Справа № 240/26956/23
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м. Житомир справа № 240/26956/23

категорія 108020200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Житомирської митниці Державної митної служби України про визнаня протиправним та скасування рішення,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Житомирської митниці Державної митної служби України, у якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення Житомирської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товару № UA101000/2023/000132/2 від 25.05.2023.

В обґрунтування позову вказує, що відповідно до фактури інвойсу позивач придбав у фірми TRANS LUKS Ltd, Республіка Болгарія транспортний засіб. Вказує, що 24.05.2023, з метою митного оформлення ввезеного на територію України транспортного засобу, уповноваженою особою позивача до митного органу було подано митну декларацію , в якій зазначено митну вартість за основним методом, за ціною договору в сумі 6400,00 Євро. До МД надав вичерпний перелік документів за якими можна визначити митну вартість товару, однак відповідачем прийнято оскаржуване рішення та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Позивач вважає, що прийняте рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим та протиправними і має бути скасоване. Просить позов задовольнити.

Суддя своєю ухвалою прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

У відзиві відповідач зауважив, що за результатами перевірки було встановлено, що документи, подані для митного оформлення, не містять всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар, а також відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а саме: відповідачем встановлено, що у наданій до митного оформлення довідці про транспортні витрати від не зазначено: місце відправлення товару (місто, країна), маршрут слідування (через які країни їхав). Окрім того, відповідач зауважує, що фактура/інвойс не містить ні підпису ні печатки покупця ОСОБА_2 , а в порушення вимог ст.254 МК України даний документ поданий до митного оформлення на Іноземній мові без перекладу на українську мову. Митний орган у відзиві вказує, що декларантом до митного оформлення не подано документа про оплату оцінюваного товару, як це передбачено ч. 2 ст. 53 та ч. 1 ст. 368 МК України. А також, у відповідності до ч.3 ст. 53 МК України декларантом не надані додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару. Відповідач вважає оскаржуване рішення обґрунтованим та правомірним, а позовні вимоги безпідставними.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до фактури інвойсу (рахунок фактура) від 16.05.2023 № позивач придбав у фірми TRANS LUKS Ltd, Республіка Болгарія транспортний засіб: сідельний тягач VOLVO, модель - FH 2 X 2 Т, номер шасі НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення - 2011, об"єм 12777 см3., що був у використанні за ціною 6 000,00 Євро.

24 травня 2023 року, з метою митного оформлення ввезеного на територію України транспортного засобу, уповноваженою особою позивача до митного органу було подано митну декларацію 23UA14U7, в якій зазначено митну вартість за основним методом, за ціною договору в сумі 6400,00 Євро.

Разом з митною декларацією декларантом подано такі документи:

-фактура інвойс від 16.05.2023 № ;

-тимчасовий реєстраційний талон № 001302063 від 16.05.2023 року ;

-банківська платіжка № 12 від 16.05.2023 року;

-документ, що підтверджує вартість перевезення товару № б/н від 24.05.2023;

-міжнародну товарно-транспортну накладну (СМЯ) від 17.05.2023 року;

-сертифікат відповідності від 22.05.2023 року;

-паспорт громадянина України - ОСОБА_1 , НОМЕР_2 , виданий Новоград- Волинським МРВ УМВС України в Житомирській області;

-довідка про присвоєння ідентифікаційного номера від 27.12.2016 року;

- фото транспортного засобу;

-експортна декларація 23В0005700РР424626 від 17/05/2023 року.

Розглянувши надані декларантом документи відповідач 24.05.2023 року надіслав повідомлення за № 433059, що заявлена митна вартість є нижчою за митну вартість товару, митне оформлення яких вже здійснено та запропоновано надати додаткові документи, що підтверджують митну вартість товару, а саме :

договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов"язаними з договором (угодою,

контрактом) про поставку товару , митна вартість якого визначається ;

рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі

здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

висновки про вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізовані експертною

організацією;

копію митної декларації країни відправлення.

Декларант повідомив відповідача, що він надав вичерпний перелік документів за якими можна визначити митну вартість товару. З переліку запропонованих документів, щодо взаємовідносин з третіми особами він не може надати оскільки товар купувався безпосередньо у власника, а не через третіх осіб. Копія митної декларації країни відправлення надавалась декларантом при подачі декларації.

25.05.2023 відповідач надіслав на адресу декларанта позивача повідомлення про те що банківська квитанція від 16.05.2023 року за № 12 не може бути використана як документ, що підтверджує ціну, що була фактично сплачена за товар, оскільки не містить достатніх даних про товар, тобто дані, які б могли свідчити про те, що даний платіжний документ стосується оцінюваного товару та запропонував провести консультації.

За результатами вивчення поданих декларантом документів та проведених консультацій, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товару від 25.05.2023 , яким за резервним методом, ґрунтуючись на раніше визнаній (визначеній) митним органом митній вартості схожого товару за МД від 02.03.2023 визначено, що митна вартість ввезеного позивачем транспортного засобу становить 12 000,00 Євро.

У графі 33 вказаного рішення було зазначено обставини, що використовувались митним органом для визначення митної вартості, а саме:

- на виконання вимог Методичних рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Держмитслужби України від 01.07.2021 М» 476, митницею проведено порівняння, рівня заявленої митної вартості товару з інформацією, наявною в автоматизовані системі митного оформлення "Інспектор", а також з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено. За результатами перевірки встановлено, що заявлена митна вартість товарів є нижчою за вартість ввезених на митну територію України схожих товарів. За наданим рахунком-фактурою № від 16.05.2023 набуто право власності на товар (транспортний засіб);

- додатково надана квитанція про оплату від 16.56.2023 не може бути використана як документ, що підтверджує ціну, що була фактично сплачена за товар, оскільки не містить достатніх даних про товар, тобто дані, які б могли свідчити про те, що даний платіжний документ стосується оцінюваного товару. Також в даному платіжному документі інші банківські реквізити продавця та інша сума;

- відповідно до довідки про витрати на транспортування від 24.05.2023 витрати по доставці автомобіля до кордону України становлять 400,00 євро. Однак довідка не містить відомостей про маршрут слідування товару та/або місце відправлення товару;

- відомості з копії митної декларації країни відправлення №23BG005700AA424626 від 17.05.2023 не можуть бути використані для перевірки числових значень заявленої митної вартості у зв`язку із ненаданням митниці даного документа у перекладі на українську мову.

Також, у зв`язку з коригуванням митної вартості Житомирською митницею Держмитслужби 25.05.2023 прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA 101090/2023/000217.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини виникли у сфері митної справи і стосуються процедури визначення митної вартості товарів та правомірності рішень відповідача щодо коригування митної вартості товару, котрий імпортується на митну територію України, та регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012р. №4495-VI (зі змінами та доповненнями), відповідно до статті 49 якого митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.1 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

За приписами ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Як встановлено ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Отже, Митним кодексом України передбачено, та встановлено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Відповідно до ч.ч.3-5 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 Митного кодексу України).

Частиною 2 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до ч.6 ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Згідно зі ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно зі ст.58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

У графі 33 спірного рішення було зазначено обставини, що використовувались митним органом для визначення митної вартості, а саме:

- додатково надана квитанція про оплату від 16.05.2023 не може бути використана як документ, що підтверджує ціну, що була фактично сплачена за товар, оскільки не містить достатніх даних про товар, тобто дані, які б могли свідчити про те, що даний платіжний документ стосується оцінюваного товару. Також в даному платіжному документі інші банківські реквізити продавця та інша сума;

- відповідно до довідки про витрати на транспортування від 24.05.2023 витрати по доставці автомобіля до кордону України становлять 400,00 євро. Однак довідка не містить відомостей про маршрут слідування товару та/або місце відправлення товару;

- відомості з копії митної декларації країни відправлення №23BG005700AA424626 від 17.05.2023 не можуть бути використані для перевірки числових значень заявленої митної вартості у зв`язку із ненаданням митниці даного документа у перекладі на українську мову.

Суд не погоджується з такими висновками відповідача , з огляду на таке.

Щодо транспортних витрат.

Для митного оформлення та на вимогу митного органу декларантом надано довідку про транспортні витрати від 25.05.2023 у якій вказано: "Наступним інформую Вас, що транспорті витрати по доставці тягача сідельного, марки Vоlvo , модель FH; номер шасі - НОМЕР_3 ; до кордону України, складає 400 євро".

Верховний Суд в постанові від 31 травня 2019 року по справі №804/16553/14 (№К/9901/5149/18) зазначив, що законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, а тому такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Так, відповідачу була подана довідка про те, що витрати на доставку авто склали 400 євро.

Посилання митного органу на те, що інформація наявна у довідці про витрати на транспортування транспортного засобу позбавляє можливості перевірити достовірність декларування витрат на транспортування, є необґрунтованим, оскільки в наданих документах до митного оформлення транспортного засобу міститься інформація, що автомобіль слідував до кордону України.

Посилання митного органу на те, що інформація наявна у довідці про витрати на транспортування транспортного засобу від 24.05.2023 позбавляє можливості перевірити достовірність декларування витрат на транспортування, є необґрунтованим, оскільки в наданих документах до митного оформлення транспортного засобу міститься інформація, що автомобіль слідував до кордону України. Як слідує із міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) від

17.05.2023 товар рухався за маршрутом Болгарія (с.Струмяни, вул.Міжнародне шосе, 9 ТОВ "Транс Лукс") - Україна (кордон, пункт пропуску "Порубне-Сірет", митного посту Вадул-Сірет Чернівецької митниці).

Крім того МК України не визначено чіткого переліку документів, що можуть підтверджувати витрати на транспортування.

Положення п. 6 ч. 2 ст. 53 МКУ та Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599, не визначено вичерпного переліку документів, що надаються декларантом на підтвердження розміру витрат на транспортування товарів, відповідно, надані перевізником документи є допустимими доказами розміру таких витрат.

Якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідки про транспортні витрати є допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Така правова позиція викладена, зокрема, в пункті 2.11 Довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року, затвердженої Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 березня 2017 року № 2.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.09.2019 у справі №815/2501/18, від 22.08.2019 у справі №810/2784/18, який підлягає врахуванню у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, суд вважає помилковими та безпідставними висновки відповідача, що відомості про витрати на транспортування оцінюваного товару не базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, що позбавляє митний орган перевірити достовірність декларування витрат на транспортування, що відповідно до ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України є складовою митної вартості.

Враховуючи викладене, суд вважає, що митному органу до перевірки надано докази достовірності розміру декларування витрат на транспортування товару.

Щодо твердження митного органу, що додатково надана квитанція про оплату від 16.05.2023 не може бути використана як документ, що підтверджує ціну, що була фактично сплачена за товар, оскільки не містить достатніх даних про товар, тобто дані, які б могли свідчити про те, що даний платіжний документ стосується оцінюваного товару. Також в даному платіжному документі інші банківські реквізити продавця та інша сума.

Сторонами визнається, що товаром згідно МД23UA14U7 є сідельний тягач VOLVO, модель - FH 2 X 2 Т, номер шасі НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення - 2011, об"єм 12777 см3..

Декларантом, на підтвердження заявленої митної вартості товару було надано: фактуру - інвойс від 16.05.2023 та квитанцію від 16.05.2023.

Судом досліджено зазначені документи та встановлено, що квитанція від 16.05.2023 містить посилання на фактуру - інвойс від 16.05.2023 та суму за товар - 6000 євро, а реквізити банку отримувача коштів відповідають реквізитам, вказаним у квитанції від 24.05.2023.

Так отримувачем коштів зазначено безпосередньо Продавця транспортного засобу ТОВ "ТРАНС ЛУКС", підстава сплати є фактура інвойс № від 16.05.2023 року, внесена сума готівки - 6 000,00 грн. Також в зазначеній квитанції ідентифікаційний номер, банк, рахунок продавця не відрізняється від тих реквізитів, що зазначені в фактурі інвойсі, як стверджує відповідач.

Отже, є помилковим та таким, що спростовується належними доказами твердження митного органу, що квитанція про оплату не може бути використана як документ, що підтверджує ціну, що була фактично сплачена за товар.

Щодо посилань відповідача на незабезпечення позивачем перекладу документів, поданих до митного оформлення, суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 254 Митного кодексу України визначено, що документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Зі змісту зазначеної статті вбачається, що для митного оформлення можуть подаватися документи українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування та не передбачено обов`язку подання документів саме українською мовою.

Відповідачем під час розгляду справи не було надано пояснень стосовно того, чому німецька мова, якою були складені надані позивачем документи, не була розцінена в якості іноземною мови міжнародного спілкування. Крім того, відповідачем не було надано обґрунтування необхідності перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації (із зазначенням про те, які саме відомості необхідно перевірити або підтвердити).

У зв`язку з цим, суд ставиться критично до позиції відповідача щодо не підтвердження позивачем митної вартості товару у зв`язку з ненаданням ним перекладу українською мовою відповідних документів.

Відтак, на думку суду, подані позивачем до митного оформлення документи щодо ціни товару не викликають сумнівів у достовірності відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар.

Таким чином, сумніви щодо невірного визначення декларантом митної вартості товару, а також конкретні обставини та докази, які підтверджують такі сумніви, відповідачем зазначені та доведені не були.

Зазначені митницею у повідомленні декларанту та рішенні про коригування митної вартості зауваження та розбіжності, які стали підставою для витребування митницею додаткових документів та прийняття спірного рішення про коригування митної вартості, не можуть бути визнані об`єктивними, обґрунтованими та такими, що впливають на числові значення заявленої митної вартості.

По суті, вказані митним органом зауваження носять формальний характер, що у їх сукупності та окремо кожне не вказує на наявність підстав для коригування заявленої декларантом вартості товару.

Крім того, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.12.2018 у справі №815/228/176 щодо того, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, не доводить неправильність її визначення декларантом, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається у кожному конкретному випадку.

У постанові Верховного Суду від 21.08.2018 у справі №804/1755/17 міститься висновок про те, що сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що були розмитнені цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.

Верховний Суд, проаналізувавши вищенаведені норми права у постанові від 05.02.2019 у справі №816/1199/15-а, дійшов висновку, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною 2 статті 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

Однак, у оскаржуваному рішенні не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості. Окрім того, товар, який був розмитнений позивачем і товар, вказаний у митній декларації, як такий, що схожий не можна порівнювати, оскільки, на переконання суду, моделі транспортних засобів не ідентичні, а також відсутні дані щодо технічного стану, який може впливати на їх вартість.

У зв`язку з наведеним суд вважає, що доводи, які зазначені відповідачем у рішенні про коригування митної вартості, не є підставою для витребування додаткових документів у декларанта та для коригування заявленої ним митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності, або явні ознаки підробки. Відповідач не надав суду доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. А надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари. Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.

Критерії законності рішення владного суб`єкта викладені у приписах ч. 2 ст. 2 КАС України і обов`язок доведення дотримання цих критеріїв покладений на суб`єкта влади.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат.

Частиною 1. ст. 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 2206,24 грн.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати у вигляді сплаченого судового збору, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У прохальній частині позову представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Суд, розглянувши заяву представника позивача та клопотання представника відповідача, зазначає наступне.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що міститься у постанові від 09 травня 2023 року у справі № 340/9009/21, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктами 4, 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність")

Представництво інтересів позивача у Житомирському окружному адміністративному суді здійснював адвокат Чепура Ігор Володимирович.

До позову додано копії: ордеру серії АМ №1063841, договору №15-06/23 від 15.06.2023 про надання правничої допомоги.

У п. 4 договору вказано, що розмір гонорару адвокату становить 10000,00 грн. Строк виплати гонорару адвокату: 5000,00 грн до дня подачі позову до суду, 5000,00 грн протягом 10 календарних днів з дня відкриття провадження у справі.

Однак, до суду не додано жодного доказу понесення позивачем витрати на професійну правничу допомогу, а також не надано підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Крім того, заяв про неможливість надання доказів понесення витрат на правову допомогу до ухвалення судового рішення або прохання вирішення вказаного питання після його прийняття, від представника позивача чи позивача не надходило.

З урахуванням викладеного суд не вбачає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_4 ) до Житомирської митниці Державної митної служби України (вул. Перемоги, 25, м.Житомир,10003, ) про визнання протиправним та скасування рішення, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Житомирської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №UA101000/2023/000132/2 від 25.05.2023.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2206,24 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос