Справа № 500/1613/24
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1613/24

24 квітня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника адвоката Недокуса Віктора Ігоровича звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 04.09.1985 по 29.02.1989 на посаді старшого бухгалтера-ревізора в Аптекоуправлінні Тернопільського облвиконкому;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Тернопільській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 04.09.1985 по 29.02.1989 на посаді старшого бухгалтера-ревізора в Аптекоуправлінні Тернопільського облвиконкому.

В обґрунтування позову вказує, що 16.11.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За поданою заявою позивачу призначено пенсію. Листом від 05.01.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області за результатами розгляду звернення щодо донарахування страхового стажу повідомило позивача, що при призначенні пенсії за віком до страхового стажу не враховано, зокрема, період роботи з 04.09.1985 по 29.02.1989 згідно записів трудової книжки, оскільки запис про звільнення з роботи (№6) суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та містить виправлення.

Підставою для відмови в зарахуванні вказаного періоду роботи позивача в Аптекоуправлінні Тернопільського облвиконкому стало виправлення в записі №6 трудової книжки, де в графі, у якій зазначається підстава внесення запису, міститься виправлення року прийняття Постанови УК КПСС СМ СССР №1457 від 22.12.1987. Водночас із запису трудової книжки №7 вбачається, що того ж дня, 01.03.1989, позивач прийнятий по переводу на посаду старшого бухгалтера-ревізора в Тернопільське обласне виробниче об`єднання «Фармація».

Позивач звертає увагу, що вказаний період страхового стажу не зараховано відповідачем, оскільки, як останнім вказано, запис про звільнення з роботи суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58, тобто при дослідженні записів за період 1985-1989 років відповідач керується Інструкцією прийнятою у 1993 році, яка не має зворотної дії в часі.

ОСОБА_1 зазначає, що недоліки записів у трудовій книжці не можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Також вказує, що підприємство, в якому позивач був працевлаштований в період з 04.09.1985 по 29.02.1989 ліквідоване, а документи з особового складу Аптекоуправління Тернопільського облвиконкому та Тернопільського обласного виробничого об`єднання «Фармація» до архівного відділу на зберігання не надходили.

З наведених підстав просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено судовий розгляд справи проводити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у строк, встановлений частиною другою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

08.04.2024 від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому, зокрема, вказано, що з 30.08.2023 позивачу призначена та виплачується пенсія за віком.

При призначенні пенсії не враховано період роботи з 04.09.1985 по 29.02.1989 згідно з записами трудової книжки, оскільки запис про звільнення не відповідає Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 (далі Інструкція №58), та містить виправлення. Додаткові документи (довідки) на підтвердження вказаного періоду позивачем не надавалися.

05.01.2024 ОСОБА_1 звернувся із заявою щодо розрахунку його страхового стажу. Листом №756-268/Л-02/8-1900/24 від 19.01.2024 позивача було повідомлено про те, що додаткові підтверджуючі документи можна подати із заявою встановленого зразка про перерахунок пенсії до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр).

Тобто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області не приймалось рішення про відмову позивачу у перерахунку пенсії, оскільки позивач подав заяву в порядку звернень громадян. Подана заява не відповідає вимогам пункту 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1. Позивач має право повторно звернутися до органу Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії, яка відповідає вимогам вказаного Порядку.

З огляду на зазначене Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області просить відмовити у задоволенні позову повністю (а.с.29-31).

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та з 30.08.2023 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (а.с.35).

З`ясувавши, що при призначенні пенсії не всі періоди зараховано до страхового стажу, позивач 05.01.2024 звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо зарахування спірних періодів до страхового стажу (а.с.42).

У листі Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №756-268/Л-02/8-1900/24 від 19.01.2024 позивача повідомлено, що при призначенні його пенсії за віком не враховано період роботи з 04.09.1985 по 29.02.1989 згідно записів трудової книжки, оскільки запис про звільнення з роботи (№6) суперечить вимогам Інструкції №58 та містить виправлення. Документів (довідок), котрі би підтвердили вказаний період роботи не надано.

Одночасно до страхового стажу не враховано період роботи з 12.07.1993 по 15.11.1999 (записи №10-№15), оскільки у записі про звільнення вбачається розбіжність дати звільнення з датою відповідного наказу, що також суперечить вимогам Інструкції №58.

Позивача поінформовано, що додаткові підтверджуючі документи він може подати із заявою встановленого зразка про перерахунок пенсії до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр) (а.с.9 зворот-10).

05.02.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою встановленого зразка про перерахунок пенсії, з приводу зарахування спірних періодів до страхового стажу, до якої додав підтверджуючі стаж документи (а.с.13 зворот - 14 зворот).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №2597-2205/Л-02/8-1900/24 від 06.03.2024 ОСОБА_1 повідомлено, що з 30.08.2023 йому призначено пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В ході розгляду звернення проведено перерахунок пенсії з дати призначення (30.08.2023) із врахуванням до страхового стажу періоду роботи з 12.07.1993 по 15.11.1999.

Страховий стаж після перерахунку склав 39 років 09 місяців 27 днів (а.с.9).

При цьому період роботи позивача з 04.09.1985 по 29.02.1989 на посаді старшого бухгалтера-ревізора в Аптекоуправлінні Тернопільського облвиконкому не зараховано відповідачем до страхового стажу.

Позивач не погоджується з такими діями суб`єкта владних повноважень, вважає її такими, що порушують його право на соціальний захист, а тому звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Дії відповідача як суб`єкта владних повноважень, що є предметом цього позову, підлягають оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується, серед іншого, також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю.

Як встановлено статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 17 Порядку №637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Порядку №637).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Судом досліджено копію трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 .

Розділ Відомості про роботу трудової книжки позивача містить такі записи щодо його трудової діяльності в Аптекоуправлінні Тернопільського облвиконкому:

Запис №5, 03.09.1985, призначений в порядку переведення на посаду старшого бухгалтера-ревізора;

Запис №6, 01.03.1989, у зв`язку з ліквідацією Аптекоуправління звільнений в порядку переведення в Тернопільське обласне виробниче об`єднання «Фармація».

Запис №6 про звільнення засвідчений підписом уповноваженої особи та скріплений печаткою підприємства. При цьому вбачається, що у відомостях, де зазначаються підстави внесення відповідного запису, вказано «Постанова УК КПСС СМ СССР №1457 від 22.12.1987», однак зроблено виправлення у зазначенні року прийняття такої постанови (а.с.21 зворот).

Як встановлено судом та слідує з листа відповідача (а.с.9 зворот - 10) і розрахунку стажу (а.с.34), до страхового стажу позивача не зарахована трудова діяльність згідно з записами трудової книжки з 04.09.1985 по 29.02.1989 на посаді старшого бухгалтера-ревізора в Аптекоуправлінні Тернопільського облвиконкому, оскільки запис про звільнення з роботи (№6) суперечить вимогам Інструкції №58 та містить виправлення.

Водночас суд звертає увагу, що порядок ведення трудових книжок на момент внесення спірного запису до трудової книжки позивача (1989 рік) було врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, від 20.06.1974 №162, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР (далі - Інструкція №162), а не Інструкцією №58.

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу (пункт 2.5 Інструкції №162).

Судом встановлено, що в записі №6 від 01.03.1989 про звільнення позивача з роботи міститься виправлення, однак суд звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

В матеріалах справи наявний наказ Тернопільського обласного виробничого об`єднання «Фармація» від 01.03.1989 №2-Л, з якого вбачається, що у зв`язку з ліквідацією з 01.09.1989 Аптекоуправління і організації на його базі Тернопільського обласного виробничого об`єднання «Фармація» працівників ліквідованого Аптекоуправління в порядку переведення з 01.09.1989 призначено в Тернопільське обласне виробниче об`єднання «Фармація», зокрема, ОСОБА_1 на посаду старшого бухгалтера-ревізора (а.с.15 зворот - 16).

З листа Державного архіву Тернопільської області від 01.02.2024 №Л-7/04-15 слідує, що документи з особового складу Обласного аптекоуправління Тернопільського облвиконкому за 1985-1989 роки на зберігання не надходили (а.с.11).

Отже, можливість надати інші документи для підтвердження наявного трудового стажу в спірний період у позивача відсутня з незалежних від нього причин.

При цьому суд зазначає, що у трудовій книжці позивача у відомостях про роботу наявні відповідні записи про прийняття його на роботу та звільнення з роботи, у разі необхідності засвідчені підписами та скріплені печатками установи.

Водночас виявлені територіальним органом Пенсійного фонду України недоліки у заповненні записів трудової книжки ОСОБА_1 , за правильність внесення яких працівник не відповідає, при дотриманні усіх вимог щодо порядку оформлення записів, що містять відомості про роботу (прийняття на роботу, переведення, звільнення з роботи тощо), не є підставою для не зарахування спірного періоду до стажу його роботи.

Таким чином, відповідач протиправно не зарахував спірний період до страхового стажу позивача.

З огляду на вказане суд дійшов висновку, що у даному випадку слід констатувати допущення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області протиправної поведінки у вигляді дій щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу спірного періоду трудової діяльності, зважаючи на додатково подані ним документи.

Відтак, оскільки вказані дії органу Пенсійного фонду є протиправними, наявні достатні обґрунтовані підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати позивачу до страхового стажу період роботи з 04.09.1985 по 29.02.1989 на посаді старшого бухгалтера-ревізора в Аптекоуправлінні Тернопільського облвиконкому.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, то відповідно до частини першої статті 139 КАС України позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 1211,20 грн, сплачений відповідно до квитанції від 20.03.2024 (а.с.8).

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 04.09.1985 по 29.02.1989 на посаді старшого бухгалтера-ревізора в Аптекоуправлінні Тернопільського облвиконкому.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 04.09.1985 по 29.02.1989 на посаді старшого бухгалтера-ревізора в Аптекоуправлінні Тернопільського облвиконкому.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі 3, місто Тернопіль, Тернопільська область, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

Повний текст рішення складений та підписаний 24 квітня 2024 року.

Суддя Чепенюк О.В.