Справа № 560/13554/23
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2024-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/13554/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Матущак В.В.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

23 квітня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Смілянця Е. С. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу(недоїмки), зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

25.07.2023 позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №ф-5960-17-у від 13.12.2021, видану ГУ ДПС України у Хмельницькій області.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС в Хмельницькій області про сплату боргу (недоїмки) №ф-5960-17-у від 13.12.2021.

Стягнуто з Головного управління ДПС в Хмельницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що за обліковими даними інтегрованої картки платника податків станом на 03.08.2023 загальна сума заборгованості ОСОБА_1 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування становить 29469,84 грн, в т.ч. недоїмка 17157,58 грн, залишок несплаченої пені 12312,26 грн. Органом державної виконавчої служби було проведено стягнення заборгованості на загальну суму 15127,50 грн.

Отже, на думку апелянта, ОСОБА_2 несвоєчасно сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як фізичною особою-підприємцем за 2017-2020 року, у зв`язку з чим податковим органом у порядку та в строки, встановлені Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.12.2021 №Ф-5960-17.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно витягу з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований, як фізична особа-підприємець з 08.12.2016, вид діяльності: 49.32 - надання послуг таксі.

16.03.2020 проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності за його рішенням.

За обліковими даними інтегрованої картки платника податків, станом на 03.08.2023, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування становить 29469,84 грн., в т.ч. недоїмка 17157,58 грн., залишок несплаченої пені 12312,26 грн.

Заборгованість виникла за рахунок несплачених поточних нарахувань, а саме: за 2 квартал 2017-2112,00 грн., 3 квартал 2017 - 2112,00 грн., 4 квартал 2017 - 2112,00 грн.; 1 квартал 2018 - 2457,18 грн., 2 квартал 2018 - 2457,18 грн., 3 квартал 2018 - 2457,18 грн., 4 квартал 2018 - 2457,18 грн.; 1 квартал 2019 - 2754,18 грн., 2 квартал 2019 - 2754,18 грн., 3 квартал 2019 - 2754,18 грн., 4 квартал 2019 - 2754,18 грн., 1 квартал 2020 - 2078,12 грн.

Також сума заборгованості складається із нарахувань згідно рішень про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску:

№ від 28.06.2019 штрафна санкція 244,69 грн., пеня - 0 грн.;

№ від 28.06.2019 штрафна санкція 0 грн., пеня - 841,92 грн.;

№ від 11.10.2019 штрафна санкція 264,24 грн., пеня -930,37 грн.;

№ від 18.11.2019 штрафна санкція 351,09 грн., пеня - 1332,41 грн.;

№0/11154/2405 від 28.09.2021 штрафна санкція 2080,80 грн., пеня - 8842,08 грн.;

№0/12059/2405 від 23.10.2021 штрафна санкція 84,70 грн. пеня - 365,48 грн.

На виконанні в Кам`янець-Подільському відділі державної виконавчої служби у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебуває виконавче провадження АСВП№70056124 по примусовому виконанню Вимоги про сплату боргу (недоїмки), виданої Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області 13.12.2021, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 29469,84 грн.

11.10.2022 державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

14.11.2022 державним виконавцем винесена постанова звернення стягнення на кошти на рахунках боржника.

19.05.2023 державним виконавцем була винесена постанова про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій.

Виконавче провадження АСВП№60441907 по примусовому виконанню Вимоги про сплату боргу (недоїмки), виданої Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області 11.05.2019 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 12582,90 грн. було закрите 16.06.2020 згідно пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку із повним фактичним виконанням.

При цьому, ОСОБА_1 з 04.06.2018 є найманим працівником, працевлаштувався водієм до КНП "Багатопрофільна центральна районна лікарня" Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області.

Позивач, вважаючи вимогу про сплату боргу (недоїмки) №ф-5960-17-у від 13.12.2021 (ВП №70056124) протиправною та незаконною через неприведення контролюючим органом до відповідності інтегрованої картки платника податків та виключення суми боргу, визначену у вимозі про сплату боргу (недоїмки) №ф-5960-17-у від 13.12.2021, звернувся з адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції врахував висновку, викладені в постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №440/2149/19, згідно яких особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Враховуючи вказані вище висновки суду касаційної інстанції, суд встановив, що за обліковими даними інтегрованої картки платника податків, станом на 03.08.2023, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування становить 29469,84 грн., в т.ч. недоїмка 17157,58 грн., залишок несплаченої пені 12312,26 грн.

При цьому, суд вказав, що позивач з 04.06.2018 є найманим працівником, так як був працевлаштований водієм до КНП "Багатопрофільна центральна районна лікарня" Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. Однак, за вказаний період позивачу як фізичній особі-підприємцю, здійснювалось нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно наданих до суду доказів, з 28.06.2022 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі, що підтверджується військовим квитком та довідкою №482 від 06.6.2023.

Аналізуючи викладені обставини, суд першої інстанції вказав, що Закон №2464-VI не містить норм щодо обов`язку фізичної особи - підприємця сплачувати єдиний внесок у разі, коли такою особою фактично не ведеться підприємницька діяльність.

Факт державної реєстрації фізичною особою індивідуальної підприємницької діяльності не зобов`язує таку особу до активного її ведення.

Крім того, Законом №2464-VI не визначено обов`язку фізичної особи-підприємця сплачувати єдиний внесок за себе самостійно у разі, коли така особа не веде підприємницьку діяльність, а у разі працевлаштування найманим працівником за трудовим договором, єдиний внесок за особу сплачує роботодавець.

Зважаючи на те, що основоположним принципом збору єдиного внеску є обов`язковість законодавчого визначення умов і порядку його сплати, відсутність у законі конкретної вказівки на необхідність сплати єдиного внеску у вищеописаному випадку свідчить на користь висновку про відсутність у позивача обов`язку з його сплати.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску за спірний період та, у зв`язку з чим нарахування штрафних санкції та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску є протиправною.

Отже, суд першої інстанції вказав, що Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області безпідставно сформовано вимогу №ф-5960-17-у від 13.12.2021 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, штрафних санкцій та пені загалом у розмірі 29469,84 грн, у зв`язку з чим вимога Головного управління ДПС у Хмельницькій області про сплату боргу (недоїмки) №ф-5960-17-у від 13.12.2021 підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України щодо відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону № 2464-VI від 10.12.2020 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Так, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі-ПК України) самозайнята особа платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю працівник це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI основне місце роботи - місце роботи, де працівник працює на підставі укладеного трудового договору, та визначене ним як основне згідно з поданою заявою (до відкликання) та відомостями, що обліковуються в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру на її підставі.

Як передбачено пунктами 2, 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;

недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

За змістом статті 2 Закону №2464 його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктами 3 і 10 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI надано визначення таким поняттям:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абзацом першим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464 до платників єдиного внеску віднесено також й фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 та пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

- для платників, зазначених у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

У той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464 не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове регулювання дає підстави для висновку, що з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Тобто, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19.

Отже, надаючи оцінку викладеному, колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи підлягають дослідженню обставини щодо наявності у позивача статусу фізичної особи-підприємця, здійснення ним підприємницької діяльності та отримання ним доходу у періоді, за який податковим органом нарахований єдиний внесок, а також нараховування та сплата роботодавцем за позивача, як за застраховану особу, єдиного внеску в розмірі не меншому мінімального страхового внеску на місяць.

Так, з матеріалів справи встановлено, що в період з 08.12.2016 по 16.03.2020 позивач був зареєстрований фізичною особою-підприємцем.

В свою чергу, звертаючись з адміністративним позовом позивач просить скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.12.2021 №Ф-5960-17-53У, зі змісту якої встановлено, що за позивачем рахується заборгованість у сумі 29 469,84 грн., з яких: 14 132,06 грн. недоїмка, 3 025,52 грн. штраф та пеня 12 312,26 грн.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи документів, які б підтверджували факт наявності у позивача станом на момент прийняття спірної вимоги податкового боргу, окрім наданої позивачем до матеріалів справи податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.12.2021 №Ф-5960-17-53У, судом апеляційної інстанції ухвалою від 10.04.2024 витребувано у податкового органу наступні документи:

- детальний обґрунтований розрахунок суми боргу згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.12.2021 №Ф-5960-17;

- копію рішень про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску: № від 28.06.2019 штрафна санкція 244,69 грн, пеня - 0 грн; № від 28.06.2019 штрафна санкція 0 грн, пеня - 841,92 грн; № від 11.10.2019 штрафна санкція 264,24 грн, пеня -930,37 грн; № від 18.11.2019 штрафна санкція 351,09 грн, пеня - 1332,41 грн; №0/11154/2405 від 28.09.2021 штрафна санкція 2080,80 грн, пеня - 8842,08 грн; №0/12059/2405 від 23.10.2021 штрафна санкція 84,70 грн, пеня - 365,48 грн.

- детальний обґрунтований розрахунок штрафу і пені відповідно до рішень № від 28.06.2019, № від 28.06.2019, № від 11.10.2019, № від 18.11.2019, №0/11154/2405 від 28.09.2021, №0/12059/2405, №0/12059/2405 від 23.10.2021;

- копію вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 №Ф5960-17;

- детальний обґрунтований розрахунок суми боргу згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 №Ф5960-17;

- відомості, які свідчать про стягнення заборгованості в рахунок погашення боргу згідно вимоги від 11.05.2019 №Ф5960-17 з відповідним відображенням в інтегрованій картці платника податку.

- зворотній бік інтегрованої картки платника податку на ОСОБА_1 з єдиного соціального внеску з повним описом графи "Опис операції" за весь період перебування на обліку як платника ЄСВ;

- детальний розрахунок включених у вимогу про сплату боргу сум недоїмки, штрафу та пені з обов`язковим зазначенням періоду виникнення таких сум з посиланням на дані ІКП.

На виконання вимог ухвали суду 15.04.2024 податковим органом надано обґрунтування, які фактично дублюють зміст відзиву на адміністративний позов та апеляційної скарги, згідно яких ОСОБА_1 несвоєчасно сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як фізичною особою-підприємцем за 2017-2020 роки, а тому у разі несвоєчасної плати самостійно визначеного зобов`язання такі особи несуть відповідальність відповідно до Закону №2464.

При цьому, апелянт вказав, що згідно облікових даних платника станом на 12.04.2024 заборгованість з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відсутня, оскільки в період з жовтня 2023 року по квітень 2024 року в межах виконавчого провадження стягнено 20 284,02 грн, та самостійно погашено борг в сумі 9 185,82 грн.

Також, до вказаних пояснень контролюючим органом надано наступні документи:

- копію вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 №Ф5960-17;

- розрахунок суми недоїмки ФОП ОСОБА_1 ;

- витяг з ІКП за весь період існування боргу;

- копії рішень про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску: № від 28.06.2019 штрафна санкція 244,69 грн, пеня - 0 грн; № від 28.06.2019 штрафна санкція 0 грн, пеня - 841,92 грн; № від 11.10.2019 штрафна санкція 264,24 грн, пеня -930,37 грн; № від 18.11.2019 штрафна санкція 351,09 грн, пеня - 1332,41 грн; №0/11154/2405 від 28.09.2021 штрафна санкція 2080,80 грн, пеня - 8842,08 грн; №0/12059/2405 від 23.10.2021 штрафна санкція 84,70 грн, пеня - 365,48 грн. - детальний обґрунтований розрахунок штрафу і пені відповідно до рішень № від 28.06.2019, № від 28.06.2019, № від 11.10.2019, № від 18.11.2019, №0/11154/2405 від 28.09.2021, №0/12059/2405, №0/12059/2405 від 23.10.2021 з доказами про їх направлення.

Надаючи оцінку вказаним документам, колегія суддів зазначає наступне.

Так, зі змісту ІКП ФОП ОСОБА_1 , судом встановлено, що в період з 20.01.2017 по 24.03.2017 позивачем сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 2112,00 грн.

В подальшому, податковим органом в автоматичному режимі здійснювалось нарахування позивачу ЄСВ в період з 19.07.2017 по 21.04.2020, а саме: за 2 квартал 2017-2112,00 грн, за 3 квартал 2017 - 2112,00 грн, за 4 квартал 2017 - 2112,00 грн; за 1 квартал 2018 - 2457,18 грн, за 2 квартал 2018 - 2457,18 грн, за 3 квартал 2018 - 2457,18 грн, за 4 квартал 2018 - 2457,18 грн; за 1 квартал 2019 - 2754,18 грн, за 2 квартал 2019 - 2754,18 грн, за 3 квартал 2019 - 2754,18 грн, за 4 квартал 2019 - 2754,18 грн, за 1 квартал 2020 - 2078,12 грн.

Судом встановлено, що за даними інтеграційної картки платника податку, станом на 19.01.2018 за позивачем обліковувався податковий борг в сумі 6336 грн, станом на 19.04.2018 8793,18 грн, станом на 19.07.2018 11250,36 грн.

Враховуючи відсутність відомостей про сплату позивачем єдиного соціального внеску у вказаний період, колегія суддів вважає, що контролюючим органом правомірно нараховано недоїмку по сплаті ЄСВ за період з квітня 2017 року по травень 2018 року включно, про що свідчить прийнята податковим органом вимога про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 на суму 12 582,90 грн.

В свою чергу, згідно відповідного розрахунку сум недоїмки позивача по ЄСВ, який складено податковим органом, в межах виконавчого провадження №60441907 державним виконавцем було проведено стягнення заборгованості на загальну суму 15 127,50 грн, що свідчить про виконання позивачем обов`язку по сплаті єдиного внеску в примусовому порядку.

Щодо доводів апеляційної стосовно нарахування позивачу недоїмки по сплаті ЄСВ за період з червня 2018 року по березень 2020 року включно (1 квартал 2020 року), колегія суддів вважає за необхідне вказати, що зі змісту довідки КНП «Багатопрофільна центральна районна лікарня» Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області від 17.07.2023 №23, наданої позивачем до матеріалів справи, встановлено, що згідно наказу №44 від 04.06.2018, ОСОБА_1 працював на посаді водія автотранспортних засобів; згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.06.2022 №158 позивач призваний на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_2 .

Як вбачається зі змісту довідок про заробітну плату позивача за період з червня 2018 року по липень 2022 року включно, роботодавцем з заробітної плати позивача утримувався податок на доходи з фізичних осіб та військовий збір протягом вказаного періоду.

Тобто, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податковим органом неправомірно нараховано позивачу як фізичній особі-підприємцю єдиний внесок за період з червня 2018 року по квітень 2020 року, оскільки позивач у вказаний період був найманим працівником та відповідно роботодавцем за позивача сплачувався податок на доходи з фізичних осіб, що свідчить про протиправність спірної податкової вимоги в частині нарахування сум недоїмки по сплаті єдиного внеску за період з червня 2018 року по 1 квартал 2020 року.

Крім того, щодо нарахування штрафної санкції в сумі 3025,52 грн та пені в сумі 12 312,26 грн згідно прийнятих податковим органом рішень про застосування штрафних санкцій № від 28.06.2019, № від 28.06.2019, № від 11.10.2019, № від 18.11.2019, №0/11154/2405 від 28.09.2021, №0/12059/2405, №0/12059/2405 від 23.10.2021, суми яких визначені в податковій вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 13.12.2021 №Ф-5960-17У, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено зі змісту рішення № від 28.06.2019 позивачу нараховано пеню у розмірі 841,92 грн, з яких за період з 20.07.2017 по 26.06.2019 в сумі 385,80 грн, за період з 20.07.2017 по 23.05.2019 в сумі 456,12 грн.

Згідно рішення № від 28.06.2019 позивачу нараховано штрафну санкцію на суму 244,69 грн, з яких за період з 20.07.2017 по 23.05.2019 в розмірі 135,55 грн, з 20.07.2017 по 26.06.2019 в розмірі 109,44 грн.

Згідно рішення № від 18.12.2019, позивачу нараховано штрафну санкцію на суму 351,09 грн. та пеню - 1332,41 грн. Так, штрафну санкцію нараховано за період з 20.10.2017 по 21.11.2019 в розмірі 335,88 грн, за період з 20.01.2018 по 21.11.2019 в розмірі 15,21 грн. Пеню нараховано за період з 20.10.2017 по 21.11.2019 в розмірі 1281,38 грн, за період з 20.01.2018 по 21.11.2019 в розмірі 51,03 грн.

Згідно рішення № від 11.10.2019, позивачу нараховано штрафну санкцію на суму 264,24 грн. та пеню -930,37 грн. Так, штрафну санкцію нараховано за період з 20.07.2017 по 08.08.2019 в розмірі 39,63 грн, за період з 20.07.2017 по 09.07.2019 в розмірі 138,09 грн, за період з 20.10.2017 по 08.08.2019 в розмірі 86,52 грн. Пеню нараховано за період з 20.07.2017 по 08.08.2019 в розмірі 148,60 грн, за період з 20.0.2017 по 09.07.2019 в розмірі 497,12 грн, за період з 20.10.2017 по 08.08.2019 в розмірі 284,65 грн.

Згідно рішення №0/12059/2405 від 23.10.2021 позивачу нараховано штрафну санкцію на суму 84,70 грн та пеню - 365,48 грн. Так, штрафну санкцію нараховано за період з 22.01.2019 по 02.06.2021 в розмірі 84,70 грн. Пеню нараховано за період з 22.01.2019 по 02.06.2021 в розмірі 365,18 грн.

Згідно рішення №0/11154/2405 від 28.09.2021 позивачу нараховано штрафну санкцію на суму 2080,80 грн. та пеню - 8842,08 грн. Так, штрафну санкцію нараховано за період з20.10.2018 по 11.05.2021 в розмірі 102,16 грн, з 20.04.2018 по 30.10.2018 в розмірі 34,32 грн, з 20.07.2018 по 15.01.2021 в розмірі 106,05 грн, з 20.04.2018 по 07.09.2020 в розмірі 48,83 грн, з 20.07.2018 по 03.12.2020 в розмірі 125,33 грн, з 20.01.2018 по 04.06.2020 в розмірі 103,30 грн, з 20.10.2018 по 03.03.2021 в розмірі 210,55 грн, з 20.07.2018 по 11.11.2020 в розмірі 149,15 грн, з 20.01.2018 по 13.05.2020 в розмірі 151,05 грн, з 20.10.2018 по 08.02.2021 в розмірі 132,91 грн, з 20.04.2018 по 07.08.2020 в розмірі 170,53 грн, з 22.01.2019 по 11.05.2021 в розмірі 199,29 грн, з 20.07.2018 по 30.10.2020 в розмірі 110,91 грн, з 20.10.2018 по 05.01.2021 в розмірі 45,82 грн, з 20.04.2018 по 09.07.2020 в розмірі 170,53 грн, з 20.01.2018 по 07.04.2020 в розмірі 152,24 грн, з 20.04.2018 по 04.06.2020 в розмірі 67,23 грн. Пеню нараховано за період з 20.01.2018 по 04.06.2020 в розмірі 447,80 грн, з 20.01.2018 по 07.04.2020 в розмірі 615,82 грн, з 20.01.2018 по 13.05.2020 в розмірі 640,72 грн, з 20.04.2018 по 04.06.2020 в розмірі 264,20 грн, з 20.04.2018 по 07.08.2020 в розмірі 717,08 грн, з 20.04.2018 по 07.09.2020 в розмірі 212,89 грн, з 20.04.2018 по 09.07.2020 в розмірі 692,35 грн, з 20.04.2018 по 30.10.2020 в розмірі 158,71 грн, з 20.07.2018 по 03.12.2020 в розмірі 543,93 грн, з 20.07.2018 по 11.11.2020 в розмірі 630,90 грн, з 20.07.2018 по 15.01.2021 в розмірі 483,07 грн, з 20.07.2018 по 30.10.2020 в розмірі 462,08 грн, з 20.10.2018 по 03.03.2021 в розмірі 911,66 грн, з 20.10.2018 по 08.02.2021 в розмірі 560,22 грн, з 20.10.2018 по 11.05.2021 в розмірі 477,01 грн, з 20.10.2018 по 15.01.2021 в розмірі 187,62 грн, з 11.01.2019 по 11.05.2021 в розмірі 838,02 грн.

Надаючи оцінку вказаним рішенням та періодам, за які податковим органом нараховано штрафну санкцію та пеню в розрізі встановлених обставин справи щодо відсутності обов`язку позивача сплачувати єдиний внесок за період з 01.06.2018, колегія суддів вважає, що відповідачем безпідставно включено до розрахунку суми штрафу та пені періоди, за які у позивача був відсутній обов`язок щодо сплати ЄСВ.

Таким чином, оскільки суд позбавлений можливості здійснити обрахунок штрафної санкції та пені з урахуванням встановлених у справі обставин та суми, стягнутої в межах виконавчого провадження, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.12.2021 №Ф-5960-17У.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів наголошує, що ч. 2 ст. 44 КАС України визначено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно вимог ч. 5 ст. 44 КАС України, учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

В свою чергу, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, апелянтом жодним чином не підтверджено обставини, якими він обґрунтовує заявлені в апеляційній скарзі вимоги.

При цьому, апеляційна скарга фактично дублює зміст поданого в суді першої інстанції відзиву на адміністративний позов. Інших доводів, які б свідчили про правомірність аргументів податкового органу, мотивувальна частина апеляційної скарги не містить, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Смілянець Е. С. Полотнянко Ю.П.