Справа № 143/98/24
Суддя: Бойко А. В.
Дата ухвалення: 2024-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 143/98/24
РІШЕННЯ

Іменем України

19 квітня 2024 року м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Бойка А.В.,

з участю секретаря Шуваріної В. А.,

представника позивача - адвоката Скалецького О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 взводу 1 роти 4 батальйону управління патрульної поліції в місті Києві лейтенанта поліції Пряничкіної Ольги Олександрівни, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

Встановив:

01.02.2024 ОСОБА_1 звернувся з позовом до інспектора 1 взводу 1 роти 4 батальйону управління патрульної поліції в місті Києві лейтенанта поліції Пряничкіної Ольги Олександрівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, згідно з яким ОСОБА_1 оскаржив постанову інспектора 1 взводу 1 роти 4 батальйону управління патрульної поліції в місті Києві лейтенанта поліції Пряничкіної О. О. серії ЕНА № 1324985 від 28.01.2024 про накладення на нього штрафу в розмірі 680 грн. за ч. 3 ст.122 КУпАП.

Позов мотивований тим, що 28.01.2024 відносно нього працівником поліції було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, а саме за те, що 28.01.2024 о 09 год. 35 хв. в м. Київ на проспекті Бажана, він керуючи транспортним засобом здійснив зупинку (рух) на смузі для маршрутних таксі, позначену дорожнім знаком 5.11, чим порушив п. 17.1. ПДР на дорозі зі смугою для маршрутних т/з, позначене дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняється рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі. Даною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн.

Позивач стверджує, що жодних правил дорожнього руху він не порушував. Зазначає, що 28.01.2024 у вихідний день, в неділю, о 09:30 год., він рухався на власному транспортному засобі «HYUNDAI SANTA FE» м. Київ по проспекту Миколи Бажана. У цей час інтенсивний дорожній рух був фактично відсутній, на відстані 300-500 метрів взагалі не було жодного маршрутного таксі. Переконавшись в тім, що він не створює жодної перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, у відповідності до вимог п.17.2 ПДР України, згідно з якою водій, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчатою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги, а також у таких місцях дозволяється заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини, він зупинився біля правого краю проїзної частини, щоб висадити пасажира, проте подальший рух здійснити не зміг з причин, що від нього не залежали, а саме через те, що на осьовій лінії проїжджої частини перебували автомобіль патрульної поліції, який перешкоджав подальшому руху, та інспектор ОСОБА_2 , яка вчиняла якісь дії з іншими водіями. З метою вияснення причини блокування руху він вийшов з свого автомобіля та запитав у інспектора ОСОБА_2 про причину блокування, однак вона не з`ясувавши чи було вчинено правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, не роз`яснивши його права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та не надавши йому можливості скористатися правовою допомогою, винесла постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП є безпідставним, а складання оскаржуваної постанови було вчинене з порушенням норм закону, у зв`язку з чим просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 05.02.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позовну заяву.

21.02.2024 надійшла заява від Департаменту патрульної поліції про залучення їх третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача.

22.02.2024 від Департаменту патрульної поліції надійшло пояснення на позовну заяву про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, згідно з яким представник ДПП Дідковська Дарина просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

27.02.2023 від представника позивача адвоката Скалецького О. О. надійшло клопотання про залучення Департаменту патрульної поліції як співвідповідача у справі.

Ухвалою суду від 27.02.2024 Департамент патрульної поліції залучено до розгляду адміністративної справи №143/98/24 як співвідповідача.

01.03.2024 відповідач інспектор 1 взводу 1 роти 4 батальйону управління патрульної поліції в місті Києві лейтенант поліції ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, у якому просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вказала, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням вимог чинного законодавства та уповноваженою на те особою, є законною та обґрунтованою, а відтак підстав для її скасування та задоволення позову немає. На підтвердження доводів відзиву надала диск з відеозаписом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що того дня він, рухаючись по автомобільній дорозі зі смугою для руху маршрутних транспортних засобів, з дотриманням вимог закону, переконавшись, що не створює перешкод для руху маршрутних транспортних засобів, виїхав на крайню праву смугу та здійснив зупинку для висадки пасажира. Однак рух далі він здійснити не зміг, оскільки на смузі руху перебувала працівник поліції, яка блокувала рух. Зазначив, що при винесенні постанови працівник поліції не представилася, не роз`яснила йому його права, зокрема не надала можливості скористатися правом на захист.

Представник позивача адвокат Скалецький О. О. в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав з наведених у ній підстав, просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1324985 від 28.01.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.122 КУпАП, а справу закрити.

В судове засідання відповідачі: інспектор 1 взводу 1 роти 4 батальйону управління патрульної поліції в місті Києві лейтенант поліції Пряничкіна О. О. та представник Департаменту патрульної поліції не з`явилися.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд визнає за необхідне позовні вимоги задовольнити з таких міркувань.

В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що 28.01.2024 інспектором 1 взводу 1 роти 4 батальйону управління патрульної поліції в місті Києві лейтенантом поліції Пряничкіною О. О. було винесено постанову серії ЕНА № 1324985, якою притягнено позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу 680 гривень. Відповідно до постанови, 28.01.2024 о 09 год. 35 хв. в м. Київ на проспекті Бажана, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом здійснив зупинку (рух) на смузі для маршрутних таксі, позначену дорожнім знаком 5.11, чим порушив п. 17.1. ПДР на дорозі зі смугою для маршрутних т/з, позначене дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняється рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі (а. с. 11).

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з позовом у якому зазначає, що обставини, наведені в оскаржуваній постанові не відповідають дійсності. Позивач наполягає, що не порушував ПДР України, а відтак в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі.

Відповідно положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, інспектором 1 взводу 1 роти 4 батальйону управління патрульної поліції в місті Києві Пряничкіною О. О. при винесені постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується її висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбачене ч.3 ст. 122 КУпАП.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 17.1. ПДР України визначено, що на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі та велосипедистів) на цій смузі.

Разом з тим, згідно з пунктом 17.2. ПДР України водій, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. В свою чергу, позивач категорично заперечував порушення ним правил дорожнього руху, про які зазначав відповідач.

Так, позивач не заперечує, що 28.01.2024 спілкувався з працівниками поліції, однак вказує, що не порушував вимоги ПДР України. Стверджує, що того дня він дотримуючись ПДР перетнув переривчасту смугу дорожньої розмітки, виїхав на крайню праву смугу, переконався, що не створює перешкод для руху маршрутних транспортних засобів та здійснив зупинку для висадки пасажира.

Жодних доказів на спростування даного твердження позивача відповідачем до відзиву на позовну заяву не додано.

На підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення і відповідно процедури розгляду адміністративної справи за цим фактом, відповідачем надано диск з відеозаписом.

Однак з дослідженого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що позивач послідовно стверджує, що зупинка ним була здійснена для висадки пасажира, а подальший рух унеможливлений через блокування проїзду поліцією. При цьому інспектор поліції не представилася та докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення йому не надала.

Суд також звертає увагу, що з відтвореного відеозапису із нагрудної камери поліцейського встановлено, що під час складання адміністративних матеріалів позивач виявив бажання скористатись правовою допомогою адвоката, однак всупереч ст. 268 КУпАП поліцейська можливості реалізувати право на отримання правової допомоги йому не надала, що свідчить про порушення права ОСОБА_1 на захист.

З огляду на зазначене, суд вважає, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що встановлюють наявність адміністративного правопорушення та вини позивача у його вчиненні, а тому спірна постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Частиною 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною першою статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 05.02.2024, відстрочено сплату судового збору за даним адміністративним позовом до ухвалення судового рішення у справі.

На день винесення судового рішення позивачем судовий збір сплачено не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 КАС України, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Отже, у зв`язку із задоволенням адміністративного позову, витрати на оплату судового збору які мали бути сплачені в даній справі в сумі 605,60 грн. належить стягнути до Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Що стосується витрат на правову допомогу суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 КАС України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частинами першою та другою статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За приписами частин третьої-четвертої статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частинами 5, 6 ст. 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, відповідно до ч.7 ст.134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною першою статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підтвердження надання позивачу адвокатом правничої допомоги до справи долучено: ордер серії АВ №1101087 від 01.02.2024 (а. с. 20); договір про надання правничої допомоги від 01.02.2024 (а. с. 21-22); розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 01.02.2024 (а. с. 23); квитанцію до прибуткового касового ордера №85 від 01.02.2024 (а. с. 24).

Представник Департаменту патрульної поліції заперечуючи проти позову також зазначив про неспівмірність заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу з предметом позову, оскільки справа відноситься до категорії справ незначної складності, написання позовної заяви не потребувало додаткових зусиль, а тому кількість витраченого часу для підготовки позовної заяви та ціна за дану послугу є завищеними.

Враховуючи заперечення відповідача щодо неспівмірності розміру судових витрат на правничу допомогу, складність справи, час та обсяг наданих адвокатом послуг, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 19-20, 77, 286 КАС України, суд, -

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора 1 взводу 1 роти 4 батальйону управління патрульної поліції в місті Києві лейтенанта поліції Пряничкіної Ольги Олександрівни, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1324985 від 28.01.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн. скасувати.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.122 КУпАП провадженням закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь держави 605,60 грн. судового збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 24.04.2024.

Суддя