Справа № 120/19442/23
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2024-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

24 квітня 2024 р. Справа № 120/19442/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Крапівницької Н.Л.,

розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі-ГУНП у Вінницькій області, відповідач), в якому просить:

- визнати противоправними дії Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, щодо відмови в зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової відпустки, термін перебування на службі в органах внутрішніх справ та Державній кримінально-виконавчій службі України, на посадах молодшого начальницького складу.

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової відпустки, термін перебування на службі в органах внутрішніх справ та Державній кримінально-виконавчій службі України, на посадах молодшого начальницького складу, з 09 вересня 1999 року по 20 жовтня 2007 року.

В обґрунтування позову, позивач вказав на протиправність дій відповідача, щодо не зарахування до стажу служби в поліції наявну в нього вислугу років у Державній кримінально-виконавчій службі та такими, що порушує його право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Ухвалою від 03.01.2024 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою від 15.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Також даною ухвалою встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив щодо задоволення позову. Зазначив, що під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги без округлення фактичного розміру вислуги років у сторону збільшення. Частина 2 статті 78 Закону України "Про національну поліцію" містить вичерпний перелік посад (видів служби) та періодів роботи в органах і установах, служба у яких зараховується до стажу служби в поліції. У зазначеному переліку відсутня служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби (Державної пенітенціарної служби України). Також відповідач зауважив, що необхідність включення періодів служби в ДКВС України до вислуги років визначена законодавцем лише для права на призначення пенсії та права на виплату одноразової грошової допомоги. За наведеного, просив у задоволенні позову відмовити.

01.02.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній не погоджується із доводами відповідача і просить задовольнити позов.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

ОСОБА_1 згідно наказу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 2 о/с від 07.11.2015 року, з 07.11.2015 року проходив службу в Національній поліції України, на різних посадах, і на сьогоднішній час, як зазначив позивач, на посаді інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону патрульної поліції особливого призначення «Вінниця» ГУ НП у Вінницькій області.

Перед прийняттям на службу в Національну поліцію позивач проходив службу в Міністерстві внутрішніх справ України на посаді начальника сектору Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області. Наказом УМВС України у Вінницькій області №165 о/с від 06.11.2015 року, згідно з п. 9 розділу ХІ ЗУ «Про національну поліцію» за п. 64 «з», ОСОБА_1 звільнено з ОВС (у зв`язку з переходом на роботу в інші міністерства).

Відповідно до довідки від 14.11.2023 №13/47, виданої ДУ «Вінницька виправна колонія (№86) Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, ОСОБА_1 в період з 09.09.1999 (наказ №45 о/с від 03.09.1999) по 20.10.2007 (наказ № 51 о/с від 22.10.2007) дійсно проходив службу в органах внутрішніх справ та Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах молодшого начальницького складу.

Також вказано, що наказом начальника Вінницької виправної колонії управління ДДПВП України у Вінницькій області (№86) від 22.10.2007 № 51 о/с ОСОБА_1 було звільнено за власним бажанням відповідно до ст. 63 «ж» відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Вислуга станом на день звільнення складає: у календарному обчисленні 09 років 06 місяців 08 днів, у пільговому обчисленні 12 років 02 місяці 27 днів.

При цьому, вказано, що служба у Вінницькій виправній колонії (№ 86) зараховується в стаж до вислуги років у пільговому обчисленні 1 місяць служби за сорок днів.

23.11.2023 позивач звернувся до начальника ГУ НП у Вінницькій області з рапортом, в якому просив зарахувати до стажу служби в Національній поліції України стаж служби в органах внутрішніх справ та Державній кримінально-виконавчій службі України Міністерства юстиції України для виплати відсоткової надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки.

Листом від 30.11.2023 відповідач повідомив позивача про неможливість зарахувати до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, періоду служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, оскільки немає правових підстав.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до положень статті 19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої, другої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію», служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Приписи статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» передбачають, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Частина друга статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що до стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, управлінні Державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, а також Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та військово-морському флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Згідно із пунктом 3 частини другої статті 78 Закону України «Про Національну поліцію», до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України, до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

При цьому, частина п`ята статті 23 Закону України від 23.06.2005 № 2713-ІV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» передбачає, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз вищенаведених норм чинного законодавства свідчить про те, що фактично законодавець поширив дію усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому - поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV.

Згідно з преамбулою зазначеного Статуту його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Крім того, частина перша статті 6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» закріплює, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Аналізуючи повноваження, завдання та функції відповідних органів, Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 в справі №826/16143/18, у якій склалися подібні правовідносини, дійшов висновків про те, що визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби, необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувались, та визначення чинним на момент проходження служби законодавством статусу такої служби.

У постанові від 20.10.2022 у справі № 160/11127/20 Верховний Суд зазначив, що на працівників кримінально-виконавчої служби (крім тих, на яких розповсюджується дія Закону України «Про державну службу») під час проходження ними служби, розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому - поліції, в тому числі, й дія статей 22, 23 Закону України «Про міліцію» та відповідні норми Закону України «Про Національну поліцію», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114, Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України.

Верховний Суд вказав, що всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.

Верховний Суд визнав неправильним висновок суду апеляційної інстанції про те, що служба в Державній кримінально-виконавчій службі України відсутня у переліку, визначеному статтею 78 Закону № 580-VІІІ, а тому не може бути зарахована при проведенні перерахунку стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки.

У цій самій постанові Верховний Суд підтримав висновок суду першої інстанції, який врахував тотожність правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в установі виконання покарань, діяльність позивача, функції, які ним виконувались на момент проходження служби, статус позивача, та вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що стаж служби позивача в Державній кримінально-виконавчій службі України підлягає зарахуванню до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, враховуючи тотожність правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в установі виконання покарань, діяльність позивача, функції, які ним виконувались на момент проходження служби, статус позивача, суд дійшов висновку, що стаж служби в органах внутрішніх справ, у тому числі в Державній кримінально-виконавчій службі України має зараховуватись до стажу служби в поліції, що дає право, зокрема на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

З наведеного слідує, що служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України прирівнюється до служби в органах внутрішніх справ України, оскільки здійснювалась вона в порядку, установленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а відтак має такий же правовий статус і повинна в силу п. 3 ч. 2 ст. 78 Закону №580-VIII зараховуватись до стажу служби в поліції.

За такого правового регулювання, суд дійшов висновку про безпідставність не зарахування відповідачем до стажу служби позивача в поліції вислугу років з 09.09.1999 по 20.10.2007 в органах внутрішніх справ та в Державній кримінально-виконавчій службі. Отже, позовні вимоги про визнання протиправним дій щодо такого не зарахування є обґрунтованими, підтверджені належними й допустимими доказами.

Суд зауважує, що предметом судового розгляду даної справи не є питання можливості застосування положень постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей", яка прийнята на виконання Закону України від 09.04.1992 №2262-XII "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" для визначення вислуги років особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ саме у випадку призначення пенсії за вислугу років.

При вирішенні спірних правовідносин суд застосовує приписи ч.2 ст.78 Закону №580-VIII, якою встановлено вичерпний перелік складових (посад, періодів служби) такого стажу служби в поліції.

З огляду на те, що судом задоволено позовну вимогу про визнання протиправними дій відповідача щодо не зарахування до стажу служби позивача в поліції період служби з 09.09.1999 по 20.10.2007 в органах внутрішніх справ та в Державній кримінально-виконавчій службі , відповідно позовна вимога про зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, період служби органах внутрішніх справ та в Державній пенітенціарній службі України з 09.09.1999 по 20.10.2007 також підлягає задоволенню, як похідна.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, в ході розгляду справи не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Натомість, доводи та аргументи позивача, якими він обґрунтовував позовні вимоги, знайшли своє підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовну заяву належить задовольнити.

Враховуючи результати судового розгляду справи, відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. 2 ст. 16 КАС України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі Закон № 5076-VI).

Так, відповідно до ст. 1 цього Закону:

- договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);

- інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);

- представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Згідно з положеннями ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Частинами другою-третьою статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно зі ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Приписами частини 4-6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, на підтвердження понесених витрат з правничої допомоги представник позивача надав ордер серії АН № 1316534, акт надання юридичних послуг від 25.12.2023, акт здійснення розрахунку за надані юридичні (адвокатські) послуги до договором про надання юридичних (адвокатських) послуг від 21.11.2023, згідно якого ОСОБА_1 сплатив гонорар в розмірі 3000 грн. готівкою.

Надаючи оцінку документам, поданим на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що їх заявлений розмір в сумі 3000,00 грн. відповідає критерію співмірності та розумності, відповідає обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також складності справи.

Відтак, суд приходить до висновку, що витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн., підтверджені належними та допустимими доказами, а тому є обґрунтованими.

При цьому, відповідачем не подано заперечень щодо стягнення витрат на правничу допомогу чи зменшення розміру таких витрат.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги обставини цієї справи, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та час, необхідний для їх надання, суд приходить до висновку про стягнення з ГУНП у Вінницькій області на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 3000 грн., що відповідає вимогам розумності та співмірності.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції період його служби з 09.09.1999 по 20.10.2007 включно в органах внутрішніх справ, Державній кримінально-виконавчій службі.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, період його служби з 09.09.1999 по 20.10.2007 в органах внутрішніх справ, Державній кримінально-виконавчій службі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 858,88 грн. (вісімсот п`ятдесят вісім гривен вісімдесят вісім копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. (три тисячі гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Національної поліції України у Вінницькій області (вул. Театральна, 10, м. Вінниця, )

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя

Секретар