує постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 09.08.2023 року серії ЕАС № 7494401, яка складена інспектором СРПП Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції ОСОБА_2 .

Статтею 222 КУпАП України, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, у тому числі передбачених частиною 2 статті 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Вважаємо постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 09.08.2023 року серії ЕАС № 7494401, якою зафіксовано порушення Позивача, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП, законною та складеною з урахуванням норм діючого законодавства, виходячи з наступного:

Згідно п. 2 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 126 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Як вбачається зі змісту постанови про адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 09.08.2023 року серії ЕАС № 7494401, інспектором СРПП Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції ОСОБА_2 , зафіксовано, що 09.08.2023 о 21-58 у м. Кам`янське по вул. Гайдамацькій, 2 водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «ВАЗ», р/н НОМЕР_1 , не мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.п. 2.1. а) ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 126 КУпАП.

Відповідно до п.п. 2.1. а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно частини 2 статті 126 КУпАП передбачено наступне: Керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, вважаємо, що у діях Позивача вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП.

При цьому, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вважаємо, що постанова про адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 09.08.2023 року серії ЕАС № 7494401 відповідає вимогам ст.283 КУпАП.

Водночас, вважаємо, що постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 09.08.2023 року серії ЕАС № 7494401 складена з дотриманням вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, таким чином розгляд справи відбувся відповідно до норм КУпАП, в тому числі йому забезпечені права, передбачені ст. 268 КУпАП, тому просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

4. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

21 серпня 2023 року через канцелярію Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 , з позовною заявою до Кам`янського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області «про визнання незаконною та скасування постанови».

21 серпня 2023 року Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано в провадження судді Івченко Т.П.

23 серпня 2023 року Ухвалою судді відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та справу призначено до судового розгляду с викликом (повідомленням) сторін.

05 вересня 2023 року позивачем через канцелярію суду подано заяву в якій він просив розглянути справу без його участі та без застосування технічних засобів, яку долучено до матеріалів справи.

07 вересня 2023 року на електронну пошту від представника Відповідача Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло клопотання про заміну відповідача на належного відповідача Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

12 вересня 2023 року через канцелярію суду подано клопотання від представника Відповідача Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області про заміну відповідача на належного відповідача Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

05 жовтня 2023 року позивачем через канцелярію суду подано заяву в якій він просив замінити відповідача Кам`янське РУП ГУНП в Дніпропетровській області на належного відповідача Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

05 жовтня 2023 року Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська клопотання задоволено замінено відповідача Кам`янське РУП ГУНП в Дніпропетровській області на належного відповідача Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

06 грудня 2023 року представником належного відповідача через канцелярію суду було подано клопотання про відкладення розгляду справи для можливості підготування Відзиву на позовну заяву.

12 грудня 2023 року представником належного відповідача через канцелярію суду було подано клопотання про відкладення розгляду справи для можливості підготування Відзиву на позовну заяву

31 січня 2024 року через канцелярію суду представником належного відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області подано Відзив на позовну заяву, разом з додатками, які долучені до матеріалів справи, в якому представник відповідача просив розглянути справу без участі їх представника.

27 березня 2024 року відбувся розгляд справи по суті без участі сторін.

Відповідно до ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Положеннями ч. 5 ст. 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотання однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо стягнення грошових сум, які ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до вимог ст. 162 КАС України, відповідачу було встановлено строк в шість днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву.

31 січня 2024 року на адресу суду від представника Відповідача ГУНП в Дніпропетровській області надійшов Відзив на позовну заяву, разом з додатками, в якому він просить розглянути справу без участі їх представника та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивачу роз`яснено право подати до суду Відповідь на Відзив у порядку, передбаченому ст. 163 КАС України, протягом 1 дня з дня отримання відзиву відповідача на позов.

Позивач Відповідь на Відзив не надавав.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Інші процесуальні питання судом не вирішувались.

5. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що Постановою інспектора Кам`янського РУН ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Дегьярьова Марка Олеговича від 09 серпня 2023 року серії ЕАС № 7494401, ОСОБА_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

Відповідно до оскаржуваної постанови, водій ОСОБА_1 , 09 серпня 2023 року о 21 годині 58 хвилин, у м. Кам`янське на вул. Гайдамацькій, керуючи транспортним засобом ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , не надав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, порушив п. 2.1.а. ПДР - керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 126 КУпАП, за що на водія покладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 грн.

Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне право порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №7494401 від 09.08.2023 року протиправною, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч.2 КУпАП.

Згідно посвідчення виданого 28 січня 2019 року позивач має офіційний вид на проживання в Естонській Республіці.

11 листопада 2020 року позивач отримав Посвідчення водія національного зразка Естонії, яке є дійсним до 10 листопада 2030 року, при отриманні посвідчення водія в Естонії його посвідчення водія громадянина України було вилучено.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Позивач не погоджуючись з обставинами, викладеними в постанові серії ЕАС №7494401 від 09.08.2023 року, посилаючись на не порушення ним правил дорожнього руху та відсутність складу адміністративного правопорушення, скористався своїм правом і звернувся до суду з захистом свого порушеного права.

6. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні спору та застосовані норми права.

Наведене свідчить про публічно-правовий спір з приводу рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За умовами ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання та регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Пунктами 1.3 та 1.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (із змінами і доповненнями) (далі - ПДР) встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 1.1. ПДР ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно зі ст. 126 ч.2 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.п. 2.1. а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 268 КУпАП визначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно із ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема, про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Згідно із ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

При цьому, 7 графа постанови: «до постанови додаються …» поліцейським не заповнена, що свідчить про відсутність будь-яких доказів, отриманих в порядку, визначеному чинним законодавством України, щодо вчинення водієм адміністративного правопорушення.

Викладене, узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17.

Такої ж позиції притримується Верховний Суд у постанові від 13.02.2020 у справі № 524/9716/16-а

Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення особою адміністративного правопорушення. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Окремо необхідно наголосити, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Втім, відповідачем суду у відзиві зазначено, що Постановою від 09.08.2023 року серії ЕАС № 7494401, про адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі інспектором СРПП Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції ОСОБА_2 , те, що 09.08.2023 о 21-58 у м. Кам`янське по вул. Гайдамацькій, 2 водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «ВАЗ», р/н НОМЕР_1 , не мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.п. 2.1. а) ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 126 КУпАП, відповідає вимогам ст.283 КУпАП та складена з дотриманням вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395.

Отже, судом встановлено, що на підтвердження факту порушення позивачем п. 2.1а ПДР України, відповідачем в постанові не зазначено жодного доказу, до Відзиву також ніяких доказів не долучено.

Аналізуючи вищенаведене, суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Натомість позивачем було надано Посвідчення водія національного зразка Естонії, серії НОМЕР_3 яке він отримав 11.11.2020 року та воно є дійсним до 10 листопада 2030 року, та пояснив інспектору, що при отриманні посвідчення водія в Естонії його посвідчення водія громадянина України було вилучено.

Посвідчення водія серії НОМЕР_3 , видане Естонською Республікою, містить п. 10, в якому зазначено початок дії права на керування транспортними засобами категорії AM - з 19.01.2013 року, категорії А1, А2, А, В1, В, СІ, С - з 06.07.2010 року, і п. 11, в якому зазначено дату закінчення дії його права на керування транспортними засобами, і тільки категорії СІ і С мають строк дії до 10.11.2025 року, а інші категорії є - безстроковими.

В посвідченні водія, виданому Естонською Республікою зазначені категорії транспортних засобів, якими він має право керувати, початок дії цього права на керування транспортними засобами (п. 10) та дату закінчення дії його права на керування транспортними засобами (п.11), і як вбачається з посвідчення водія, категорія «В» відкрита з 06.07.2010 року безстроково.

Відповідно до п. 8 Додатку № 6 Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, ратифїкованої із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.74 року, категорії «В» відносяться, далі мовою Тексту Конвенції взятої з сайту ООН: «автомобили (за исключением, транспортных средств, относящихся к категории (А) разрешенная максимальная масса которых не превышает 3500 кг и число сидячих мест которых, помимо сиденья водителя, не превышает восьми; автомобиль категории В, сцепленный с прицепом, разрешенная максимальная масса которого не превышает 750 кг; автомобиль категории В, сцепленный с прицепом, разрешенная максимальная масса которого превышает 750 кг, но не превышает массы автомобиля без нагрузки, а общая разрешенная максимальная масса такого состава не превышает 3 500 кг».

Згідно з п. 30 Постанови Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами»: «Особи, які тимчасово перебувають на території України., мають право керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, або у разі явності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту.

Відповідно до п. 1 - 4 Додатку № 6 Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, ратифікованої із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.1974 року, далі мовою Тексту Конвенції з сайту ООН http://www.unece.org/trans/conventn/legalinst.html):

«1. Национальное водительское удостоверение должно представлять собой документ.

2. Удостоверение может изготавливаться из пластика или бумаги. Предпочтительно, чтобы размеры удостоверения из пластика составляли 54 х 86 мм. Цвет удостоверения - предпочтительно розовый, шрифт и места, отведенные для внесения записей, должны определяться национальным законодательством при условии соблюдения положений пунктов 6 и 7.

3. На передней стороне удостоверения наносятся слова "Водительское удостоверение" на национальном языке (национальных языках) страны, в которой выдано удостоверение, а также название и/или отличительный знак страны, выдавшей удостоверение.

4. В удостоверении в обязательном порядке указываются перечисленные ниже сведения; эти сведения нумеруются следующим образом:

1. Фамилия; 2. Имя, другие имена; 3. Дата и место рождения 1; 4 а) Дата выдачи удостоверения; 4 b) Дата истечения срока действия удостоверения; 4 с) Наименование или печать органа, выдавшего удостоверение; 5. Номер удостоверения; 6. Фотография владельца; 7. Подпись владельца; 9. Категории (подкатегории) транспортных средств, на которые распространяется действие удостоверения; 12. Дополнительная информация или ограничения в кодированном виде, касающиеся каждой категории (подкатегории) транспортных средств».

Таким чином, Посвідчення водія, серії EV номер 607670, видане Естонською Республікою, яке позивач надав працівникам поліції, повністю відповідає нормам міжнародної Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, яка ратифікована і Республікою Україна, і республікою Естонія, тому позивач мав законне право керувати транспортним засобом ВАЗ, який відноситься за своїми технічними характеристиками до легкового автомобіля.

За таких обставин суд приходить до висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 7494401 від 09.08.2023 року підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ознака винні діяння є обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення (проступку), викладеного у ст. 9 КУпАП.

В адміністративному позові позивач заперечує проти вчинення ним адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що він мав при собі Посвідчення водія, серії НОМЕР_3 , видане Естонською Республікою, яке надав працівникам поліції, яке відповідає нормам міжнародної Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, яка ратифікована і Республікою Україна, і республікою Естонія, тому мав право керувати транспортним засобом ВАЗ.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, суд вбачає, що відповідачем не було надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів порушення позивачем Правил дорожнього руху, а саме: вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч.2 КУпАП.

З наведеного суд доходить висновку, що відсутні докази того, що на час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача відповідач приймав оскаржуване рішення з дослідженням належних та допустимих доказів.

Суд дійшов висновку про недоведеність у діях позивача складу інкримінованих йому адміністративного правопорушення.

І як наслідок, відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки було застосовано спрощений підхід, а обґрунтування вини позивача було сформовано лише на одних даних сприйняття поліцейського, із яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо).

Відповідно до статті 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП, ст. 280 КУпАП закріплено обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Крім того правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019р. у справі за № 724/716/16-а, Верховний Суд виклав правовий висновок, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Згідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки жодні докази вини позивача в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, оскільки позивач заперечує скоєння правопорушення, доказів його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч.2 КУпАП відповідачем не надано, а судом таких обставин не встановлено, суд приходить до висновку про недоведеність наявності в діях позивача складу даного адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 3 ст. 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З вищевказаного, суд вважає, що вимоги позивача щодо скасування постанови є правомірними і такі позовні вимоги підлягають до задоволення, а тому, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії серії ЕАС №7494401 від 09 серпня 2023 року про притягнення, ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн. слід скасувати.

Тож, факти учинення позивачем адміністративних правопорушень не є доведеним згідно із стандартом «поза розумним сумнівом».

А в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події правопорушення та винності особи, яка притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. (постанова ВС КАС від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а).

За таких обставин суд повноважений закрити провадження у справах про адміністративні правопорушення щодо позивача, оскільки повторний розгляд справи, у тому числі й через допущені процесуальні порушення, за установлених обставин, втрачає правовий сенс і буде йти у розріз із положеннями ст. 1 КУпАП щодо завдань цього Кодексу.

7. Розподіл судових витрат

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Суд, урахувавши положення ст. 139 КАС України щодо правил розподілу судових витрат, вирішивши питання, регламентовані п.п. 1-4 ч.9 цієї ж статті, як то, чи пов`язані судові витрати з розглядом справи, чи є їх розмір обґрунтованим та пропорційним до предмет спору, поведінку сторін під час розгляду справи, зокрема, наявність безпідставних тверджень з їх боку, при розподілі судових витрат, які у цьому випадку складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із залученням експерта, виходив із наступного.

Суд дійшов до висновку, що у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем судового збору за пред`явлення адміністративної позовної заяви до суду із вимогою немайнового характеру у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, , юридична адреса: 49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Троїцька, будинок 20А.

З приводу позовної вимоги про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу, суд виходить з наступного.

В силу п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Конституційне право на професійну правничу допомогу та вільний вибір захисника гарантується ст. 59 Конституції України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України воно не може бути скасоване, а звуження змісту та обсягу наявних прав і свобод не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то для суду наявні підстави для стягнення таких витрат.

Зазначений обов`язок з боку позивача виконаний.

При визначенні суми витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Беручи до уваги, що відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, а саме сума у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, , юридична адреса: 49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Троїцька, будинок 20А.

Керуючись ст. ст. 243, 286, 288, 289, 371 КАС України, суд, -

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області «про визнання незаконною та скасування постанови», задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 7494401 від 09.08.2023 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП (порушення п. 2.1.а. ПДР), із покладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок, скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, , юридична адреса: 49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Троїцька, будинок 20А:

- 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок у відшкодування понесених витрат з оплати судового збору при зверненні із адміністративним позовом;

- 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок у відшкодування витрат на оплату правничої допомоги;

всього загальну суму: 2236 (дві тисячі двісті тридцять шість) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Повний текст рішення був складений у строк передбачений ч. 3 ст. 243 КАС України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

відповідач - Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, , юридична адреса реєстрації: 49000, область Дніпропетровська, місто Дніпро, площа Троїцька, будинок № 20-«А».

Суддя Івченко Т. П.