Справа № 260/8842/23
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2024-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 квітня 2024 року м. Ужгород№ 260/8842/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (вул. Хмельницьке Шосе, буд. 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21100, ) про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (далі - відповідач), яким просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області № 37 від 04.08.2023 року щодо відмови у призначенні пенсії за віком;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати до трудового стажу період роботи в Кооперативі «Ініціатор» з 03.09.1988 р. по 20.11.1990 р. та з 22.11.1990 р. по 25.12.1994 р. та з урахуванням повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.07.2022 року;

3) справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження;

4) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 2 147,20 грн. (дві тисячі сто сорок сім гривень 20 коп.).

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує наступним. 08 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління пенсійного фонду України у Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі частини другої статті 26 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як особа якій у 2021 році виповнилося 60 років при наявності страхового стажу не менше 28 років. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпровській області від 15 липня 2022 року № 13 (за принципом екстериторіальності впровадженим постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Мін`юсті 16.03.2021 за № 339/35961) позивачеві відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки заявник не набув необхідного страхового стажу. Дане рішення заявником було оскаржено в судовому порядку та Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 червня 2023 року у справі № 260/2172/23 його позов було задоволено частково, скасовано Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпровській області від 15 липня 2022 року № 13 та зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України у Закарпатській області повторно прийняти та розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, подану ним 08 липня 2022 року. З врахуванням цього, 27 липня 2023 року позивач повторно звернувся до Головного управління пенсійного фонду України у Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі частини другої статті 26 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 р.. Так, за записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 25.07.1981 р. страховий стаж позивача становить 32 роки 7 місяців 22 дні. Отже позивач має право на призначення пенсії за віком. Однак, Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 04 серпня 2023 року за № 37 (за принципом екстериторіальності впровадженим постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Мін`юсті 16.03.2021 за № 339/35961) позивачеві знову відмовлено у призначенні пенсії за віком з тих самих причин, оскільки заявник не набув необхідного страхового стажу.

За змістом відповідного рішення, страховий стаж особи становить 26 років 4 місяці 7 днів. До страхового стажу не зарахований період роботи з 03.09.1988 р. по 20.11.1990 р. та з 22.11.1990 р. по 25.12.1994 р., оскільки відсутні дані на підставі яких було прийнято та звільнено з роботи. Тобто позивачу до страхового стажу не зараховано більше шести років. Відповідачем зазначено, що для зарахування періоду роботи з 03.09.1988 р. по 20.11.1990 р. та з 22.11.1990 р. по 25.121994 р заявнику необхідно надати уточнюючу довідку з підприємства або архівної установи. Позивач вважає, що органами Пенсійного фонду грубо порушуються його права на призначення та отримання пенсії, що й стало підставою для звернення останнього з даним позовом до суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачеві в разі заперечення проти позову подати до суду письмовий відзив.

Так, представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив та просив у задоволенні позову відмовити, аргументуючи безпідставністю такого. Зокрема, зазначив, що відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058, право на призначення пенсії за віком мають особи, які у період з 01.01.2021 по 31.12.2021 року досягли віку 60 років та набули страховий стаж - від 28 років. Законом №1058, який набув чинності з 01.01.2004 року, запроваджено поняття «страховий стаж». Статтею 24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Трудовий стаж (загальний) - це періоди офіційної трудової діяльності, що підтверджуються записами в трудовій книжці. 27 липня 2023 року позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. Згідно з підпунктом 4.2 розділу 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок 22-1) встановлено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. З огляду на це, рішення за результатом розгляду вказаної заяви приймалося Головним управлінням Пенсійного фонду у Вінницькій області.

За результатом розгляду документів, до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 03.09.1988 року по 20.11.1990 року та з 22.11.1990 року по 25.12.1994 року, оскільки відсутні дані, на підставі яких було прийнято та звільнено позивача з роботи. Таким чином, страховий стаж ОСОБА_1 склав 26 років 4 місяці 7 днів, чого недостатньо для призначення пенсії за віком в 60 років. Виходячи із зазначеного, Головним управлінням прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 04 серпня 2023 року з огляду на відсутність необхідної тривалості страхового стажу.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 08 липня 2022 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Вказана заява позивача, відповідно до принципу екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань, була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яке рішенням № 13 від 15 липня 2022 року відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Дане рішення заявником було оскаржено в судовому порядку та Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 червня 2023 року у справі № 260/2172/23 його позов було задоволено частково, зокрема: визнано протиправним та скасовано Рішення № 13 від 15 липня 2022 року Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно прийняти з дотриманням вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого Постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1 заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, подану ним 08 липня 2022 року.

З врахуванням вищезазначеного, 27 липня 2023 року позивач повторно звернувся до Головного управління пенсійного фонду України у Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі частини другої статті 26 Закону України № 1058-IV 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як особа якій у 2021 році виповнилося 60 років при наявності страхового стажу не менше 28 років.

Однак, Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 04 серпня 2023 року за № 37 позивачеві повторно відмовлено у призначенні пенсії за віком з тих самих причин, оскільки заявник не набув необхідного страхового стажу.

Так, відповідно до такого рішення страховий стаж ОСОБА_1 становить 26 років 4 місяці 7 днів, при необхідному 28 рік. При цьому до страхового стажу не зараховано період роботи з 03.09.1988 р. по 20.11.1990 р. та з 22.11.1990 р. по 25.12.1994 р., оскільки відсутні дані на підставі яких було прийнято та звільнено з роботи. Відповідачем зазначено, що для зарахування періоду роботи з 03.09.1988 р. по 20.11.1990 р. та з 22.11.1990 р. по 25.12.1994 р. заявнику необхідно надати уточнюючу довідку з підприємства або архівної установи.

Позивач у позові зазначає, що згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 25.07.1981 року страховий стаж позивача становить 32 роки 7 місяців 22 дні. Отже позивач має право на призначення пенсії за віком.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням органу Пенсійного фонду України, вважаючи його таким, що порушує передбачене законодавством право на пенсію, ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Зі змісту частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Статтею 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Свою відмову зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 спірні періоди роботи орган Пенсійного фонду аргументує відсутню даних на підставі яких було прийнято та звільнено з роботи позивача пропонує для зарахування періоду роботи з 03.09.1988 р. по 20.11.1990 р. та з 22.11.1990 р. по 25.12.1994 р. заявнику необхідно надати уточнюючу довідку з підприємства або архівної установи.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058) (в редакціях, чинних на момент прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії).

Так, відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Під «страховим стажем» згідно частини першої статті 24 Закону № 1058 розуміють період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частини четвертої статті 24 Закону № 1058).

Згідно частини першої статті 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Положеннями статті 62 Закону № 1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказане кореспондується також з положеннями п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року (далі Інструкція) та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» визначено, що заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції, до трудової книжки вносяться наступні відомості: про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно з п. 2.3 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (2.4 Інструкції).

Відповідно до п. 2.11 Інструкції, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Згідно п. 2.12 Інструкції після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Вказане кореспондується також з положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162 (що була чинна на момент видачі трудових книжок позивача).

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що позивач при зверненні за призначенням пенсії подав, в тому числі трудову книжку серії НОМЕР_2 від 25.07.1981 року, в якій наявні відомості про прийняття ОСОБА_1 з 03 вересня 1988 року на роботу в Кооператив «Ініціатор» на посаду електрогазовщика четвертого розряду (згідно запису № 7) та звільнення з такої роботи з 20 листопада 1990 року (згідно запису № 8). Також, згідно запису у трудовій книжці позивача № 9 наявні відомості про прийняття останнього з 22 листопад 1990 року на роботу в Мале підприємство «Ініціатор» м. Хуст на посаду електрогазовщика четвертого розряду та звільнення з такої посади 25 грудня 1994 року (запис у трудовій № 10).

Зазначені відомості внесені з дотриманням вимог Інструкції, зокрема: відомості про прийняття та звільнення з роботи зроблені акуратно, кульковою ручкою, завірені печаткою та підписом уповноваженої особи, з них можна точно встановити про місце, посаду та період роботи. В свою чергу роботодавцем не здійснено запису до трудової книжки позивача, тобто у вказаний період не зазначено номер та дату розпорядчого документа, на підставі яких зроблені відповідні записи. Щодо цього, суд наголошує, що органи Пенсійного фонду не уповноважені покладати відповідальність на позивача щодо порушення порядку заповнення трудової книжки підприємствами, установами, організаціями, де він працював, оскільки відповідальність за такі порушення несе роботодавець.

Однак суд не вважає мотиви відповідача достатніми для не зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи, оскільки незважаючи на окремі незначні недоліки в заповненні трудової книжки позивача, з такої точно можна встановити про місце, посаду та період роботи.

Виявлені відповідачем недоліки в заповненні трудової книжки не є такими, що виключають можливість зарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу позивача.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною в постанові від 06.03.2018 року у справі №754/14898/15-а.

З аналізу наведених норм суд вважає, що оскільки відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, відбиток печатки або його відсутність/нечіткість на трудовій книжці, а також інші незначні недоліки у її заповненні не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.

Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення такої.

Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

З огляду на вищезазначене суд вважає, що відомості трудової книжки НОМЕР_2 від 25.07.1981 р. є належним доказом підтвердження трудової діяльності ОСОБА_1 ..

Окрім того, суд звертає увагу відповідача на те, що він, як уповноважений на призначення пенсії орган, може самостійно звертатися до підприємств з метою здійснення перевірки поданих заявником відомостей, достовірність яких ставиться під сумнів. Однак матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій, що спрямовані на отримання будь-яких додаткових документів щодо підтвердження трудового стажу позивача за спірні періоди роботи, як і відсутні докази на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача є хибними.

Отже, провівши правовий аналіз законодавчих актів, що регулюють спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, суд вважає, що оскаржене рішення ГУ ПФУ в Вінницькій області підлягає скасуванню, а спірний період роботи зарахуванню до страхового стажу позивача.

З огляду на те, що страховий стаж ОСОБА_1 з урахуванням встановлених судом в даній адміністративній справі обставин є достатнім для призначення пенсії за віком, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

При цьому суд відхиляє посилання відповідача на дискреційність повноважень органів Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії, оскільки такими є повноваження, які надають певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

В даному випадку можливість вибору з кількох варіантів у відповідача була відсутня, оскільки за наслідками розгляду даної справи судом було встановлено достатність страхового стажу для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком. Будь-яких інших варіантів рішень за дотримання особою умов Закону №1058 при зверненні до органу Пенсійного фонду України за призначенням пенсії норми чинного законодавства не передбачають.

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 45 Закону №1058, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 досягла 60-річного віку 31 грудня 2021 року, а із заявою про призначення пенсії вперше звернувся 08 липня 2022 року (тобто більше ніж 3-місячного термін), суд вважає, що пенсію позивачу слід призначити в порядку з дня первинного звернення позивача до пенсійного органу із заявою щодо призначення пенсії, а саме: з 08 липня 2022 року.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 03.09.1988 р. по 20.11.1990 р. в Кооперативі «Ініціатор» та з 22.11.1990 р. по 25.12.1994 р в Малому підприємстві «Ініціатор» та призначити позивачу пенсію за віком з первинного звернення позивача до пенсійного органу із заявою щодо призначення пенсії, а саме: з 08 липня 2022 року.

Згідно вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (вул. Хмельницьке Шосе, буд. 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21100, ) про зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії № 37 від 04 серпня 2023 року за віком ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 03.09.1988 р. по 20.11.1990 р. в Кооперативі «Ініціатор» та з 22.11.1990 р. по 25.12.1994 р в Малому підприємстві «Ініціатор» та призначити ОСОБА_1 пенсії за віком з 08 липня 2022 року.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (вул. Хмельницьке Шосе, буд. 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21100, ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 147,20 грн. (дві тисячі сто сорок сім гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяД.В. Іванчулинець