Справа № 420/36324/23
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги про сплату боргу,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати в повному обсязі податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № від 10.01.2020 року щодо збільшення суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 408114,13 грн. (чотириста вісім тисяч сто чотирнадцять гривень 13 коп.) та № від 10.01.2020 року щодо збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору у сумі 34009,50 грн. (тридцять чотири тисячі дев`ять гривень 50 коп.);

визнати протиправною та скасувати в повному обсязі податкову вимогу ГУ ДПС в Одеській області №38812-54 від 26.03.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем не встановлено під час перевірки наявність додаткового блага ОСОБА_1 у вигляді анульованої суми боргу (тіла кредиту), тобто не вірно визначено розмір об`єкту оподаткування та відповідно невірно визначено суму податкового зобов`язання (податкового боргу), у зв`язку із чим прийняті податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню. Окрім того, на думку позивачки під час визначення об`єкту оподаткування, відповідач не врахував існуючі податкові преференції згідно з п.8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 27.12.2023 року позовну заяву залишено без руху.

28.12.2023 року за вхід.№ЕС/20355/23 надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 03.01.2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

16.01.2024 року за вхід.№2168/24 надійшов відзив на позов, в якому, зокрема, наголошено на необґрунтованості вимог позивача, оскільки позивачка отримала дохід внаслідок прощення банком суми боргу (ознака 126-додаткове благо), про що її було належним чином повідомлено банком. Відтак, будучи ознайомленою з прощеною АТ «Укрсиббанк» сумою боргу, позивач, в порушення вимог податкового законодавства, не подала податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік, не задекларувала та не сплатила з цієї суми податків. Отже, встановивши відповідні порушення у ході проведення позапланової перевірки, відповідач правомірно прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення та виставив податкову вимогу. До того ж, позапланова перевірка проведена з дотримання встановленої процедури, зокрема, на адресу позивача був направлений наказ, однак не отриманий останньою з незалежних від податкового органу причин. Також, на думку апелянта, є помилковими посилання позивачки на п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, оскільки він стосується фінансових кредитів, а не споживчих, яке мало місце у даному випадку.

24.01.2024 р. за вхід.№ЕП/1532/24 надійшла відповідь на відзив, в якій позивачем додатково наголошено, що Акт перевірки не містить відомостей, що Позивач отримав повідомлення про проведення позапланової невиїзної перевірки від 09.10.2019 року та копію наказу від 02.10.2019 року №594 до початку проведення документальної позапланової перевірки. А відмітки на поштових відправленнях свідчать, що Відповідач розпочав документальну позапланову перевірку не пересвідчившись чи вручено платнику податків у визначений законодавством спосіб копію наказу про проведення невиїзної документальної перевірки.

З урахуванням вимог ст. 42, 79 ПК України у Відповідача на момент проведення перевірки з 04.11.2019 року по 08.11.2019 року, а також на момент складання акту перевірки від 15.11.2019 року не було правових підстав визначених податкових кодексом для початку документальної позапланової перевірки Позивача. Ця обставина вказує про порушення податковим органом порядку проведення позапланової невиїзної документальної перевірки, оскільки перевірка була розпочата за відсутності належного повідомлення Позивача про проведення перевірки.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Перебуває на обліку як платник податків у Головному управлінні ДПС в Одеській області за основним місцем обліку, що підтверджується даними наявними в ідентифікаційній картці платника податків.

ГУ ДПС в Одеській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з питань декларування отриманих доходів від ПАТ «Укрсиббанк» (ЄДРПОУ 9807750) повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року.

З акту перевірки №374/15-32-33-04/ НОМЕР_1 від 15.11.2019 року вбачається, що документальна позапланова невиїзна перевірки була проведена з 04.11.2019 року по 08.11.2019 року на підставі п.79.2.ст. 79 Податкового кодексу України та наказу ГУ ДФС в Одеській області від 02.10.2019 року №594.

Також в акті перевірки зазначено, що копію наказу від 02.10.2019 року №594 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, про дату початку та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, надіслано ОСОБА_1 поштою з повідомленням про вручення 11.10.2018 року.

На підставі акту перевірки №374/15-32-33-04/ НОМЕР_1 від 15.11.2019 року податковий орган прийняв податкове повідомлення - рішення № від 10.01.2020 року щодо збільшення суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 408114,13 грн. (чотириста вісім тисяч сто чотирнадцять гривень 13 коп.), що складаються з суми основного зобов`язання у розмірі 326491,31 грн. та суми штрафної санкції у розмірі 81622,82 грн., та податкове повідомлення-рішення № від 10.01.2020 року щодо збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору у сумі 34009,5 грн. (тридцять чотири тисячі дев`ять гривень 50 коп.)

В подальшому Відповідачем прийнято податкову вимогу №38812-54 від 26.03.2020 року, що станом на 25.03.2020 року сума податкового боргу ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) складає 442293,63 грн. (чотириста сорок дві тисячі двісті дев`яносто три гривні 63 коп.).

Також судом встановлено, відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту №0 від 29.04.2008 року (надалі - Кредитний договір) укладеного між Позивачем та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (надалі - Банк), Позивач для придбання двокімнатної квартири загальною площею 47,5 кв.м. отримала кредит у розмірі 68000 (шістдесят вісім тисяч) доларів США, що дорівнювало еквіваленту 343400,00 грн. (триста сорок три тисячі чотириста гривень) за офіційним курсом НБУ. Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору у забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за даним договором Банком приймається застава нерухомості, а саме: двокімнатна квартира, загальною площею 47,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Одночасно Позивачка уклала договір купівлі - продажу квартири від 29.04.2008 року за яким Позивач набула у власність квартиру, загальною площею 47,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . вартість якої склала за умовами договору 343400,00 (триста сорок три тисячі чотириста гривень).

Надалі між Позивачем та Банком укладено договір іпотеки від 08.05.2008 року за яким Іпотекою забезпечувалось зобов`язання по поверненню в повному обсязі отриманих в порядку та на умовах відповідно до Кредитного договору кредитних коштів у сумі 68000 (шістдесят вісім тисяч) доларів США, що дорівнює еквіваленту 343400 (триста сорок три тисячі чотириста) гривень за курсом НБУ на день підписання Кредитного договору.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області №519/17/15-ц від 10.03.2015 року було відкрито провадження за позовом Банку до Позивача про стягнення боргу за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 1489069,54 грн. (один мільйон чотириста вісімдесят дев`ять тисяч шістдесят гривень 54 коп.), а саме, заборгованість по кредиту у розмірі 875884,78 грн., заборгованість по процентам у розмірі 522909,05 грн., пені у розмірі 13058,31 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 77217,40 грн. В подальшому, Банк звернувся із заявою про збільшення позовних вимог та стягнення з Позивачки загальної заборгованості у розмірі 2204474,69 грн.(два мільйони чотириста дві тисячі чотириста сімдесят чотири гривні 69 коп.)

У 2015 році від Банку надійшло декілька пропозицій щодо реструктуризації заборгованості, а саме: листами №28 від 23.01.2015р. та №403 від 17.08.2015р. На підставі вказаних пропозицій Банк та Позивач розпочали перемовини щодо погашення заборгованості припинення кредитного договору. Оскільки квартира Позивача, що придбана за кредитні кошти та знаходилась в іпотеці, була єдиним джерелом погашення кредиту, Позивач та Банк домовились про припинення кредитних зобов`язань та врегулювання кредитних відносин шляхом погашення частини суми основаного боргу у розмірі 19095(дев`ятнадцять тисяч дев`яносто п`ять) доларів СІНА, що еквівалентна 513820,33грн. (п`ятсот тринадцять тисяч вісімсот двадцять гривень 33 коп.), за рахунок коштів від продажу квартири що знаходиться в іпотеці на суму не меншу 324750(триста двадцять чотири тисячі сімсот п`ятдесят) гривень, а також власних коштів Позивачки.

10.03.20217 року між Позивачем та Банком складено документ, що підтверджує перевірку наявності і поточного стану (щодо заставного майна - нерухомості) №010001/103757/20170310 за яким стан предмету іпотеки відповідає умовам договору іпотеки. Того ж дня підчас укладення договору купівлі-продажу квартири Банк звільнив іпотечне майно з під застави внаслідок чого відбувається перехід права власності на квартиру від Позивач до третьої особи яка сплатила Позивачу 324750,00 (триста двадцять чотири тисячі сімсот п`ятдесят) грн. Того ж дня Позивачка сплатила частину основної заборгованості за Кредитним договором у розмірі 19095(дев`ятнадцять тисяч дев`яносто п`ять) доларів США, що еквівалентна 513820,33 грн. (п`ятсот тринадцять тисяч вісімсот двадцять гривень 33 коп.), а також 7095,00 грн. витрат на примусове стягнення кредитної заборгованості в судовому порядку. На підставі зазначеного між банком та Позивачем припинено всі правовідносини пов`язані із кредитним договором №000 від 29.08.2008р. та Банком надано лист №76-20-19/15 від 10.03.2017 року про анулювання кредитної заборгованості, а саме: суми процентів 44433,20 доларів США, що складає 1195636,63 грн.

Ухвалою Южненського міського суду Одеської області від 26.04.2017 року у справі №519/17/15-ц позовну заяву Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 залишено без розгляду.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ч. 2ст. 19 Конституції України органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів. їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 19 прим. 1.1.1 п. 19 прим. 1. 1 ст. 19 прим. 1, ст. 19 прим. 3 Податкового кодексу України(далі -ПК України), визначено перелік функцій контролюючих органів та державних податкових інспекцій. Функцію контрольно-перевірочної роботи закріплено виключно за контролюючими органами обласного та центрального рівнів.

Згідно з пунктом61.1 статті 61 Податкового кодексу України(далі ПК України) податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно зп. 75.1 ст. ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. (пп.75.1.2. п. 75.1. ст..75 ПК України).

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

П.16.1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних Положень ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками військового збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 розд. IV ПК України, зокрема: - фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; - фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; - податковий агент (п.п. 1.1 п. 16 прим. 1 підрозд. 10 розд. XX ПК України).

Згідно з пп.1.2 п.16.1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних Положень ПК України об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст. 163 ПК України, а саме загальний місячний (річний) оподаткований дохід до складу, якого, зокрема, включається дохід у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Відповідно пп.1.4 п.16.1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних Положень ПК України, нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленомуст.168 ПК України за ставкою (1,5%), визначеною пп.1.3. цього пункту.

Крім того, пп. 1.7 п. 16-1 підр. 10Розділу XX ПК України передбачено, що звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 Кодексу.

З огляду на наведене, позивач є платником військового збору та зобов`язаний його задекларувати та сплатити у розмірі 1,5% від отриманого доходу.

Платники збору зобов`язані забезпечити виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначеніст.176 ПК України.

Пп. «в» п. 176.1 ст. 176 Кодексу визначено, що платники податку зобов`язані подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.

Пункт 45.1. ст.45 ПК України передбачає, що платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п. 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). (п. 42.2 ст. 42 Кодексу)

Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені ст. 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.

Пункт 70.7 ст. 70 ПК України визначено, що фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (форма № 5ДР).

Як встановлено судом, позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відомостей про зміну адреси реєстрації позивачем до ГУ ДПС в Одеській області не надходило, що не заперечується і позивачем.

Судом також встановлено, що копія наказу від 02.10.2019 року №594 про проведення документальної позапланової перевірки про дату початку та місце проведення документальної позапланової перевірки надіслано ОСОБА_1 поштою з повідомлення про вручення 11.10.2019 року. На підтвердження вказаного Відповідачем на адвокатський запит надано копію наказу №594 від 02.10.2019 року, копію повідомлення від 09.10.2019 року №236/33-04, копію конверту (№430) з відміткою поштового відділення про повернення поштового відправлення за закінченням встановленого строку зберігання 19.11.2019 року та відміткою Відповідача про отримання повернутого поштового відправлення 20.11.2019 року.

При цьому, добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Таку позицію висловив Касаційний адміністративний суд у постанові від 24 вересня 2019 року по справі №825/1109/16.

Надання представником позивача до матеріалів справи Довідок №224, 256, 132 КНП «Немирівської міської лікарні» свідчить про поважні причини неотримання наказу на проведення перевірки, але не свідчить про протиправність дій податкового органу щодо виконання обов`язку направлення наказу на адресу позивача, оскільки він не був обізнаний про такі обставини.

З огляду на що суд не вбачає в діях відповідача порушення порядку направлення наказу на проведення перевірки.

Стосовно податкових повідомлень-рішень суд враховує наступне.

Згідно пп. 14.1.47. п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно з приписами пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України, платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Як визначено пп. 16.1.3, 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Нормами п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України, визначено, що об`єктами оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

У відповідності до п.п. 164.1, 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

Згідно з абз. д пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді також - основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно з п. п. 168.2.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Таким чином, відповідно до положень Податкового кодексу України, визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі.

Згідно з пп. б п. 176.2 Податкового кодексу України сума доходу платника податку боржника у вигляді суми анульованого боргу відображається кредитором у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою №1ДФ за підсумками звітного періоду, в якому такий борг було анульовано, за ознакою доходу 126.

В контексті надання оцінки доводам учасників справи, суд звертає увагу, що аналіз норм пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), дає підстави для висновку про те, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама собою ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку-боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Отже, саме сума кредиту, яка була прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається до його оподатковуваного доходу.

При цьому проценти, які нараховані були банком за умовами договору за користування кредитом, не є доходом, який призводить до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку, тому відповідно, у разі прощення (анулювання) банком процентів, нарахованих за користування кредитом, то відсутні підстави вважати їх (суму процентів) додатковим благом платника податку.

Таким чином, поняття «додаткове благо» розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором (банком) за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) нараховані проценти.

Також, суд зауважує, що у зв`язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники - фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, з 7 травня 2015 року підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнений пунктом 8 на підставі Закону України «Про внесення змін до ПК України щодо кредитних зобов`язань».

Метою запровадження вказаних положень є фактична реалізація положень Закону України «Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню», згідно з якими платникам податків надаються певні податкові преференції.

Однією з таких преференцій, встановлених у пункті 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, є невіднесення до додаткового блага платника податку і невключення до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу прощених (анульованих) кредитором сум курсової різниці та процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами. Курсова різниця обчислюється як різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

В силу колізійного принципу пріоритету норми акта, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 1 січня 2015 року боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 1 січня 2014 року та валюту зобов`язання за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Застосування вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, передбаченими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Отже, для правильного встановлення правової природи анульованого (прощеного) кредитором боргу (кредиту) позивача (як курсової різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, або додаткового блага, яке підлягає включенню до загального оподатковуваного доходу фізичної особи) необхідною умовою є дослідження судом характеру угоди між кредитором та позичальником щодо відповідної реструктуризації боргу та прощення його частини, зокрема, чи було змінено валюту зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню.

Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 18.05.2016 року № 6-237цс16, пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Тобто, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток. Курсова різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.05.2018 року у справі № 750/8676/15-ц.

У даному випадку ПАТ «Укрсиббанк», як кредитор за кредитним договором відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2015 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визначивши заборгованість у валюті гривні України, вказавши, що саме 2757909,07 грн. є повним розміром заборгованості.

Кредитор сам визначив заборгованість у валюті гривні України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в Постанові від 11.09.2019 року у справі №608/532/17.

При цьому, для цілей оподаткування не має значення яку суму прощеного боргу кредитор, в даному випадку ПАТ «Укрсиббанк» обліковував у своєму бухгалтерському обліку.

Слід зазначити, що у постановах від 19.07.2019 року (справа №826/4240/18), від 04.06.2020 року (справа №826/7305/17), від 18.01.2021 року (справа №120/935/19-а) Верховний Суд виклав наступну правову позицію: «для правовідносин, які виникають у сфері справляння податків, не має правового значення те, яким чином кредитор обліковував відповідну суму прощеного боргу у своєму бухгалтерському обліку, а кваліфікація таким кредитором прощеного боргу позичальника його оподатковуваним доходом та надання до фіскальної служби відповідного податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, не впливає на податкові зобов`язання позивача».

Зі змісту Акту №374/15-32-33-04/ від 15.11.2019 року, яким оформлено результати перевірки, вбачається, що відповідачем встановлено, що в період з 01.01.2017 р. по 31.12.2017 року ОСОБА_1 отримала дохід у вигляді додаткового блага за «ознакою 126» у сумі 1814640,65 грн.

Водночас, визначивши в якості оподаткованого доходу суму 1814640,65 грн., відповідач не звернув уваги на те, що повідомлення про анулювання боргу ПАТ «Укрсиббанк» за вих. №76-20-19/15 від 10.03.2017 року містить інформацію про анулювання заборгованості позивача, а саме: суми процентів, які не є додатковим благом, про що зазначено вище.

При цьому суд критично оцінює аргумент відповідача щодо незастосування п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України через те, що позивач отримувала в ПАТ «УкрСиббанк» споживчий кредит, а не фінансовий, виходячи з наступного:

Відповідно до пп. 14.1.258 п. 14.1 ст. 14 ПК України, фінансовий кредит кошти, що надаються банком-резидентом або нерезидентом, що кваліфікується як банківська установа згідно із законодавством країни перебування нерезидента, або резидентами і нерезидентами, які мають згідно з відповідним законодавством статус небанківських фінансових установ, а також іноземною державою або його офіційними агентствами, міжнародними фінансовими організаціями та іншими кредиторами - нерезидентами юридичній чи фізичній особі на визначений строк для цільового використання та під процент».

Крім того, згідно пп. 14.1.245 п. 14.1 ст. 14 ПК України товарний кредит товари (роботи, послуги), що передаються резидентом або нерезидентом у власність юридичних чи фізичних осіб на умовах договору, що передбачає відстрочення остаточних розрахунків на визначений строк та під процент. Товарний кредит передбачає передачу права власності на товари (роботи, послуги) покупцеві (замовникові) у момент підписання договору або в момент фізичного отримання товарів (робіт, послуг) таким покупцем (замовником), незалежно від часу погашення заборгованості.

З аналізу вищезазначених норм спеціального закону в сфері оподаткування, суд приходить до висновку, що фінансовий кредит є формою кредитування, при якій позичальник отримує кошти, на відміну наприклад від товарного кредиту, де замовник отримує товари. При цьому цільове використання фінансового кредиту включає його використання зокрема на споживчі цілі, що в свою чергу не позбавляє його форми фінансового кредиту.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про протиправність спірних податкових повідомлень-рішень та їх скасування.

Враховуючи, що податкова вимога №38812-54 від 26.03.2020 року виставлена позивачу на підставі протиправних повідомлень-рішень № від 10.01.2020 року та № від 10.01.2020 року та є похідною від них, дана вимога також підлягає скасуванню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Згідно з ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, з урахуванням вказаної норми КАС України на користь позивача належить стягнути 5494,84 грн. судових витрат, сплачених згідно квитанції №9170-6479-1266-3550 від 28.12.2023 р. та №9247-1617-3189-0815 від 19.12.2023 року.

Керуючись ст.ст.2-9, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги про сплату боргу задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати в повному обсязі податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № від 10.01.2020 року щодо збільшення суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 408114,13 грн. (чотириста вісім тисяч сто чотирнадцять гривень 13 коп.) та № від 10.01.2020 року щодо збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору у сумі 34009,50 грн. (тридцять чотири тисячі дев`ять гривень 50 коп.).

Визнати протиправною та скасувати в повному обсязі податкову вимогу ГУ ДПС в Одеській області №38812-54 від 26.03.2020 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати за сплату судового збору у розмірі 5494 (п`ять тисяч чотириста дев`яносто чотири гривні) грн. 84 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (адреса: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ЄДРПОУ ВП 44069166), сплачених згідно квитанції №9170-6479-1266-3550 від 28.12.2023 р. та №9247-1617-3189-0815 від 19.12.2023 року.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

Головне управління ДПС в Одеській області (адреса: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, Код ЄДРПОУ ВП 44069166, e-mail: )

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА