Справа № 280/9756/23
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

25 квітня 2024 року Справа № 280/9756/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши в порядку письмового, за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх)

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 04.09.2023 № 08 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.08.2023 про призначення пенсії, зарахувавши до загального страхового стажу періоди навчання з 01.09.1979 по 19.07.1982 та з 24.11.1982 по 04.07.1983, а також періоди роботи з 10.08.1992 по 01.06.1996; з 05.06.1996 по 26.04.1998 та з 01.07.2000 по 31.10.2000.

Позовна заява обґрунтована тим, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області відмовило ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу вищезазначених періодів через наявність недоліків у трудовій книжці, а також через відсутність в системі персоніфікованого обліку відомостей про позивача. Разом із тим, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки покладається на роботодавця. Крім того, і сплата страхових внесків, і подання органам Пенсійного фонду відомостей про застраховану особу є прямим обов`язком роботодавця. Враховуючи викладене просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 27.11.2023 відкрито провадження в адміністративній справі № 280/9756/23; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою суду від 27.11.2023 витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області докази у справі, а саме розрахунок страхового стажу ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

06.12.2023 до суду надійшли витребувані докази (вх. № 54231).

07.12.2023 від позивача надійшла заява, в якій абзац другий прохальної частини позовної заяви викладено наступним чином:

зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.08.2023 про призначення пенсії, зарахувавши до загального страхового стажу періоди проходження служби в Збройних Силах СРСР з 09.10.1983 по 31.08.1984 та з 06.07.1988 по 17.07.1992, а також періоди роботи з 10.08.1992 по 01.06.1996, з 05.06.1996 по 26.04.1998 та з 01.07.2000 по 31.10.2000.

Ухвалою суду від 08.12.2023 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про зміну позовних вимог та розглядати справу з урахуванням змінених позовних вимог.

Відповідач позов не визнав, надав відзив (вх. від 29.12.2023 № 58385), в якому посилається на те, що страховий стаж позивача складає 24 роки 07 місяців 27 днів. Враховуючи наведене ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Вважає оскаржуване рішення правомірним та просить відмовити у задоволенні позову.

01.01.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 77), в якій він заперечує проти доводів відповідача.

Позивачем пред`явлено вимогу, яка згідно пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) належить до справ незначної складності та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою від 28.08.2023 за призначенням/перерахунком пенсії за віком. Заяву, за принципом екстериторіальності, розподілено для розгляду Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 04.09.2023 № 08 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. В обґрунтування рішення зазначено про те, що страховий стаж позивача становить 24 р. 07 міс. 27 дн. при необхідному стажі 30 років. При цьому, до страхового стажу не зараховано: період з 10.08.1992 по 01.06.1996, оскільки відсутня печатка підприємства, що засвідчує запис про звільнення; період з 05.06.1996 по …, оскільки відсутня дата звільнення та підстави звільнення; період з 01.07.2000 по 31.10.2000, оскільки відсутні індивідуальні відомості про застраховану особу в Державному реєстрі застрахованих осіб. Крім того зазначено, що для зарахування періоду з 09.10.1983 по 17.07.1992 необхідно надати уточнюючу довідку про період проходження військової служби.

Незгода з даним рішенням зумовила звернення ОСОБА_1 до суду з даною позовною заявою.

Розглядаючи справу по суті, суд керується наступним.

Частиною 1 статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV; тут та надалі у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).

Статтею 24 Закону № 1058-IV встановлено, зокрема, наступне: страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Нормативно-правовим актом, який регулював надання трудових і соціальних пенсій всім непрацездатним громадянам України, до набрання чинності Законом №1058-IV, є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII; тут та надалі в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).

Відповідно до статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з пунктом "в" частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII до стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

З аналізу наведених норм можна зробити висновок, що з 01.01.2004 законодавцем запроваджено поняття «страховий стаж», для отримання якого обов`язковою умовою є сплата страхових внесків; трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, прирівнюється до страхового.

Згідно статті 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Розділом ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) визначено перелік документів, необхідних для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Судом досліджено трудову книжку позивача (від 22.10.1982 серії НОМЕР_2 ) та встановлено, що у ній, серед іншого, містяться такі записи:

09.10.1983 17.07.1992 проходження служби у Збройних Силах СРСР;

10.08.1992 прийнятий заступником директора (МП «Союз»);

01.06.1996 звільнений;

05.06.1996 прийнятий на посаду заступника директора (ЗАТ «Донбудмонтаж»);

без дати звільнений з посади у зв`язку із перереєстрацією підприємства;

27.04.1998 прийнятий на посаду заступника директора (ТОВ «Донбудмонтаж»);

24.08.1999 звільнений;

26.04.2000 прийнятий на посаду менеджера (Асоціація малих і спільних підприємств «ДА-ЛВ»);

31.10.2000 звільнений.

Відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи з 10.08.1992 по 01.06.1996 та з 05.06.1996 по 26.04.1998 відповідач посилається на наявність недоліків при заповненні трудової книжки, а саме на відсутність печатки підприємства на записі про звільнення (період з 10.08.1992 по 01.06.1996) та на відсутність дати звільнення з посади (період з 05.06.1996 по 26.04.1998).

Разом із тим, Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (в редакції, чинній на момент внесення спірних записів), установлено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. (п. 2.4. Інструкції). У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. (п. 2.6. Інструкції).

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці, і не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Слід також звернути увагу на те, що позивач, починаючи з 05.06.1996 і закінчуючи 24.08.1999 безперервно працював на ЗАТ «Донбудмонтаж». Так, запис про звільнення (без дати) пов`язаний із перереєстрацією підприємства з ЗАТ «Донбудмонтаж» на ТОВ «Донбудмонтаж». Тобто, позивач працював безперервно з 05.06.1996 по 24.08.1999, проте до його страхового стажу зарахований період, починаючи з 27.04.1998. Також, відповідачем не враховано, що ТОВ «Донбудмонтаж» зареєстроване на території м. Донецька, що наразі відноситься до тимчасово окупованих територій, а отже він з об`єктивних причин не може надати органу Пенсійного фонду уточнюючу довідку з місця роботи. Однак, ця обставина не може позбавляти його права на належне пенсійне забезпечення.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку про те, що періоди роботи з 10.08.1992 по 01.06.1996 та з 05.06.1996 по 26.04.1998 підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 .

Стосовно не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.07.2000 по 31.10.2000, оскільки відсутні індивідуальні відомості про застраховану особу в Державному реєстрі застрахованих осіб, слід зазначити про таке.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Статтею 14 цього Закону встановлено перелік осіб, які є страхувальниками, зокрема, це роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону.

Платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону. (ч. 1 ст. 15 Закону № 1058-IV).

В силу частин 1, 2, 5, 6, 10 статті 20 Закону України № 1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.

Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону № 1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Виходячи зі змісту наведених норм, страхові внески підлягають обов`язковій сплаті, а відповідальність за порушення умов та порядку сплати таких внесків покладено на платника страхового внеску та його посадових осіб.

При цьому, особи, які сплачують такі внески через роботодавця, без сприяння державних органів позбавлені можливості безпосередньо і оперативно впливати на повноту і своєчасність такої сплати, що, фактично, у випадку неповної чи несвоєчасної сплати, означатиме порушення їх прав на отримання соціальних гарантій та пенсійного забезпечення.

Як слідує з матеріалів справи, спір виник, зокрема, щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.07.2000 по 31.10.2000.

При цьому, як вже зазначалося, у вказаний період позивач був працевлаштований у Асоціації малих і спільних підприємств «ДА-ЛВ», що підтверджується записами у його трудовій книжці.

Верховним Судом у постанові від 04.09.2018 у справі № 482/434/17 зазначено, зокрема, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів її роботи.

За правилами частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, період роботи з 01.07.2000 по 31.10.2000 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду проходження військової служби слід зазначити, що та обставина, що позивач у період з 09.10.1983 по 17.07.1992 дійсно проходив військову службу, підтверджується як записами у його трудовій книжці, так і записами у військовому квитку.

Стосовно надання довідки про період проходження військової служби суд зазначає, що відповідно до листа Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 02.11.2023 № 179/1/8729 надати таку довідку немає можливості, оскільки документи КДБ СРСР на зберігання не надходили; такі документи можуть знаходитися на зберіганні в Центральному архіві ФСБ Росії. Тобто, у зв`язку із триваючим повномасштабним вторгненням військ РФ на територію України позивач з об`єктивних причин не може отримати довідку про період проходження військової служби. Проте, на думку суду, наявність записів у трудовій книжці та військовому квитку є достатньою підставою для зарахування періодів з 09.10.1983 по 31.08.1984 та з 06.07.1988 по 17.07.1992 (не зарахованих відповідачем) до страхового стажу позивача.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 04.09.2023 № 08 підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди з 09.10.1983 по 31.08.1984, з 06.07.1988 по 17.07.1992, з 10.08.1992 по 01.06.1996, з 05.06.1996 по 26.04.1998, з 01.07.2000 по 31.10.2000 та повторно розглянути заяву від 28.08.2023 про призначення пенсії забезпечить ефективне відновлення прав позивача.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного у сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 04.09.2023 № 08 про відмову у призначенні пенсії.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх; ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) періоди з 09.10.1983 по 31.08.1984, з 06.07.1988 по 17.07.1992, з 10.08.1992 по 01.06.1996, з 05.06.1996 по 26.04.1998, з 01.07.2000 по 31.10.2000 та повторно розглянути заяву від 28.08.2023 про призначення пенсії.

4. Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх; ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення складено та підписано 25.04.2024.

Суддя Ю.П. Бойченко