Справа № 280/706/24
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2024-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року Справа № 280/706/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Стариченка Миколи Петровича (м. Запоріжжя, а/с 324, 69035), до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

23.01.2024 засобами системи «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_2 ), в особі представника адвоката Стариченка Миколи Петровича, до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 12 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 надати позивачу відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 12 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Крім того, просить стягнути з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу та сплачений судовий збір.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що для отримання відстрочки від мобілізації у період воєнного стану позивач був зобов`язаний особисто з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем військового обліку, пройти всі необхідні мобілізаційні процедури та надати документи, що підтверджують наявність підстав для відстрочки від мобілізації, за результатами розгляду яких орган військового управління, що забезпечує виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, приймає відповідне рішення. Позивачем були виконанні всі вимоги Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» для отримання відстрочки від призову, оскільки він неодноразово самостійно з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_4 , надав всі необхідні документи, а також пройшов військово-лікарську комісію. Проте відповідач вчинив протиправну бездіяльність та не надав позивачу відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 12 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Також зазначає, що в зв`язку зі зверненням до суду він поніс витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 4000 гривень. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою від 29.01.2024 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

30.01.2024 від представника позивача засобами системи «Електронний суд» до суду надійшла заява на усунення недоліків позову.

Ухвалою від 05.02.2024 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву. Витребувано у відповідача інформацію про прийняте рішення за наслідками розгляду заяви позивача про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та копію такого рішення (за наявності).

Зазначена ухвала була доставлена до електронного кабінету відповідача - 05.02.2024 о 09:46, що підтверджується відомостями з системи Діловодство спеціалізованого суду та довідкою про доставку електронного листа.

Станом на час розгляду справи, відзив від відповідача до суду не надходив.

Приписами ч.4 ст.159 КАС України встановлено, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч. 6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З урахуванням зазначеної норми суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видане повторно 21.12.2023 Вільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , видане 24.10.2016 Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, батько ОСОБА_1 - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно з медичним висновком ЛКК №814 від 22.11.2023, виданий КНП «Вільнянський центр первинної медико-санітарної допомоги» ВМР, ОСОБА_4 , 1939 р.н., потребує постійного стороннього догляду.

У відповідності до акту обстеження житлово-побутових умов від 05.12.2023, за адресою: АДРЕСА_3 дійсно проживає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 разом з матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .. За адресою: АДРЕСА_3 офіційно зареєстрований ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , але не проживає протягом 2 років. Даний факт також підтверджується витягом №1516 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 13.12.2023.

Актом №2, виданого 12.12.2023 виконавчим комітетом Вільнянської сільської ради, встановлено факт здійснення ОСОБА_1 догляду за матір`ю ОСОБА_4 .

Як зазначив позивач, інших близьких родичів, які б могли здійснювати догляд окрім ОСОБА_1 , у матері ОСОБА_4 немає.

Крім того, 30.11.2023 ОСОБА_1 проходив військово-лікарську комісію у ІНФОРМАЦІЯ_9 та визнаний обмежено придатним до військової служби на підставі статей 39-В, 52-Г, 23-Г графи ІІ Розкладу хвороб.

ОСОБА_1 також зазначив, що 24.12.2023 засобами поштового зв`язку подав до ІНФОРМАЦІЯ_4 заяву про надання йому відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» разом із пакетом нотаріально завірених документів, оскільки він зайнятий постійним доглядом за хворою матір`ю, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

08.01.2024 на адресу проживання ОСОБА_1 надійшла відповідь ІНФОРМАЦІЯ_4 за змістом якої вказано (дослівно) «Повідомляємо Вам, що змінився порядок надання відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією. Відповідно до розпорядження голови Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області від 13.11.2023 року №246 «Про внесення змін до розпорядження голови Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області від 13.12.2021 №393 «Про забезпечення підготовки та проведення заходів мобілізації людських та транспортних ресурсів на території Запорізького району» розгляд питань надання відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією покладено на комісію при райдержадміністрації. Для подання документів на розгляд комісії Вам необхідно особисто звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_10 , надати оригінали і копії відповідних документів, що підтверджують право на відстрочку від призову та подати заяву встановленого зразка. Після винесення рішення згідно протоколу засідання комісії з розгляду питань надання відстрочок військовозобов`язаним у випадку підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» Ви зможете отримати довідку щодо надання відстрочки».

Як вказує позивач у позовній заяві, на виконання вимог ІНФОРМАЦІЯ_4 позивач з`явився до ТЦК, надав оригінали та копії документів, що були попередньо надіслані листом.

Вказану обставину відповідач не спростував.

18.01.2024 ОСОБА_1 , начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 видано повістку на відправлення на 19.01.2024 о 08-00, що, на думку позивача, фактично встановлює той факт, що позивачу було відмовлено у наданні відстрочки, на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Таким чином позивач вважає, що ІНФОРМАЦІЯ_11 було допущено протиправну поведінку щодо не надання відстрочки від призову позивачу, згідно з абз. 12 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Надалі дія воєнного стану в Україні продовжувалася згідно з Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022 від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023, від 01.05.2023 №254/2023, від 26.07.2023 №451/2023. Указом Президента України від 06.11.2023 №734/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, тобто, останній діяв на момент виникнення спірних правовідносин та звернення позивача до суду з даним позовом.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21.10.1993, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон №3543-ХІІ) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Статтею 1 Закону №3543-XII визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

В силу приписів статті 2 Закону №3543-XII правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України «Про оборону України», цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.

Статтею 22 Закону №3543-XII визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, а статтею 23 передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

У відповідності до абз. 12 ст. 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: опікуни особи з інвалідністю, визнаної судом недієздатною; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Разом з тим суд зазначає, що розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області від 13.11.2023 року №246 «Про внесення змін до розпорядження голови Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області від 13.12.2021 №393 «Про забезпечення підготовки та проведення заходів мобілізації людських та транспортних ресурсів на території Запорізького району», затверджено положення про комісію з розгляду питань надання відстрочок військовозобов`язаним у випадку підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Положення №246).

Так, відповідно до п.1 Положення №246 це Положення визначає завдання, функції, повноваження та порядок утворення комісії з розгляду питань надання відстрочок військовозобов`язаним у випадку підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Комісія).

Основним завданням Комісії є розгляд звернень військовозобов`язаних щодо надання їм відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації у випадку підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»(п.3 Положення №246).

Згідно з пп.9 п.4 Положення №246 відповідно до покладених завдань Комісія розглядає звернення наступних категорій військовозобов`язаних: опікунів особи з інвалідністю, визнаної судом недієздатною; осіб, зайнятих постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи; особи, зайнятих постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Пунктом 9 Положення №246 встановлено, що до складу Комісії входить представники райдержадміністрації, ІНФОРМАЦІЯ_12 , першого та другого відділів ІНФОРМАЦІЯ_12 (далі - центри комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до п. 14 Положення №246 Комісія розглядає заяви за формою згідно з Додатком, які подаються заявником через центр комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування військовозобов`язаного (заявника) на військовому обліку.

(….).

Заява (оригінал) paзом з належним чином завіреними копіями доданих до неї документів направляється центром комплектування та соціальної підтримки голові Комісії, протягом трьох днів з дня її надходження.

Розгляд документів здійснюється Комісією протягом п`яти робочих днів з дня пx надходження.

Також, п.19 Положення №246 встановлено, що Комісія приймає рішення з питань, що належать до її компетенції, відкритим голосуванням більшістю голосів присутніх на засіданні членів Комісії. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови Комісії.

Рішення Комісії оформляється протоколом, який підписують всі присутні на засіданні члени Комісії.

Рішення Комісії носять дорадчий характер.

Після прийняття Комісією відповідних рішень обов`язково оформлюються витяги з протоколу, які направляються до відповідних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військовозобов`язаним відстрочок від мобілізації або відмови у пx наданні.

Витяг з протоколу Комісії має бути розглянутий відповідним центром комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування військовозобов`язаного (заявника) на військовому обліку.

Центр комплектування та соціальної підтримки після отримання витягу з протоколу Комісії повідомляє Комісію у 5 - денний термін про результати його розгляду.

Рішення Комісії може бути оскаржене до райдержадміністрації, aбo до суду.

Суд зазначає, що сторонами не надано доказів того, що:

- відповідач передав заяву позивача paзом з належним чином завіреними копіями доданих до неї документів голові Комісії;

- Комісія розглянула заяву позивача та за результатами розгляду прийняла відповідне рішення;

- витяги з протоколу були направлені відповідачу для оформлення позивачу відстрочки від мобілізації aбo відмови у пї наданні;

- витяг з протоколу Комісії був розглянутий відповідачем та за результатами його розгляду було прийняте відповідне рішення.

Таким чином вимога позивача про зобов`язання відповідача надати йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 12 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в даному випадку, є передчасною.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду: від 14.09.2020 (справа №560/2120/20), від 19.08.2021 (справа №420/3284/20), від 17.09.2021 (справа №580/1285/20), від 06.04.2022 (справа №620/1081/20), від 23.06.2022 (справа №620/1591/20), від 13.03.2023 (справа №620/6368/20) від 30.03.2023 (справа №620/1252/20), від 25.04.2023 (справа №420/8932/20) та інших.

Як зазначено в пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року, засіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до приписів ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В даному випадку, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача направити заяву позивача, paзом з належним чином завіреними копіями доданих до неї документів, голові Комісії для прийняття рішення щодо наявності або відсутності у позивача права на відстрочку від мобілізації.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Враховуючи усі вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір у сумі 986,96 грн., який слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Що стосується витрат на професійну правничу (правову) допомогу адвоката в сумі 4000,00 грн., то суд зазначає наступне.

Так, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05.07.2012 №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; 9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Статтею 30 Закону №5076-VI визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Вказана правова позиція викладена у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

Разом із тим, чинне адміністративно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно положень частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень пунктів 1, 5 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

Подібна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.12.2021 у справі №520/11348/2020, від 13.05.2022 у справі №320/11366/20 та інших.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, враховуючи, що дана справа є справою незначної складності, а також часткове задоволення позовних вимог, розумним розміром витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню, є 2000,00 грн.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Стариченка Миколи Петровича (м. Запоріжжя, а/с 324, 69035), до ІНФОРМАЦІЯ_12 , в особі ІНФОРМАЦІЯ_13 ( АДРЕСА_2 ), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не направлення до Комісії з розгляду звернень військовозобов`язаних щодо надання їм відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації у випадку підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» заяву ОСОБА_1 про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на підставі абзацу 12 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_14 , в особі ІНФОРМАЦІЯ_13 , направити до Комісії з розгляду звернень військовозобов`язаних щодо надання їм відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації у випадку підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» заяву ОСОБА_1 про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на підставі абзацу 12 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», разом з доданими до неї документами.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 986 (дев`ятсот вісімдесят шість) гривень 96 (дев`яносто шість) копійок та витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 (нуль) копійок за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_12 .

У стягненні інших судових витрат відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «22» квітня 2024 року.

Суддя Р.В. Кисіль