Справа № 460/179/24
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/179/24 пров. № А/857/2638/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Затолочного В.С., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової служби України на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року з питань забезпечення позову, головуючий суддя Поліщук О.В., постановлена у м. Рівне, у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Зірненський спиртовий завод» до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ДП «Зірненський спиртовий завод» звернулося в суд із позовом до ДПС України, в якому просило: визнати протиправним та скасувати розпорядження Державної податкової служби України № 1-р/л від 02.01.2024 року «Про анулювання ліцензії»; зобов`язати Державну податкову службу України видалити з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензії на право виробництва та/або оптової торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах та на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах та з офіційного веб-сайту Державної податкової служби України інформацію щодо анулювання Державному підприємству «Зірненський спиртовий завод» ліцензії на виробництво спирту етилового неденатурованого № 00005 (термін дії з 07.05.2021 року до 07.05.2026 року); зобов`язати Державну податкову службу України поновити в Єдиному державному реєстрі суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензії на право виробництва та оптової торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах інформацію (внести відомості) про ліцензію на виробництво спирту етилового неденатурованого № 00005 (термін дії з 07.05.2021 року до 07.05.2026 року), яка видана Державному підприємству «Зірненський спиртовий завод» та на офіційному веб-сайті Державної податкової служби України..

Разом із позовом позивачем подано заява про забезпечення позову шляхом заяву про забезпечення адміністративного позову, у якій він просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом: зупинення дії розпорядження Державної податкової служби України № 1-р/л від 02.01.2024 року "Про анулювання ліцензії" до набрання законної сили рішенням суду у справі; зобов`язання Державної податкової служби України видалити з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензії на право виробництва оптової торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах та на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах та з офіційного веб-сайту Державної податкової служби України інформацію щодо анулювання Державному підприємству «Зірненський спиртовий завод» ліцензії на виробництво спирту етилового неденатурованого № 00005 (термін дії з 07.05.2021 року до 07.05.2026 року) та поновити (внести) в цьому реєстрі та на офіційному веб-сайті Державної податкової служби України інформацію про ліцензію на виробництво спирту етилового неденатурованого № 00005 (термін дії з 07.05.2021 року до 07.05.2026 року) яка видана Державному підприємству «Зірненський спиртовий завод» до набрання законної сили рішенням суду у справі.

Подана заява обґрунтована тим, що в силу незаконних дій Державної податкової служби України, які полягають у прийнятті спірного розпорядження, що є підставою для виключення місць зберігання спирту з Єдиного державного реєстру, існує потенційна загроза застосування штрафних санкцій у розмірі 100% вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання. Зауважує, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом дії оскаржуваного розпорядження призведе до повного зупинення господарської діяльності підприємства та матиме невідворотні наслідки та збитки для підприємства і державного бюджету. Стверджувало, що є очевидними ознаки протиправності прийнятого розпорядження ДПС України № 1-р/л від 02.01.2024 року, так як воно прийняте з порушенням встановлених правил та процедур, в тому числі без дотримання права підприємства на розгляд заперечень до акта перевірки. Заявник вважав, що невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, правам та інтересам третіх осіб, а також ускладнить їх відновлення або взагалі унеможливить, з огляду на що просить суд вжити заходів для забезпечення позову.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року заяву Державного підприємства «Зірненський спиртовий завод» про забезпечення позову задоволено частково; зупинено дію розпорядження Державної податкової служби України №1-р/л від 02.01.2024 року «Про анулювання ліцензії» реєстраційний номер №00005 (термін дії з 07.05.2021 року до 07.05.2026 року) до набрання законної сили рішенням суду у справі № 460/179/24; в задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, ДПС України подала апеляційну скаргу на неї, в якій апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову постанову, якою в задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що сама лише незгода позивача із прийнятим рішенням суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання його протиправним і зобов`язання вчинити певні дії не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення. Крім цього зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований спосіб фактично вирішило спір по суті, що суперечить меті застосування статті 150 КАС України.

У відповідності до вимог ст. 154 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Частинами першою та другою статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо :

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За приписами частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з частиною другою статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову (частина шостої статті 154 КАС України).

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними. Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна дійти висновку, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких заходів мати незворотні наслідки.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд попередньої інстанції обмежився лише висновками, що анулювання ліцензії призведе до припинення відповідної діяльності позивача, проте не надали належної оцінки доводам заявника з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заяви щодо забезпечення позову.

Суд не встановив підстав, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача в частині анулювання ліцензії.

Позивачем у цій справі не доведено та документально не підтверджено обставини (матеріали справи взагалі не містять доказів до заяви про забезпечення позову), які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди його правам та інтересам, які б унеможливили їх захист без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення чи які б свідчили про реальну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позов, як і не надано доказів можливості настання невідворотних наслідків для господарської діяльності позивача, наприклад: щодо неможливості виконання взятих на себе перед контрагентами зобов`язань; втрати прибутку від здійснення господарської діяльності; неможливості виплати заробітної плати працівникам та їх звільнення; ненадходження податків до бюджету тощо.

Підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Саме по собі посилання на практику Верховного Суду щодо правомірності вжиття судами заходів забезпечення позову у категорії спорів щодо оскарження розпоряджень податкового органу про анулювання ліцензії не може свідчити про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення у кожній аналогічній справі, оскільки у кожних окремих правовідносинах при застосуванні судом одних й тих самих норм права в залежності від фактичних обставин справи, оцінки судами доказів або відсутності певних доказів, висновки судів можуть бути відмінними від тих, що здійснені судом в цій справі, проте це не свідчить про неправильне застосування норми матеріального права, а вказує на відмінність фактичних обставин та доказової бази. Різниця у встановлених обставинах у сукупності з наданими сторонами доказами об`єктивно впливає на умови застосування правових норм.

Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.02.2024 року у справі №600/3430/23-а у подібних правовідносинах.

У цьому випадку до заяви про вжиття заходів забезпечення позову не було додано жодних доказів, а усі доводи заявника мають загальний характер без посилань на якісь конкретні індивідуальні обставини.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено необхідність вжиття застосованих судами заходів забезпечення позову з урахуванням положень частини другої статті 150 КАС України, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що оскаржена ухвала про забезпечення позову підлягає скасуванню, а у задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у ухвалі суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 154, 243, 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України задовольнити, ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року з питань забезпечення позову у справі №460/179/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заяви Державного підприємства «Зірненський спиртовий завод» про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. С. Затолочний
В. Я. Качмар