Справа № 420/5629/24
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2024-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5629/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Бутенка А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області:

№ 21034/15-32-24-05 від 22.08.2023 року, згідно якого застосовані штрафні санкції у розмірі 1020 грн. на підставі порушення позивачем п. 44.1 ст. 44, п. 85.2 ст. 85, п. 177.10 ст. 177 ПКУ

№ 21037/15-32-24-05 від 22.08.2023 року, згідно якого нарахований податок на доходи фізичних осіб у розмірі 303755,89 грн. та застосовані штрафні санкції з цього податку у розмірі 75938,97 грн. на підставі порушення позивачем п. 177.2, п. 177.4 ст. 177, п. 162.1 ст. 162 ПКУ

№ 21039/15-32-24-05 від 22.08.2023 року, згідно якого нарахований військовий збір у розмірі 25313 грн. та застосовні штрафні санкції у розмірі 6328,25 грн. на підставі порушення позивачем п. п. 1.2,1.3,1.4,1.5 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX ПКУ;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу ГУ ДПС в Одеській області № 0-1532 від 25.12.2023 року про наявність та сплату податкового боргу у сумі 466584,52 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС в Одеській області № 000/3429/2405 від 24.01.2024 року про застосування штрафних санкцій по ЄСВ у розмірі 113760,36 грн.;

- визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС в Одеській області № 000/3428/2405 від 24.01.2024 року про сплату боргу (недоїмки) по ЄСВ у розмірі 266 122,82 грн.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач у період з 01.01.2017 по 31.03.2020 роки здійснювала підприємницьку діяльність. Позивач щороку подавала декларації про отримані доходи. У 2020 році позивачем подана заява про припинення підприємницької діяльності. У 2023 році на адресу позивач відповідач направив копії акту невиїзної документальної позапланової перевірки та копії податкових повідомлень-рішень. Також, за результатами відповідачем прийнята податкова вимога про сплату податкового боргу у сумі 466 584,52 грн. позивач, вважаючи прийняті податкові повідомлення-рішення та вимогу про сплату податкового боргу протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

08.03.2024 року від Головного управління ДПС в Одеській області надійшов відзив в обґрунтування якого зазначено, що Головним управлінням проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності фізичної особи платника податків ОСОБА_1 , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 17.12.2020 року. Перевіркою встановлено наступні порушення ФОПП ОСОБА_1 : -п. 177.1, п.177.2, п. 177.4, п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010р. із змінами та доповненнями заниження податку на доходи фізичних осіб, який підлягає сплаті до бюджету на суму 588503,11 грн., у т.ч. 2017р. 284747,22 грн., 2018р. 253840,50 грн., 2019р. 48166,51 грн., 2020р. 1748,88 грн.; -п.п. 1.2, п.п. 1.3, п.п. 1.4, п.п. 1.5 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX, п.163.1 ст. 163, п.п. 164.2.2 п. 164.2 ст. 164, ст. 176, п.п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року N 2755 - VI із змінами і доповненнями донараховано військового збору на загальну суму 49041,93 грн, у т. ч., за 2017 рік 23728,94 грн., за 2018 рік 21153,38 грн., за 2019 рік 4013,88 грн., за 2020 рік 145,74 грн.; -п.44.1, 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із внесеними змінами та доповненнями) в частині зберігання первинних документів пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. На підставі висновків акта перевірки від 30.06.2023р. №17945/15-32-24-05- 09/ Головним управлінням ДПС в Одеській області винесено оскаржувані позивачем податкові повідомлення рішення.

12.03.2024 року ід представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій представник підтримав позицію викладену в позовній заяві та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

19.03.2024 року від Головного управління ДПС в Одеській області надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Заяви чи клопотання від сторін.

25.03.2024 року від представника позивача надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових доказів.

Процесуальні дії вчинені судом.

Ухвалою суду від 26.02.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Обставини справи.

ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 08.10.2009 року за номером 0082491.

З 17 грудня 2020 року припинено статус фізичної особи-підприємця, номер запису 006082491.

24.04.2023 року, у зв`язку з надходженням від Єдиного Державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця від 17.12.2020 року № 006082491, заступником начальника Головного управління ДПС в Одеській області видано наказ «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 » з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства у період з 01.01.2017 року по 17.12.2020 року.

25.04.2023 року видано повідомлення № 247/15-32-24-05-14.

Наказ та повідомлення про перевірку направлялися на адресу позивача, однак були повернуті у зв`язку із закінченням строку зберігання.

23.06.2023 року головним державним інспектором відділу позапланових перевірок Головного управління ДПС в Одеській області складено акт № 2576-15-32-24-05/ «Про ненадання документів в ході проведення позапланової невиїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи платника податків ОСОБА_1 ».

30.06.2023 року за результатами проведеної перевірки Головним управлінням ДПС в Одеській області складено акт № 17945/15-32-24-09/ НОМЕР_1 , яким встановлено порушення:

- п. 177.1, п.177.2, п. 177.4, п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010р. із змінами та доповненнями заниження податку на доходи фізичних осіб, який підлягає сплаті до бюджету на суму 588503,11 грн., у т.ч. 2017р. 284747,22 грн., 2018р. 253840,50 грн., 2019р. 48166,51 грн., 2020р. 1748,88 грн.;

- п.п. 1.2, п.п. 1.3, п.п. 1.4, п.п. 1.5 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX, п.163.1 ст. 163, п.п. 164.2.2 п. 164.2 ст. 164, ст. 176, п.п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року N 2755 - VI із змінами і доповненнями донараховано військового збору на загальну суму 49041,93 грн, у т. ч., за 2017 рік 23728,94 грн., за 2018 рік 21153,38 грн., за 2019 рік 4013,88 грн., за 2020 рік 145,74 грн.;

- п.44.1, 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із внесеними змінами та доповненнями) в частині зберігання первинних документів пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

На підставі висновків акта перевірки від 30.06.2023 року №17945/15-32-24-05- 09/ Головним управлінням ДПС в Одеській області винесено податкові повідомлення-рішення № 21034/15-32-24-05 від 22.08.2023 року, № 21037/15-32-24-05 від 22.08.2023 року, № 21039/15-32-24-05 від 22.08.2023 року.

14.11.2023 року видано наказ № 9341-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 » щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2017 по 17.12.2020 роки.

25.12.2023 року Головним управлінням ДПС в Одеській області складено податкову вимогу № 0-1532 про наявність податкового боргу у сумі 466 584,52 грн.

27.12.2023 року за результатами проведеної перевірки Головним управлінням ДПС в Одеській області складено акт № 38459/15-32-24-05/ НОМЕР_1 , яким встановлено порушення:

- п.2 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7, п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464 від 08.07.2010р., за результатами чого занижено суму єдиного внеску з сум доходу на загальну суму 266122,82 грн., у тому числі:

за 2017 рік у сумі 100971,20 грн; за 2018 рік у сумі 137292,76 грн; за 2019 рік у сумі 27858,86 грн.

24.01.2024 року Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято рішення № 000/3429/2405 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

24.01.2024 року Головним управлінням ДПС в Одеській області, на підставі акту перевірки № 38459/15-32-24-05/ НОМЕР_1 від 27.12.2023 року, складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № 000/3428/2405 у сумі 266 122,82 грн.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями та вимогою про сплату податкового боргу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Джерела права й акти їх застосування.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Відповідно до ст.21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами, не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до підпункту 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Підпунктом 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 ПК України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133,4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий доган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до п.44.1. ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п. 44.3. ст. 44 ПК України, платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків, але не менше:

- 2555 днів - для документів та інформації, необхідних для здійснення податкового контролю відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу;

- 1825 днів - для первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, що складаються особами, визначеними пунктом 133.1 статті 133, підпунктом 133.2.2 пункту 133.2 та пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, а також юридичними особами, які обрали спрощену систему оподаткування, за винятком документів, до яких застосовується більш тривалий строк зберігання згідно з підпунктом 44.3.1 цього пункту;

- 1095 днів - для інших документів, на які не поширюються вимоги підпунктів 44.3.1 та 44.3.2 цього пункту;

- 1095 днів - для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль дотриманням якого покладено на контролюючі органи, включаючи дозвільні документи.

Відповідно до п.85.2. ст. 85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно п.44.6 ст. 44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Відповідно до п.85.6. ст. 85 ПК України, у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому зчиняється відповідний запис.

Відповідно до абз.2 п. 121.1. ст. 121 ПК України, незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом встановлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

Так, відповідно до пп.162.1.1 п.162.1 ст. 162 ПК України, платником податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно з п.163.1 ст.163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Підпунктами 164.1.1-164.1.3 ст.164 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 167.1 цієї статті, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, окрім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, здійснюється за правилами, визначеними ст.177 ПК України.

Відповідно до п.177.1 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п.177.2 ст.177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пп.174.1-174.4 п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Відповідно до п.177.5 ст.177 ПК України фізичні особи-підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Підпунктом 177.5.3 п.177.5 ст.177 ПК України визначено, що остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб та збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності на підставі документального підтвердження факту їх сплати.

Відповідно до п.177.10 ст.177 ПК України фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Пунктом 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) унормовано, що друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:

- не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;

- обсяг доходу не перевищує 1 500 000 гривень.

Відповідно до п.п. 296.1.1. п. 296.1. ст. 296 Податкового кодексу України, платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які не є платниками податку на додану вартість, ведуть Книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів.

Форма книги обліку доходів, порядок її ведення затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Для реєстрації Книги обліку доходів такі платники єдиного податку подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги, у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Згідно з п. 296.2. ст. 296 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строк, встановлений для річного податкового (звітного) періоду, в якій відображаються обсяг отриманого доходу, щомісячні авансові внески, визначені пунктом 295.1 статті 295 цього Кодексу.

Така податкова декларація подається, якщо платник єдиного податку не допустив перевищення протягом року обсягу доходу, визначеного у пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу, та/або самостійно не перейшов на сплату єдиного податку за ставками, встановленими для платників єдиного податку другої або третьої групи.

Відповідно до пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, зокрема, у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.

За правилами п. 296.5 ст. 296 Податкового кодексу України отримані протягом податкового (звітного) періоду доходи, що перевищують обсяги доходів, встановлених пунктом 291.4 статті 291 цього Кодексу, відображаються платниками єдиного податку в податковій декларації з урахуванням особливостей, визначених підпунктами 296.5.1-296.5.5 цієї статті.

Так, відповідно до пп. 296.5.1 п.296.5 ст.296 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду, у разі перевищення протягом року обсягу доходу, визначеного у пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу, або самостійного прийняття рішення про перехід на сплату податку за ставками, встановленими для платників єдиного податку другої або третьої (фізичні особи - підприємці) груп.

При цьому у податковій декларації окремо відображаються обсяг доходу, оподаткований за ставками, визначеними для платників єдиного податку першої та другої груп, обсяг доходу, оподаткований за ставкою 15 відсотків, обсяг доходу, оподаткований за новою ставкою єдиного податку, обраною згідно з умовами, визначеними цієї главою, авансові внески, встановлені пунктом 295.1 статті 295 цього Кодексу.

У силу вимог пп.1 п.293.4 ст.293 Податкового кодексу України ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці) у розмірі 15 відсотків: до суми перевищення обсягу доходу, визначеного у підпунктах 1, 2 і 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу.

Згідно з пп.1.1 - 1.2 підрозділу 10 розділу XX ПК України платниками військового збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Відповідно до пп.1.7 підрозділу 10 розділу XX ПК України звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Підпунктом 165.1.36 п.165.1 ст.165 ПК України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються доходи фізичної особи - підприємця, з якого сплачується єдиний податок згідно із спрощеною системою оподаткування відповідно до цього Кодексу.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон №2464-VI, тут і в подальшому в редакції, чинній на час існування спірних відносин).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 1 ч.2 ст.6 Закону № 2464-VI визначено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Згідно з ч.2 ст.9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Висновки суду.

Аналізуючи наведені вище приписи ПК України суд дійшов висновку, що до податкової декларації за звітний період включаються тільки прямі валові витрати, що відповідають фактичній сумі отриманого в цьому періоді валового доходу від визначеного виду діяльності, та які підтверджені документально. Фізична особа-підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування, відображає у складі доходу виручку у грошовій і негрошовій формі, при цьому, до складу витрат має право включати витрати господарської діяльності, пов`язані з отриманням зазначеного доходу, за умови, що ці витрати пов`язані із реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг та підтверджені документально.

Як встановлено судом та вбачається з Акту перевірки відносно виявлених порушень позивачем п. 177.1, п.177.2, п. 177.4, п.177.5 ст.177 ПК України, контролюючий орган дійшов висновку, що оскільки ФОПП ОСОБА_1 до перевірки не надано первинні документи, щодо походження витрат, які пов`язані з отриманням доходу та підтверджені документами про їх оплату за перевіряємий період з 01.01.2017 по 17.12.2020 роки, отже позивачем занижено податок на доходи фізичних осіб, що в свою чергу призвело до неправильного розрахунку військового збору та ЄСВ.

Разом із тим, як зафіксовано в акті перевірки, позивач включив до складу витрат вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, витрати на оплату праці та нарахування на неї, інші витрати, включаючи вартість робіт, наданих послуг, що призвело до їх завищення.

У зв`язку з викладеним, перевіркою констатовано порушення позивачем пунктів 177.2, 177.4 статті 177 ПК України в частині завищення вартості документально підтверджених витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів за період, який перевірявся, що призвело до заниження сум податку на доходи фізичних осіб з підприємницької діяльності за 2017-2020 роки, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відносно податкового повідомлення-рішення № 21034/15-32-24-05 від 22.08.2023 року, згідно якого до позивача на підставі пп. 54.3.3. п. 54.3 ст. 54 і абз.2 п. 121.1 ст. 121 ПК України застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 1020,00 грн. та виявлених при здійсненні перевірки порушень п. 44.1, п.44.3 ст. 44 ПК України, суд зазначає наступне.

З аналізу положень чт. 44 ПК України вбачається, що платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, є первинний документ, який складається під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності.

Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку.

Згідно з доктриною реальності господарської операції, яка застосовується у судовій практиці Верховного Суду, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

Нормами Податкового кодексу України презюмується вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції.

При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. Документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 не отримувала ні копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки, ні повідомлення ГУ ДПС та не знала, про те що розпочато перевірку до моменту отримання засобами поштового зв`язку Акту перевірки, у зв`язку із чим в період її проведення не могла надати перевіряючим копії відповідних документів.

Позивачка звертає увагу на те що вона не відмовлялася надати документи, а не знала, про факт проведення відносно неї перевірки. При цьому позивачем до суду надано копії первинних документів, в тому числі договори, акти приймання - передачі, рахунки на оплату, виписки банку та інші документи, які підтверджують, що ФОП ОСОБА_1 здійснювала господарську діяльність у межах заявлених видів діяльності, обраної ставки єдиного податку.

Суд зазначає, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки (недоліки) у їх оформленні не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміна у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися).

Указана правова позиція також наведена у постанові Верховного Суду від 06.10.2021 у справі № 620/219/20.

Водночас, слід враховувати, що норми податкового законодавства не обмежують період подання платником податків необхідних первинних документів лише часом проведення податкової перевірки, оскільки положення пункту 44.6 статті 44 ПК України визначають статус показників податкової звітності, які не підтверджені необхідними документами під час перевірки, однак не обмежують право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавалися ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучити до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів. В іншому випадку, обмеження судом предмету дослідження призвело би до неповноти дослідження та порушення справедливого балансу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 420/2808/20.

З огляду на викладене, суд вважає, що висновки контролюючого органу щодо порушення позивачем п. 44.1, п. 44.3 ст. 44 ПК України є передчасними, необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а відтак податкове повідомлення - рішення № 21034/15-32-24-05 від 22.08.2023 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення № 21037/15-32-24-05 від 22.08.2023 року, згідно якого нарахований податок на доходи фізичних осіб у розмірі 303 755,89 грн. та застосовані штрафні санкції з цього податку у розмірі 75 938,97 грн. на підставі порушення позивачем п. 177.2, п. 177.4 ст. 177, п. 162.1 ст. 162 ПК України, суд зазначає наступне.

З аналізу положень податкового законодавства суд дійшов висновку, що для визначення об`єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб для фізичної особи-підприємця необхідно встановити загальний оподатковуваний дохід звітного періоду та обсяг витрат, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності. Загальний оподатковуваний дохід звітного періоду та обсяг витрат, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, встановлюються на підставі даних Книги обліку доходів і витрат, підтверджених первинними документами щодо походження товару та документами щодо здійснених витрат. Ці самі дані використовуються фізичною особою-підприємцем при заповненні податкової декларації про майновий стан та доходи.

Судом встановлено, що позивачем подавалися до контролюючого органу податкові декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік та 2020 рік.

В акті перевірки відповідач зазначив, що отриманий дохід за період з 01.01.2017 року по 31.03.2020 роки, відображений в податкових деклараціях про майновий стан і доходи та у додатку до податкової декларації, поданих до податкового органу, складає 4 337 243,54 грн.: за 2017 рік 2130435,17 грн.; за 2018 рік 1789683,58 грн; за 2019 рік 406324,79 грн.; за 2020 рік 10800,00 грн.

Сума чистого доходу за 2017 рік 39790,00 грн., за 2018 рік 46082,00 грн., за 2019 рік 29420,00 грн. та за 2020 рік 1084,00 грн.

Відповідно до встановленого для фізичної особи-підприємця порядку обліку доходів і витрат, для визначення об`єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб фізична особа - підприємець має встановити загальний оподатковуваний дохід звітного періоду та обсяг витрат, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності. При цьому, підставою для обчислення фізичною особою - підприємцем загального оподатковуваного доходу та витрат є дані Книги обліку доходів і витрат за умови наявності документів щодо походження товару та документального підтвердження здійснених витрат. Ці самі дані використовуються фізичною особою - підприємцем при заповненні податкової декларації про майновий стан та доходи.

При цьому, з урахуванням вищевикладених норм податкового законодавства слідує, що фізична особа-підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування, відображає у складі доходу виручку у грошовій та негрошовій формі, при цьому до складу витрат має право включати витрати господарської діяльності, пов`язані з отриманням зазначеного доходу, за умови, що ці витрати пов`язані із реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг та підтверджені відповідними документами, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Матеріалами справи повністю підтверджені всі витрати, пов`язані з отриманням доходів позивачем за період 2017-2020 роки.

Таким чином, висновки Головного управління ДПС в Одеській області щодо завищення позивачем документально підтверджених витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманим доходом, у зв`язку із ненаданням первинних документів, є передчасними та спростовуються наданими письмовими доказами.

Стосовно податкового повідомлення-рішення № 21039/15-32-24-05 від 22.08.2023 року, згідно якого нарахований військовий збір у розмірі 25 313 грн. та застосовні штрафні санкції у розмірі 6328,25 грн. на підставі порушення позивачем п. п. 1.2,1.3,1.4,1.5 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, суд зазначає наступне.

Оскільки, як встановлено судом, позивач не допустив завищення витрат, які вплинули на отримання доходу від підприємницької діяльності, та правомірно задекларував показники чистого оподатковуваного доходу, а тому не повинен був сплачувати військовий збір.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що висновок контролюючого органу про порушення позивачем вимог п.п. 1.2, п.п. 1.3, п.п. 1.4, п.п. 1.5 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX, п.163.1 ст. 163, п.п. 164.2.2 п. 164.2 ст. 164, ст. 176, п.п. 177.2 ст. 177 ПК України є безпідставним, у зв`язку з чим податкове повідомлення-рішення № 21039/15-32-24-05 від 22.08.2023 року яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору за основним платежем в сумі 25 313,00 грн. та штрафними санкціями в сумі 6328,25 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо податкової вимоги № 0-1532 від 25.12.2023 року про сплату податкового боргу у сумі 466 584,52 грн., суд зазначає наступне.

З урахуванням встановлених судом висновків щодо безпідставності тверджень контролюючого органу стосовно завищення позивачем документально підтверджених витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманим доходом, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визначення позивачу податкового боргу у розмірі 466 584,52 грн., що є підставою для визнання протиправною та скасування податкової вимоги № 0-1532 від 25.12.2023 року.

Стосовно вимоги № 000/3428/2405 від 24.01.2024 року про сплату боргу (недоїмки) по ЄСВ у розмірі 266 122,82 грн. та рішення № 000/3429/2405 від 24.01.2024 року про застосування штрафних санкцій по ЄСВ у розмірі 113 760,36 грн., суд зазначає наступне.

Аналізуючи наведені норми можна дійти висновку, що базою нарахування єдиного внеску для фізичної особи-підприємця, крім осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, є чистий оподатковуваний дохід, розрахований у відповідності до п.177.2 ст.177 ПК України.

Згідно з висновками Акту перевірки, заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу та завищення витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманим доходом, призвело до заниження належного до сплати єдиного внеску.

Враховуючи попередні висновки суду про безпідставність тверджень контролюючого органу стосовно завищення позивачем документально підтверджених витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманим доходом, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визначення позивачу недоїмки зі сплати єдиного внеску, а також безпідставність тверджень контролюючого органу про порушення позивачем п.2 ч.1 ст.7, п.5 ст.8, п.8 ст.9 Закону №2464-VI, у зв`язку з чим вимога про сплату боргу (недоїмки) № 000/3428/2405 від 24.01.2024 року зі сплати єдиного внеску на суму 266 122,82 грн. та рішення № 000/3429/2405 від 24.01.2024 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 113 760,36 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.8 ст. 283 КАС України рішення суду у справах, визначених пунктами 1-4, 7 частини першої цієї статті, підлягає негайному виконанню. Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані сторонами протягом десяти днів з дня їх проголошення. Подання апеляційної скарги на рішення суду у справах, визначених пунктами 1-4, 7 частини першої цієї статті, не перешкоджає його виконанню.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 12 588,20 грн.

Керуючись ст.ст. 6, 72-73, 77, 132, 139, 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, буд. 5, м. Одеса, 65044, ) про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області № 21034/15-32-24-05 від 22.08.2023 року, № 21037/15-32-24-05 від 22.08.2023 року, № 21039/15-32-24-05 від 22.08.2023 року.

3. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу ГУ ДПС в Одеській області № 0-1532 від 25.12.2023 року сплату податкового боргу у сумі 466584,52 грн.;

4. Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС в Одеській області № 000/3429/2405 від 24.01.2024 року про застосування штрафних санкцій по ЄСВ у розмірі 113760,36 грн.;

5. Визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС в Одеській області № 000/3428/2405 від 24.01.2024 року про сплату боргу (недоїмки) по ЄСВ у розмірі 266 122,82 грн.

6. Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 12 588,20 грн.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Бутенко