Справа № 640/11631/20
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві стосовно відмови у зарахуванні ОСОБА_1 періодів роботи до загального трудового страхового стажу, викладене у листі №312152/02/М-15444 від 24 грудня 2019 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати до загального стажу роботи період здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2010 року та здійснити перерахунок пенсії з урахуванням збільшеного страхового стажу, починаючи з 01 січня 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивача період здійснення підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2010 року, оскільки позивач сплачував як фізична особа-підприємець єдиний податок у порядку та розмірах, визначених на той час законодавством.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року даний позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, викладену у листі №312152/02/М-15444 від 24 грудня 2019 року, в частині незарахування ОСОБА_1 до загального страхового стажу періодів ведення підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2010 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2010 року та здійснити перерахунок пенсії з урахуванням збільшеного страхового стажу, починаючи з 01 січня 2020 року.

В іншій частині адміністративного позову - відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач сплачував у Пенсійний фонд внески у складі єдиного податку через Управління державного казначейства відповідно до вимог Указу Президента України від 03 липня 1998 року №727/98, а тому час здійснення ним підприємницької діяльності має бути зарахований до його страхового стажу.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 Закону № 1058-ІУ включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону № 1058-ІУ за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності. Відтак, до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме: з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).

Оскільки, за спірний період 2004-2010 відсутні відомості про сплату страхових внесків, то зарахувати у страховий стаж період здійснення підприємницької діяльності, з наявних матеріалів не є можливим. Факт сплати внесків на соціальне страхування не підтверджено жодними належними та допустимими доказами. Сам по собі статус підприємця та перебування на загальній системі оподаткування не означає фактичне провадження підприємницької діяльності особою та автоматичну сплату страхових внесків. Водночас, протягом 2004-2010 років позивач в порушення правових норм не подавав до органів Пенсійного фонду України звітність про сплату відповідних внесків.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На виконання вимог вказаної статті колегія суддів переглядає оскаржуване рішення з тих підстав та щодо тих обставин, на які посилається відповідач у своїй скарзі.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у березні 2019 року звернувся до відповідного пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком.

При цьому, позивач стверджує, що у період з 30 січня 2001 року по 14 квітня 2017 року перебував на податковому обліку в Державній податковій інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у місті Києві як фізична особа-підприємець. Однак, інформацію щодо здійснення підприємницької діяльності в період з 30 січня 2001 року по 31 грудня 2011 року про обрану систему оподаткування не вбачається за можливе надати, оскільки відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5, документи, що створюються під час діяльності органів державної влади, в т.ч. з питань оподаткування та справляння обов`язкових платежів, зберігаються протягом п`яти років.

Так, пенсію за віком ОСОБА_1 призначено з 24 березня 2019 року та обчислено її розмір з урахуванням заробітної плати, визначеної за періоди роботи з 01 вересня 1986 року по 31 серпня 1991 року та з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2003 року.

У грудні 2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду провадження підприємницької діяльності з 01 січня 2001 року по 31 грудня 2011 року, а саме - періоду провадження підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

За результатами розгляду звернення позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві листом від 24 грудня 2019 року №312152/02/М-15444/М15444/1 повідомило, що згідно даних відділу персоніфікованого обліку сплата страхових внесків (єдиного внеску) за податковим номером позивача з 01 січня 2004 року відсутня. До загального страхового стажу для розрахунку пенсії враховано наступні періоди стажу: з 01 вересня 1976 року по 11 лютого 1982 року; з 06 квітня 1982 року по 01 квітня 1985 року; з 22 квітня 1985 року по 17 грудня 1985 року; з 21 січня 1986 року по 18 вересня 1991 року; з 19 вересня 1991 року по 23 січня 1993 року; з 25 липня 1993 року по 29 листопада 1993 року; з 30 листопада 1993 року по 21 лютого 1996 року; з 11 березня 1996 року по 15 квітня 2003 року; з 21 квітня 2003 року по 31 грудня 2003 року.

Відмова відповідача у зарахуванні до стажу періоду підприємницької діяльності зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з такого.

Закон України від 09 липня 2003 рок у№ 1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІУ), що набрав чинності з 01 січня 2004 року, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ч. 1 статті 26 Закону № 1058-ІУ починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року мають особи за наявності страхового стажу: - не менше 29 років.

Згідно ч. 1 статті 24 Закону № 1058-ІУ страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж за періоди з 01 січня 2004 року обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01 січня 2004 року - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до 01 січня 2004 року.

До 01 січня 2004 року стаж обчислюється відповідно до статей 56, 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Згідно п. «б» статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, а саме: особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Статтею 56 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Крім того, відповідно до ч. 3-1 розділу XV Перехідні положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Розділ XV доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом №2148-VIII від 03 жовтня 2017 року) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Нормами пункту 4 Порядку № 637 встановлено, що час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 01 травня 1993 року, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток № 1). Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Отже, з наведених законодавчих норм вбачається, що до страхового стажу зараховується період здійснення підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за умови сплати страхових внесків. При цьому, сума сплачених коштів не впливає на зарахування цього періоду до страхового стажу.

З долученого до матеріалів справи листа Головного управління ДФС у місті Києві від 04 червня 2019 року №67783/М/26-15-13-02-15 вбачається, що згідно з даними, які містяться в інформаційно-аналітичній системі Головного управління ДФС у місті Києві з 01 січня 2012 року по 14 квітня 2017 року ФОП ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17 квітня 2012 року за №571/20884, документи, що створюються під час діяльності органів державної влади, в т.ч. з питань оподаткування та справляння обов`язкових платежів, зберігаються протягом п`яти років. Таким чином, надати інформацію за період з 30 січня 2001 року по 31 грудня 2011 року про обрану систему оподаткування не вбачається можливим.

Крім того, відповідно до підпункту 5.3.5 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками ла застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України (в редакції, що діяла до 25 лютого 2008 року), затвердженої постановою Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року №21-1 (далі - Інструкція № 21-1), довідки про сплату внесків видавались платникам органами Пенсійного фонду України до 25 лютого 2008 року.

Надалі вказаний підпункт було виключено з Інструкції № 21-1 на підставі постанови Пенсійного фонду України №3-3 від 25 січня 2008 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 лютого 2008 року за № 125/14816.

Крім того, згідно з наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5 «Про затвердження Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів» строк зберігання розрахункових відомостей сплати внесків до Фондів становить 3 роки.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач не з власної вини позбавлений можливості надати відповідачу документи, передбачені вимогами законодавства, для підтвердження статусу підприємця та обраної систему обліку і звітності (через сплату єдиного податку, фіксованого податку), або сплати страхових внесків з метою врахування спірного періоду провадження підприємницької діяльності до страхового стажу.

Разом з тим, матеріали справи містять копії платіжних документів, якими підтверджується факт сплати позивачем сум єдиного податку, а саме: квитанції від 20 січня 2004 року на суму 140,00 грн; від 19 лютого 2004 року на суму 140,00 грн.; від 17 березня 2004 року на суму 140,00 грн; від 13 квітня 2004 року на суму 140,00 грн; від 19 травня 2004 року на суму 140,00 грн; від 18 червня 2004 року на суму 140,00 грн; від 19 липня 2004 року на суму 140,00 грн; від 17 серпня 2004 року на суму 140,00 грн; від 18 вересня 2004 року на суму 140,00 грн.; від 19 жовтня 2004 року на суму 140,00 грн; від 19 листопада 2004 року на суму 140,00 грн.; від 16 грудня 2004 року на суму 140,00 грн.; від 18 січня 2005 року на суму 140,00 грн., від 18 лютого 2005 року на суму 140,00 грн., від 18 березня 2005 року на суму 140,00 грн.; від 19 квітня 2005 року на суму 140,00 грн., від 18 травня 2005 року на суму 140,00 грн.; від 20 червня 2005 року на суму 140,00 грн.; від 19 липня 2005 року на суму 140,00 грн; від 19 серпня 2005 року на суму 140,00 грн.; від 20 вересня 2005 року на суму 140,00 грн; від 19 жовтня 2005 року на суму 140,00 грн., від 18 листопада 2005 року на суму 140,00 грн.; від 14 грудня 2005 року на суму 140,00 грн.; за січень 2006 року-грудень 2006 року по 140,00 грн. щомісячно; за січень 2007 року-квітень 2007 року по 200,00 грн. щомісячно, від 05 червня 2007 року на суму 400,00 грн.; від 05 липня 2007 року на суму 200,00 грн.; від 11 вересня 2007 року на суму 400,00 грн.; від 20 листопада 2007 року на суму 200,00 грн.; від 17 грудня 2007 року на суму 200,00 грн; від 11 жовтня 2007 року на суму 205,00 грн.; від 20 січня 2008 року на суму 200,00 грн.; від 19 лютого 2008 року на суму 200,00 грн.; від 19 березня 2008 року на суму 200,00 грн; від 17 квітня 2008 року на суму 200,00 грн., від 19 червня 2008 року на суму 400,00 грн.; від 18 липня 2008 року на суму 200,00 грн; від 19 серпня 2008 року на суму 200,00 грн; від 20 жовтня 2008 року на суму 400,00 грн.; від 15 грудня 2008 року на суму 200,00 грн.; від 25 листопада 2008 року на суму 200,00 грн.; від 06 лютого 2009 року на суму 400,00 грн.; від 19 березня 2009 року на суму 200,00 грн.; від 19 травня 2009 року на суму 400,00 грн.; від 14 серпня 2009 року на суму 200,00 грн., від 20 липня 2009 року на суму 200,00 грн., від 23 грудня 2009 року на суму 20,00 грн.; від 20 жовтня 2009 року на суму 500,00 грн., від 13 листопада 2009 року на суму 300,00 грн., від 14 грудня 2009 року на суму 300,00 грн.; від 21 січня 2010 року на суму 200,00 грн.; від 15 березня 2010 року на суму 400,00 грн.; від 16 квітня 2010 року на суму 200,00 грн.; від травня 2010 року на суму 200,00 грн, від 15 липня 2010 року на суму 200,00 грн.; від 13 серпня 2010 року на суму 200,00 грн.; 15 вересня 2010 року на суму 200,00 грн.; від 15 червня 2010 року на суму 200,00 грн.; від 18 листопада 2010 року на суму 200,00 грн. від 16 жовтня 2010 року на суму 200,00 грн.

Також, позивачем надано до суду копії звітів суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи-платника єдиного податку за період з 2004 по 2010 роки.

Згідно п. 2 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємства» від 03 липня 1998 року №727/98 (втратив чинність 01 січня 2012 року та був чинним в період сплати позивачем єдиного податку у спірний період), суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України. Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 відсотки; на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

Відповідно до п. 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємства» суб`єкт малого підприємства, який сплачує єдиний податок, не є платником податків і зборів (обов`язкових платежів), у тому числі збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, здійснюючи підприємницьку діяльність, позивач сплачував у Пенсійний фонд внески у складі єдиного податку через Управління державного казначейства відповідно до вимог Указу Президента України від 03 липня 1998 року №727/98 (42% від суми сплаченого єдиного податку перераховувались на рахунок територіального управління Пенсійного фонду).

Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві протиправно не зараховано до страхового стажу період здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2010 року, під час якої 42% від суми сплаченого єдиного податку перераховувались на рахунок територіального управління Пенсійного фонду, як наслідок рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 24.12.2019 року №312152/02/М-15444 є протиправним та підлягає до скасування.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

З наведеного вище колегія суддів приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315, 317, 321-322, 325, 328-329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Текст постанови виготовлено 22 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма