Справа № 340/859/24
Суддя: О.А. ЧЕРНИШ
Дата ухвалення: 2024-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/859/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

відповідач: військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , через адвоката Охременка А.В., за допомогою підсистеми "Електронний суд", звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 проходить військову службу у складі військової частини НОМЕР_2 на посаді заступника командира бойової машини навідника-оператора. Під час проходження служби стан здоров`я позивача суттєво погіршився та наразі унеможливлює виконання ним обов`язків військової служби. Позивач неодноразово отримував відмову відповідача у наданні медичної допомоги навіть попри підтверджену спеціалістами потребу в його амбулаторному лікуванні. 19.12.2023 року позивач обстежений лікарем-психіатром КНП "Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради", який рекомендував стаціонарне лікування у зв`язку з наявністю у нього посттравматичного стресового розладу. У січні 2024 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_2 з рапортом від 05.01.2024 року про надання йому медичної допомоги та направлення на лікування до закладу охорони здоров`я поза розташуванням військової частини. Проте відповідач листом від 05.02.2024 року необґрунтовано відмовив у задоволенні цього рапорту. Представник позивача стверджує, що надання медичної допомоги військовослужбовцю є обов`язком військової частини, у якій військовослужбовець проходить службу, а його стаціонарне лікування має відбуватися шляхом видачі медичним пунктом (ротою) військової частини відповідного направлення на таке лікування. Тому просить суд:

- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_2 у наданні позивачу медичної допомоги, а саме відмову надати направлення на стаціонарне лікування до закладу охорони здоров`я поза розташуванням військової частини;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 надати позивачу медичну допомогу, а саме - надати направлення на стаціонарне лікування до закладу охорони здоров`я поза розташуванням військової частини.

Ухвалою судді від 19.02.2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що у грудні 2023 року за наказом командира військової частини НОМЕР_2 №357 від 17.12.2023 року військовослужбовця ОСОБА_1 направлено до військово-медичного клінічного центру Східного регіону м. Дніпро. Це спростовує доводи позивача про ненадання йому медичної допомоги та направлення на лікування. Зазначив, що військова частина видала позивачу направлення №8742 від 26.12.2023 року для проходження військово-лікарської комісії, проте відтоді не має інформації про місце перебування позивача. Військовослужбовець ОСОБА_1 самовільно залишив місце несення служби, а тому військова частина не може направити його до закладу охорони здоров`я поза розташуванням військової частини у зв`язку з фактичною відсутністю позивача на військовій службі. З цих підстав відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача подав відповідь на відзив, у якій наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позові. Стверджував, що обмін медичною та іншою документацією в особливий період може здійснюватися шляхом направлення таких документів електронною поштою, що спростовує твердження відповідача про те, що йому необхідно особисто з`явитися до медичного пункту військової частини для отримання відповідного направлення на лікування.

Від відповідача заперечення до суду не надійшли.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем, з березня 2022 року проходить військову службу у складі військової частини НОМЕР_2 , з березня 2023 року займає посаду заступника командира бойової машини навідника-оператора.

Військова частина НОМЕР_2 дає як 37-й окремий мотопіхотний батальйон " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

За наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №357 від 17.12.2023 року молодший сержант ОСОБА_1 з 18.12.2023 року вибув до військово-медичного клінічного центру Східного регіону м. Дніпро (військова частина НОМЕР_4 ) за медичним направленням №8532 від 17.12.2023 року.

Згодом за наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №360 від 20.12.2023 року молодший сержант ОСОБА_1 20.12.2023 року прибув з військової частини НОМЕР_4 та приступив до виконання службових обов`язків.

Вже 26.12.2023 року командир військової частини НОМЕР_2 видав наказ (по стройовій частині) №366, за яким молодший сержант ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 з 26.12.2023 року.

Позивач, перебуваючи у АДРЕСА_3 , надіслав командиру військової частини НОМЕР_2 рапорт від 05.01.2024 року, у якому просив надати йому медичну допомогу - направити на відповідне стаціонарне лікування до закладу охорони здоров`я поза розташуванням військової частини. У цьому рапорті позивач повідомив, що за станом здоров`я та у зв`язку з потребою у стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я він не має можливості прибути до розташування військової частини з метою отримання направлення на лікування. Направлення на лікування просив надіслати за такою поштовою адресою: АДРЕСА_3 .

До рапорту позивач додав зокрема копію консультативного висновку спеціаліста від 19.12.2023 року, в якому лікар-психіатр КНП "Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради" встановив ОСОБА_1 діагноз - ПТСР (посттравматичний стресовий розлад) та рекомендував йому лікування в умовах стаціонару у цій лікарні.

Командир військової частини НОМЕР_2 надав відповідь №840 від 05.02.2024 року, у якій повідомив, що на даний час прийняття рішення щодо направлення ОСОБА_1 на лікування не є можливим у зв`язку з тим, що той самовільно залишив місце розташування військової частини.

Не погодившись з такою відповіддю, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд дійшов до таких висновків.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з частинами 2, 3, 5 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Відповідно до пункту 11 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) становить не менше тижня та не може перевищувати в цілому чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні). У разі направлення військовослужбовця на лікування за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, загальний час його перебування на лікуванні за кордоном, включаючи час переміщення з одного іноземного закладу охорони здоров`я до іншого та час очікування між плановими хірургічними втручаннями, не може перевищувати дванадцяти місяців підряд.

Після закінчення встановленого абзацом першим цього пункту строку безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про придатність його до військової служби.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" охорона здоров`я військовослужбовців забезпечується створенням сприятливих санітарно-гігієнічних умов проходження військової служби, побуту та системою заходів з обмеження дії небезпечних факторів військової служби, з урахуванням її специфіки та екологічної обстановки, які здійснюються командирами (начальниками) у взаємодії з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Турбота про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців - обов`язок командирів (начальників). На них покладається забезпечення вимог безпеки при проведенні навчань, інших заходів бойової підготовки, під час експлуатації озброєння і військової техніки, проведення робіт та виконання інших обов`язків військової служби.

Військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.

За відсутності за місцем проходження військової служби, навчальних (або перевірочних) і спеціальних зборів або за місцем проживання військовослужбовців військово-медичних закладів охорони здоров`я чи відповідних відділень або спеціального медичного обладнання, а також у невідкладних випадках медична допомога надається державними або комунальними закладами охорони здоров`я за рахунок Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Наказом Міністра оборони України №402 від 14.08.2008 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за №1109/15800, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

Пунктами 6.1, 6.5, 6.6. розділу ІІ цього Положення передбачено, що направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.

Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби за рекомендацією лікаря, у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть обмежувати придатність або зумовлювати непридатність до військової служби.

Також направлення військовослужбовців на медичний огляд ВЛК прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище проводиться у випадках, визначених Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153, та Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за № 438/16454.

Для вирішення питання про потребу у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або про потребу у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно) військовослужбовець може направлятися на медичний огляд начальником (керівником) відділення або профільним головним (провідним) фахівцем закладу охорони здоров`я (установи), у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в медичній карті стаціонарного (амбулаторного) хворого (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи.

Військовослужбовці оглядаються ВЛК у закладах охорони здоров`я (установах) за територіальним принципом або за місцем лікування, навчання, перебування у відрядженні, за місцем проведення відпустки.

Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" №548-XIV від 24.03.1999 року затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах, та містить зокрема такі норми:

12. Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

14. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

31. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

66. Командир бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, укомплектованість особовим складом, успішне виконання бригадою (полком, кораблем 1 і 2 рангу, окремим батальйоном) бойових завдань; бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; внутрішній порядок; стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів; стан фінансового господарства; всебічне забезпечення бригади, стан пожежної та екологічної безпеки.

Командир бригади є прямим начальником усього особового складу полку.

233. Збереження і зміцнення здоров`я, фізичний розвиток військовослужбовців - важлива і невід`ємна частина їх підготовки до виконання військового обов`язку. Піклування командира (начальника) про здоров`я підлеглих є одним з основних його обов`язків у діяльності щодо забезпечення постійної бойової готовності військової частини (підрозділу).

234. Збереження і зміцнення здоров`я військовослужбовців досягається шляхом:

- проведення командирами (начальниками) заходів, спрямованих на створення здорових умов служби і побуту;

- систематичного загартовування і фізичного розвитку;

- виконання санітарно-гігієнічних, протиепідемічних і лікувально-профілактичних заходів.

246. Основними лікувально-профілактичними заходами є диспансеризація, амбулаторне, стаціонарне і санаторно-курортне лікування військовослужбовців.

254. Військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

260. На стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

У разі направлення на лікування поза розташуванням частини військовослужбовці повинні бути одягнені відповідно до пори року і мати при собі направлення, підписане командиром військової частини, медичну книжку, документ, який посвідчує особу, необхідні особисті речі, атестат на продовольство, довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) і медичну характеристику, а в разі вибуття на лікування за межі гарнізону - додатково атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад.

261. Про прибуття військовослужбовців, яких направлено до військового закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування, начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний у той самий день повідомити командира військової частини, з якої вони прибули, а про військовослужбовців, які прибули з інфекційними захворюваннями, - також найближчий санітарно-епідеміологічний заклад охорони здоров`я. Військовослужбовці, які захворіли в період відпустки або відрядження, на стаціонарне лікування направляються начальниками відповідних органів управління Служби правопорядку в гарнізонах або керівниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

262. Начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.

В особливий період медичні та інші документи направляються у електронному вигляді до військової частини закладом охорони здоров`я або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. У разі неможливості направлення таких документів у електронному вигляді обов`язок по направленню документів у паперовому вигляді покладається на заклад охорони здоров`я або територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Порядок направлення медичних та інших документів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В особливий період військовослужбовці, які згідно з висновком військово-лікарської комісії мають право на відпустку для лікування у зв`язку з хворобою або для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) чи визнані непридатними до військової служби, направляються до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для отримання документів з військової частини щодо надання відпустки або звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України. Військовослужбовці також мають право особисто подавати документи для оформлення відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), а також для оформлення звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України.

Суд установив, що позивач 18.12.2023 року за наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №357 від 17.12.2023 року вибув до військово-медичного клінічного центру Східного регіону м. Дніпро (військова частина НОМЕР_4 ) на підставі медичного направлення №8532 від 17.12.2023 року, а вже 20.12.2023 року приступив до виконання службових обов`язків.

Матеріали справи не містять доказів того, що цей військово-медичний заклад, до якого направлявся позивач, сформував медичні документи, за якими позивач потребує лікування поза розташуванням частини, або йому необхідна відпустка для лікування у зв`язку з хворобою. Жодної медичної документації позивача з військово-медичних закладів до позовної заяви не долучено.

Натомість позивач подав до суду копію консультативного висновку спеціаліста від 19.12.2023 року, в якому лікар-психіатр КНП "Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради" встановив ОСОБА_1 діагноз - ПТСР (посттравматичний стресовий розлад) - та рекомендував йому лікування в умовах стаціонару у цій психіатричній лікарні.

Слід зазначити, що КНП "Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради" не є військовим закладом охорони здоров`я, а матеріали справи не містять доказів того, що позивач в установленому порядку направлявся до цієї психіатричної лікарні для проходження медичного обстеження/огляду.

Суд вважає, що з 26.12.2023 року направлення військовослужбовця ОСОБА_1 на лікування поза розташуванням військової частини неможливе у зв`язку тим, що той вважається таким, що самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 з 26.12.2023 року, та наразі не виконує обов`язки військової служби. Це унеможливлює оформлення лікарем військової частини відповідного висновку про необхідність лікування військовослужбовця в медичних закладах, що повинно відбуватися лише у присутності військовослужбовця. Військова частина без присутності позивача не може оформити необхідну документацію для направлення його на лікування чи медичний огляд.

Доводи представника позивача про те, що надіслання позивачу направлення на лікування в особливий період може здійснюватися електронною поштою, суд відхиляє, оскільки у рапорті позивач просив надіслати направлення на лікування на його поштову адресу, а не на електронну. Ба більше, положення законодавства, на які посилається представник позивача, щодо електронного документообігу медичною документацією в особливий період, стосуються електронного листування між військовою частиною та закладом охорони здоров`я або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, а не між військовослужбовцем та військовою частиною, у якій той проходить військову службу.

Суд прийшов до висновку, що відповідач правомірно відмовив у задоволенні надісланого позивачем рапорту від 05.01.2024 року про направлення його на стаціонарне лікування до закладу охорони здоров`я поза розташуванням військової частини.

За таких обставин у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Судові витрати сторони у справі не понесли.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.А. ЧЕРНИШ