Справа № 340/19/24
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2024-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 квітня 2024 року м. Дніпросправа № 340/19/24
(суддя Дегтярьова С.В., м. Кропивницький)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року у справі №340/19/24 за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа - Міністерство юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 02 січня 2024 року звернувся до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), згідно з яким просить визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Загребельської Д.С. про закінчення виконавчого провадження від 24.11.2023 року, винесену під час примусового виконання виконавчого листа Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.07.2021 р. у справі №340/222/20 (виконавче провадження №728742490).

Позовна заява фактично обґрунтована тим, що судове рішення фактично не виконано, оскільки позивача фактично поновлено на неіснуючій посаді, що свідчить про формальне виконання судового рішення та не відповідає Конституційним правам позивача.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року позов задоволено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що державний виконавець, який здійснює примусове виконання судового рішення про поновлення стягувача на рівнозначній посаді, перед прийняттям постанови про закінчення виконавчого провадження з підстав повного виконання судового рішення, повинен встановити факт поновлення особи саме на рівнозначній посаді, з`ясувавши назву посади, на яку поновлюється стягувач, що є для державного виконавця обов`язком. Посилання ж третьої особи на те, що формулювання наказу про поновлення "поновити ОСОБА_1 з 26.12.2019 в Південно-Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Дніпро) на рівнозначній посаді" повністю відповідає резолютивній частині постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 09.06.2021 у справі №340/222/20 судом не прийнято зважаючи на те, що третьою особою не наведено правових норм, котрі зобов`язували її передрукувати дослівно зміст резолютивної частини рішення суду до наказу про поновлення. Поновлення на рівнозначній посаді означає визначення такої рівнозначної посади та поновлення наказом особи саме на такій посаді.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Міністерство юстиції України, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскаржило його до апеляційного суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що боржником рішення суду фактично виконано, оскільки стягувача допущено до роботи та визначено робоче місце, натомість ОСОБА_1 жодного разу не з`явився на визначене робоче місце та свою трудову книжку не надав. Також, скаржник зазначає про те, що позивачем пропущено десятиденний строк звернення до суду з цим позовом, оскільки позивач мав можливість ознайомитися з постановою про закінчення виконавчого провадження від 24.11.2023 року в день її прийняття шляхом використання ідентифікатору доступу до матеріалів виконавчого провадження в Автоматизованій системі виконавчого провадження.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, позивач зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09.06.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.10.2020 р. скасовано та прийнято нову постанову. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України "Про звільнення" від 23.12.2019 р. № 4178/к. Поновлено ОСОБА_1 в Південно-Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції на рівнозначній посаді з 26.12.2019 р. Стягнуто з Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.12.2020 р. по 09.06.2021 р. в розмірі 609037,49 грн. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах платежів за один місяць в сумі 41376,09 грн звернуто до негайного виконання.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.07.2021 р. у вступній, мотивувальній та резолютивній частинах постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 09.06.2021 року виправлено описку, де замість Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вважати вірним написання «Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)".

29.07.2021 року ОСОБА_1 видано виконавчий лист у справі №340/222/20, який останнім пред`явлено для примусового виконання до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.44, 58зв.).

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 26.09.2023 року відкрите виконавче провадження №72874249 (а.с.48.).

Вимогою державного виконавця від 23.10.2023 р. №37767 зобов`язано Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) протягом 5 робочих днів, з моменту отримання цієї вимоги державного виконавця вжити заходів, з метою фактичного виконання вимог виконавчого документу (а.с.51-52).

Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Дніпро) листом від 17.10.2023 року повідомлено головного державного виконавця про виконання рішення суду у справі №340/222/20 та надано копії наказів (а.с.53-54).

Так, наказом Міністерства юстиції України №1353/к від 24.08.2023 року "Про поновлення" скасовано наказ Міністерства юстиції України від 23.12.2019 р. №4178/к "Про звільнення". В наказі №1353/к від 24.08.2023 року дослівно вказано: "поновити ОСОБА_1 з 26 грудня 2019 року в Південно-Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Дніпро) на рівнозначній посаді" (а.с.55).

Також, наказом Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) №13-к від 30.08.2023 року "Про визначення робочого місця ОСОБА_1 " визначено робоче місце ОСОБА_1 , поновленому в Південно-Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Дніпро) на рівнозначній посаді, за наступною адресою: м. Кропивницький, вул. Театральна, 6/7, кабінет 207 (а.с.56).

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 24.11.2023 р. на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №340/222/20, виданого 29.07.2021 року Кіровоградським окружним адміністративним судом про поновлення ОСОБА_1 в Південно-Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Дніпро) на рівнозначній посаді з 26.12.2019 р. (а.с.11).

Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.129 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З огляду на ч.ч.2, 4 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII), який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону №1403-VIII).

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 поновлено з 26.12.2019 року в Південно-Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Дніпро) на «рівнозначній посаді».

При цьому Третім апеляційним адміністративним судом в постанові від 09.06.2021 року вказано, що згідно зі штатним розписом на 2019 року ПівденноСхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, затвердженого 04.11.2019 року, в управлінні налічувалося 2118 штатних посад, серед яких налічуються посади:

- першого заступника начальника міжрегіонального управління,

- заступника начальника міжрегіонального управління у Запорізькій області,

- заступника начальника міжрегіонального управління у Кіровоградській області,

- заступника начальника міжрегіонального управління начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області,

- заступника начальника міжрегіонального управління начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області,

- заступника начальника міжрегіонального управління начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області.

Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 357/13937/19 вказав, що повноваження щодо призначення працівника в порядку переведення на відповідну посаду, згідно із затвердженим штатним розписом в новоствореній юридичній особі, яка є правонаступником роботодавця, є винятковою компетенцією роботодавця і суд, як орган, що розглядає трудовий спір, не повинен і не може втручатись у здійснення дискреційних повноважень державного органу.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, державний виконавець, який здійснює примусове виконання судового рішення про поновлення стягувача на рівнозначній посаді, перед прийняттям постанови про закінчення виконавчого провадження з підстав повного виконання судового рішення, повинен встановити факт поновлення особи саме на рівнозначній посаді. Для цього, боржник повинен надати наказ, прийнятий компетентною та повноважною особою, про поновлення стягувача на роботі із обов`язковим зазначенням назви посади, на яку таку особу поновлено для того, щоб державний виконавець пересвідчився в тому, що стягувач поновлений саме на рівнозначній посаді в розумінні закону та рішення суду.

Натомість, як вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження від 24.11.2023 року, державним виконавцем не з`ясовано на якій посаді поновлено позивача, що спростовує доводи відповідача про фактичне виконання судового рішення.

Посилання відповідача та третьої особи на те, що наказом №13-к від 30.08.2023 р. ОСОБА_1 визначено робоче місце (м. Кропивницький, вул. Театральна, 6/7, кабінет 207) не є доказом поновлення на конкретній посаді, а є доказом визначення приміщення (кабінету), яке закріплене за ОСОБА_1 для виконання трудових обов`язків без вказання за якою саме посадою.

Також, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи скаржника відносно того, що ОСОБА_1 жодного разу не з`явився на визначене робоче місце та свою трудову книжку не надав, оскільки зазначені обставини не впливають на факт не виконання відповідачем судового рішення в частині поновлення позивача на конкретній посаді.

Слід зазначити й про безпідставність посилань скаржника на пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом, оскільки матеріали справи не містять доказів ознайомлення чи вручення позивачу постанови про закінчення виконавчого провадження від 24.11.2023 року в день її прийняття. При цьому, Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає обов`язку для стягувача щоденно знайомитися з виконавчим провадженням шляхом використання ідентифікатору доступу до матеріалів виконавчого провадження в Автоматизованій системі виконавчого провадження.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року у справі №340/19/24 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 23 квітня 2024 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов