Справа № 140/11952/23
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/11952/23 пров. № А/857/18476/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Запотічного І.І., Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року, ухвалене суддею Костюкевичем С.Ф. у м. Луцьку Волинської області у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі № 140/11952/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

29 травня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 59 від 06.02.2023 про відмову в перерахунку (переведенні) з пенсії по віку, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області перевести з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за Законом України «Про державну службу» з дати звернення (30.01.2023), зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи в органах державної податкової служби з 16.12.2003 по 01.05.2016 та з визначенням розміру пенсії відповідно до наданих із заявою довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Головним управлінням ДПС у Волинській області № 16/К/03-20-10-02-11 від 23.01.2023, № 15/К/03-20-02-10-11 від 23.01.2023 та № 26/К/03-20-10-02-12 від 27.01.2023.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 59 від 06.02.2023 в частині відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до стажу державної служби періоду роботи в органах державної податкової служби з 16.12.2003 по 01.05.2016.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період роботи в органах державної податкової служби з 16.12.2003 по 01.05.2016.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, позивач оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в цій частині.

Позивач вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що станом на 01.05.2016 її стаж державної служби складав 12 років 04 місяці 15 днів та після означеної дати вона надалі продовжувала працювати у органах податкової служби. На дату звернення до пенсійного органу із відповідною заявою позивач досягнула відповідного віку та перебувала на обліку у Рожищенському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області як отримувач пенсії за віком, призначеної відповідно до ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», загальний страховий стаж складає 41 роки 1 місяць 23 дні. Зазначені обставини та докази, що їх підтверджують, були досліджені судом, однак суд надав їм неправильну оцінку, виснувавши про відсутність підстав для переведення на пенсію за віком на заявлених умовах. Зауважує, що судом при ухваленні спірного рішення враховано правові висновки, викладені у пунктах 20,31 постанови Верховного Суду від 25.05.2023 у справі №580/3805/22, однак, на думку скаржника, такі неправильно судом першої інстанції розтлумачені.

Відповідачі подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористались, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 09.08.2022 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003.

30.01.2023 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про переведення на пенсію за віком за нормами Закону України «Про державну службу» № 889 від 10.12.2015, долучивши довідки про складові заробітної плати державного службовця видані Головним управлінням ДПС у Волинській області № 16/К/03-20-10-02-11 від 23.01.2023, № 15/К/03-20-02-10-11 від 23.01.2023 та № 26/К/03-20-10-02-12 від 27.01.2023.

Відповідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Мін`юсті України 27 грудня 2005 за №1566/11846 (далі-Порядок), заява про призначення (перерахунок) пенсії з доданими документами була розглянута за принципом екстериторіальності відділом перерахунків пенсій ГУ ПФУ у Київській області.

06.02.2023 рішенням ГУ ПФУ у Київській області № 59 позивачу було відмовлено у переході на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», у зв`язку з відсутністю необхідної кількості стажу державної служби. Пенсійним органом не зараховано до стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців період роботи позивача з 16.12.2003 по 01.05.2016 в територіальних органах ДПІ, тобто 12 років 04 місяці 16 днів.

Позивач, вважаючи таке рішення пенсійного органу протиправним, звернулась до суду за захистом свого порушеного права на належне пенсійне забезпечення.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що період державної служби ОСОБА_1 у податкових органах зараховується до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, а тому рішення пенсійного органу в частині відмови у зарахуванні спірного періоду є протиправним та підлягає скасуванню, а з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до стажу державної служби стаж роботи в органах державної податкової служби. Водночас суд виснував про недостатність стажу державної служби для переведення позивача на пенсію за віком відповідно до норм Закону України «Про державну службу».

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції зазначає на таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV в редакції, чинній на час винесення оскаржуваного рішення (далі - Закон №1058-IV).

01.05.2016 набув чинності Закон № 889-VIII, підпунктом 1 пункту 2 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення якого визнано таким, що втратив чинність, Закон України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993, № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно з ч.1ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII "Про державну службу" (далі - Закон № 3723-XII) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у державних службовців, які на день набрання чинності Законом 889-VIII займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, та осіб, які на день набрання чинності Законом 889-VIII мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абз.1 ч.1 ст. 28 Закону №1058-IV.

При цьому, вік особи визначається ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і складає 62 роки для чоловіків і 60 років для жінок.

Страховий стаж передбачений абз.1 ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і складає 35 років для чоловіків і 30 років для жінок.

Стаж державної служби для тих, хто на час досягнення зазначеного віку працював на посадах державних службовців становить не менш як 10 років, та не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016 відповідно до ст.90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІІ, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності вказаним Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності вказаним Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених у статті 25 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Такими умовами є вік та страховий стаж.

Таким чином, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.93 № 3723-XII і Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VIII, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII - 01.05.2016 зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.93 №3723-XII лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII, та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.93 № 3723-XII вік і страховий стаж.

Така правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у рішенні Верховного Суду від 04.04.2018 за результатом розгляду зразкової справи № 822/524/18.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

В розглядуваних правовідносинах єдиною підставою для відмови позивачу в переведенні на пенсію державного службовця стала відсутність у позивача стажу на посадах державної служби, необхідного для призначення пенсії відповідно до Закону №3723-ХІІ, а саме: не враховано періоди роботи позивача органах Державної податкової служби.

Суд першої інстанції ретельно дослідив подані сторонами докази та встановив, що відповідно до записів трудової книжки позивач у період з 16.12.200 по 20.01.2023 працювала в органах Державної податкової служби на різних посадах (а.с.14-41).

Із записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 03.08.1981 слідує, що:

-16.12.2003 згідно наказу № 75-о від 16.12.2003 прийнята в Ківерцівську міжрайонну державну податкову інспекцію на посаду головного державного податкового інспектора відділу оподаткування та документальних перевірок фізичних осіб (запис № 26);

-16.12.2003 прийнята на посаду головного державного податкового інспектора відділу оподаткування та документальних перевірок фізичних осіб на конкурсній основі (запис 26);

- 16.12.2003 прийняла присягу державного службовця (запис № 27);

- 27.01.2004 відповідно до наказу № 8-о від 27.01.2004 переведена на посаду державного податкового інспектора відділу оподаткування та документальних перевірок фізичних осіб групи оподаткування фізичних осіб (запис № 28);

- 31.08.2004 наказом № 32-о від 31.08.2004 звільнена з роботи в порядку переведенням Луцьку ОДПІ (запис № 29);

- 01.09.2004 ОСОБА_1 згідно наказу № 57-о від 01.09.2004 призначена на посаду державного податкового інспектора відділу справляння податків з фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб Луцької ОДПІ (запис № 30);

- 01.09.2005 відповідно до наказу № 178-о від 01.09.2005 переведена на посаду старшого державного податкового інспектора відділу оподаткування фізичних осіб (запис № 31);

- 21.11.2005 наказом № 295-о від 21.11.2005 переведена на посаду старшого державного податкового інспектора відділу оподаткування фізичних осіб (запис № 32);

- 11.01.2006 згідно наказу № 14-о від 11.01.2006 звільнена в порядку переведення у Ківерцівську міжрайонну Державну податкову інспекцію (запис № 33);

- 12.01.2006 відповідно до наказу № 36-о від 12.01.2006 призначена по переводу на посаду старшого державного податкового інспектора відділу оподаткування фізичних осіб Ківерцівської міжрайонної Державної податкової інспекції (запис № 34);

- 02.03.2012 наказом № 13-о від 02.03.2012 у зв`язку із реорганізацією Ківерцівської МДПІ призначена на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу оподаткування фізичних осіб Ківерцівської МДПІ (запис № 35);

- 25.06.2013 згідно наказу № 8-о від 25.06.2013 переведена на посаду старшого державного ревізора-інспектора відділу доходів і зборів з фізичних осіб Ківерцівської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Волинській області (запис № 35);

- 24.12.2014 відповідно до наказу № 22-о від 24.12.2014 у зв`язку з реорганізацією Ківерцівської ОДПІ та згідно постанови КМУ від 06.08.2014 року № 311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби» переведена на посаду старшого державного ревізора-інспектора відділу доходів і зборів з фізичних осіб Ківерцівської ОДПІ Головного управління ДФС у Волинській області (запис № 38);

- 20.01.2016 наказом № 78-о від 20.01.2016 переведена на посаду головного державного інспектора відділу податків і зборів з фізичних осіб Ківерцівської ОДПІ Головного управління ДФС у Волинській області (запис № 39);

- 27.04.2016 згідно наказу № 78-о від 27.04.2016 звільнена із займаної посади в порядку переведення до Ківерцівського відділення Луцької ОДПІ (запис № 40);

- 28.04.2016 відповідно до наказу № 148-о від 28.04.2016 у зв`язку зі змінами в структурі та штатному розписі Луцької ОДПІ призначена в порядку переведення на посаду головного державного ревізора-інспектора Ківерцівського відділення Луцької ОДПІ (запис № 41);

- 04.08.2016 - призначена на посаду головного державного ревізора-інспектора Ківерцівського відділення Луцької ОДПІ;

- 03.02.2017 призначена на посаду головного державного ревізора-інспектора Ківерцівського відділення Луцької ОДПІ;

- 17.05.2017 звільнена в порядку переведення в Головне управління ДФС у Волинській області;

- 18.05.2017 призначена в порядку переведення на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податків і зборів з фізичних осіб та єдиного внеску території обслуговування Луцької ОДПІ Управління податків і зборів з фізичних осіб;

- 02.10.2018 переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податків і зборів з фізичних осіб Ківерцівського управління;

- 03.09.2019 звільнена з посади в порядку переведення до Головного управління ДПС у Волинській області;

- 04.09.2019 призначена в порядку переведення на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податків і зборів з фізичних осіб Ківерцівського управління;

- 11.09.2020 у зв`язку із введенням в дію організаційної*структури та штатного розпису переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора Ківерцівського відділу податків і зборів з фізичних осіб та економічного аналізу управління податкового адміністрування;

- 21.12.2020 звільнена із займаної посади в порядку переведення;

- 22.12.2020 призначена в порядку переведення на посаду головного державного ревізор-інспектора Луцького відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок Управління податкового адміністрування фізичних осіб;

- 27.10.2021 у зв`язку зі змінами в штатному розпису посаду «головний державний ревізор-інспектор» перейменовано на «головний державний інспектор»;

- 09.09.2022 року переведена на посаду головного державного, інспектора Луцького відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок Управління оподаткування фізичних осіб;

- 20.01.2023 припинено державну службу та звільнено із займаної посади за власним бажанням у зв`язку з виходом державного службовця на пенсію, відповідно до п.7 ч. 1 ст.83, ст. 86 ЗУ «Про державну службу» та ст. 38 КЗпП України.

Також згідно записів трудової книжки позивач 16.12.2003 - прийняла присягу державного службовця, а 21.06.2004 їй присвоєно персональне звання інспектора податкової служби третього рангу, 26.06.2006 - присвоєно спеціальне звання інспектора податкової служби другого рангу, 02.07.2012 - присвоєно персональне звання інспектора податкової служби першого рангу, 30.12.2013 - присвоєно спеціальне звання інспектора податкової та митної служби першого рангу.

З рішення від 06.02.2023 вбачається, що ГУ ПФУ у Київській області, враховуючи дані трудової книжки позивача, не було зараховано періоди роботи ОСОБА_1 в податкових органах в періоди, коли їй було присвоєно спеціальні звання, зокрема, період з 16.12.2003 по 01.05.2016. Згідно рішення пенсійного органу, відсутні 20 років стажу на посадах віднесених до певної категорії, а відтак позивач не набула права на пенсію державного службовця.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на ту обставину, що в справі, яка розглядається, цей період трудової діяльності позивача є спірними.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04 грудня 1990 року №509-XII "Про державну податкову службу в Україні" (далі - Закон №509-XII), а з 12 серпня 2012 року - Податковий кодекс України.

За змістом ст.4 Закону №509-XII державна податкова адміністрація України, якій за змістом частин другої, третьої цієї статті підпорядковані державні податкові адміністрації в областях, а їм, у свою чергу, - відповідні державні податкові інспекції, є центральним органом виконавчої влади. Посадовою особою органу державної податкової служби за правилами статті 15 Закону №509-XII може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом державної податкової служби.

Правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, Законом №509-XII, а в частині, що не регулюється ним, - Законом №3723-ХІІ.

Згідно зі ст.6 Закону №509-XII видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету. При цьому, Законом №509-XII не було врегульовано питання пенсійного забезпечення посадових осіб державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, тому при вирішенні таких питань підлягають застосуванню положення статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Крім того, п.342.4 ст.342 ПК України передбачає, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Відповідно до абз.1, 2 п.344.1 ст.344 ПК України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Судом слушно наголошено на тому, що посадові особи державної податкової служби займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже, перебувають на державній службі та є державними службовцями.

За змістом п.6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII.

Згідно з п.8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності вказаним Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірному правовідносинах необхідно керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення стажу державної служби до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Суд апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції про те, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що період державної служби ОСОБА_1 у податкових органах зараховується до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 59 від 06.02.2023 в частині відмови зарахуванні до стажу державної служби періоду роботи в органах державної податкової служби з 16.12.2003 по 01.05.2016 є протиправним і підлягає скасуванню в цій частині, що має наслідком зобов`язання відповідача зарахувати стаж роботи за періоди роботи в органах Державної податкової служби до стажу державної служби.

Щодо позовної вимоги про визначення пенсійному органу зобов`язання перевести на пенсію за віком на заявлених вимогах, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

За змістом частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач досягла пенсійного віку визначеного статтею 26 Закону №1058-IV, станом на 01.05.2016 позивач займала посаду державної служби та мала необхідний страховий стаж та стаж служби, яка дає право на призначення державної пенсії, тобто не менше 10 років. Отже, стаж ОСОБА_1 на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, є достатнім для призначення їй пенсії відповідно до положень Закону України "Про державну службу". Тому, відмова позивачу в призначенні й виплаті пенсії державного службовця за віком є неправомірною.

Разом з тим, згідно висновків суду першої інстанції, позивачем не дотримано всіх трьох умов, необхідних для призначення пенсії за Законом України «Про державну службу», а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Водночас суд першої інстанції констатував, що у позивача станом на 01.05.2016 наявні понад 10 років стажу (12 років 04 місяці 16 днів). Також ОСОБА_1 на день звернення до ГУПФУ у Волинській області досягнула віку, що відповідає приписам ст.26 Закону №1058-IV.

Суд апеляційної інстанції вважає слушними покликання скаржника на невірне тлумаченнясудом першої інсьтанції висновків Верховного Суду, викладених у Постанові Верховного суду від 25.05.2023 у справі №580/3805/22.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковим посилання судом першої інстанції на згадані висновки суду касаційної інстанції, як на приклад іншого правозастосування, оскільки встановлені судом касаційної інстанції обставини у справі №580/3805/22 не відповідають розглядуваним у межах спірних правовідносин.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

У постанові від 19.05.2020 (справа №910/719/19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Встановлюючи обов`язковим при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, частина п`ята статті 242 КАС презюмує застосування норм права у подібних правовідносинах.

Проте аналіз постанови Верховного Суду, на висновки якого зроблено посилання судом першої інстанції, не дає підстав для висновку про те, що це рішення прийняте у справі, правовідносини у якій є подібними. У справі №580/3805/22 позивач у період з 1997 року по 2014 рік, працювала на різних посадах в Управлінні праці та соціального захисту населення та не займала станом на 01.05.2016 (дата набрання чинності Закону №889-VІІІ) посаду державної служби, а також та не мала 20 років стажу незалежно від того, чи працювала станом на 01.05.2016 на державній службі. Верховний Суд зазначив, що для правильного вирішення спору необхідно встановити, чи займала позивач станом на 01.05.2016 (дата набрання чинності Закону №889-VІІІ) посаду державної служби та який стаж державної служби вона мала станом на зазначену дату.

Натомість у даній справі позивач станом на 01.05.2016 працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, та час набрання чинності Законом № 889-VIII набула відповідний стаж на посаді державної служби понад 10 років, а також перед зверненням за призначенням пенсії за віком відповідно до норм Закону України «Про державну службу» продовжувала працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців.

Таким чином, колегія суддів суду апеляційної інстанції вказує, що висновки, викладені у постанові Верховного Суду не підлягають врахуванню при розгляді цієї справи, оскільки останні були прийняті не у подібних правовідносинах та за інших фактичних обставин, тому вказане не дозволяє аналогічно застосувати ті ж самі положення законодавства, та, відповідно, правову позицію.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 затверджено Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб (далі - Порядок №622).

Пунктом 2 Порядку № 622 передбачено, що згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу»:

-мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України;

-займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Згідно з п.4 Порядку № 622 пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому:

-посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби);

-розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні;

-у разі коли в осіб, зазначених в пункті 2 цього Порядку, станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 1 травня 2016 року, середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 1 травня 2016 року на кількість таких місяців. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні. При цьому для державних службовців, які звернулися за призначенням пенсії у травні 2016 року, а також для осіб, які не працювали починаючи з 1 травня 2016 року на посадах державної служби, сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається з розрахунку таких виплат за травень 2016 року як за повний місяць;

-матеріальна допомога та виплати, які нараховуються за період, що перевищує календарний місяць, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.

Відповідно до п. 5 Порядку № 622 форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики.

Форми довідок про заробітну плату для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» пенсії відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу», затверджені Постановою від 17.01.2017 № 1-3 Правління пенсійного фонду України (далі - Постанова №3-1).

Такими довідками є:

-про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років);

-про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією);

-про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.

Як підтверджується матеріалами справи, додані до заяви позивача про призначення пенсії довідки складені відповідно до вказаної постанови та відповідають затвердженій формі.

Відтак, згадані довідки є джерелом інформації про доходи позивача, що впливають на правильність обчислення пенсії.

Подані позивачем документи містять всю необхідну для переведення позивача на інший вид пенсії інформацію, тому доводи відповідача щодо недостатності відповідного страхового стажу як єдиної підстави для відмови у задоволенні заяви позивача спірним рішенням є необґрунтованими, а рішення пенсійного органу про відмову у перерахунку пенсії не відповідає критеріям правомірності, встановленим ч.2 ст.2 КАС України, що має наслідком його скасування.

Питання щодо порядку переведення (переходу) з одного виду пенсії на інший та питання призначення пенсії неодноразово проаналізовано у постанові Верховного Суду України від 31.03.2015 у справі №21-612а14, постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №317/4184/16-а; від 17.05.2019 у справі №511/777/17; від 11.07.2019 у справі №264/6292/16-а; від 10.10.2019 у справі №520/7533/17; від 13.02.2020 у справі №263/3478/17; від 17.07.2020 у справі №335/13894/16-а, в яких суди дійшли висновку, що, якщо особа отримувала пенсію на підставі одного закону (наприклад, Закону України "Про прокуратуру") та виявила бажання перейти на пенсію за іншим законом (наприклад, на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"), зазначені правовідносини слід розцінювати як нове призначення пенсії. У іншому ж випадку, якщо такий перехід відбувся в рамках одного закону - Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", вказані правовідносини є переведенням на пенсію в рамках одного закону.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає, що станом на дату виникнення спірних правовідносин позивач отримує пенсію за віком, яка їй обчислюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому, позивач має право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

Виходячи з наведеного, належним способом відновлення порушених прав, свобод та інтересів, за захистом яких позивач звернувся до суду, слід вважати визначення Головному управлінню Пенсійного фонду України у Волинській області (територіальному органу, у якому позивач перебуває на обліку) зобов`язання призначити ОСОБА_1 пенсію державного службовця відповідно до пункту 12 розділу XI Закону № 889-VIII та статті 37 Закону № 3723-ХІІ, здійснивши нарахування і виплату пенсії (з урахуванням виплачених сум) на підставі довідок про складові заробітної плати державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), виданих Головним управлінням ДПС у Волинській області № 16/К/03-20-10-02-11 від 23.01.2023, № 15/К/03-20-02-10-11 від 23.01.2023 та № 26/К/03-20-10-02-12 від 27.01.2023.

Крім того, ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058 передбачає, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду, тому враховуючи ту обставину, що позивач із заявою про призначення пенсії звернулася до пенсійного органу 30 січня 2023 року, саме з цієї дати позивач набула право на призначення пенсії на заявлених умовах.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколудо Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.

Слід зазначити, що обраний судом апеляційної інстанції спосіб задоволення позовних вимог позивача не буде втручанням в дискреційні повноваження відповідача, оскільки адміністративний суд у такий спосіб не підміняє інший орган державної влади, зокрема, шляхом обрахунку кількості років з урахуванням спірного періоду, а вказує на визначення відповідачу зобов`язання вчинити кореспондуючі праву на належне пенсійне забезпечення позивача дії.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання розподілу судових витрат регламентоване статтею 139 КАС України, частина 6 якої вказує, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративну справу на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору (п.1, п.2 ч.9 ст.139 КАС України).

Відповідно до ст.322 КАС України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки документально підтвердженими судовими витратами позивача є сплачений судовий збір, розмір якого є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у сумі 2684,00 грн, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що такі підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року у справі № 140/11952/23 скасувати в частині відмови в задоволенні позову та прийняти нову постанову в цій частині.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 59 від 06.02.2023 в частині відмови ОСОБА_1 в перерахунку (переведенні) з пенсії по віку, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 30.01.2023 з урахуванням наданих із заявою довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Головним управлінням ДПС у Волинській області, № 16/К/03-20-10-02-11 від 23.01.2023, № 15/К/03-20-02-10-11 від 23.01.2023 та № 26/К/03-20-10-02-12 від 27.01.2023.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі у розмірі 1342,00 (одна тисяча триста сорок дві) грн сплаченого судового збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі у розмірі 1342,00 (одна тисяча триста сорок дві) грн сплаченого судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді І. І. Запотічний
Р. Б. Хобор