Справа № 260/750/24
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2024-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 квітня 2024 рокум. Ужгород№ 260/750/24
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Скраль Т.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), в особі представника Цебрика Любомира Васильовича ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ференца Ракоці, 13, ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

15 лютого 2024 року ОСОБА_1 , через уповноваженого представника ОСОБА_2 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, якою просить: 1) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи, починаючи з 10.03.2023 р. по 21.11.2023 р. в розмірі 52 392 грн.; 2) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошової компенсації за невикористану чергову основну і додаткову щорічну оплачувану відпустку за період з 07.11.2015 по 31.12.2015 тривалістю 4 календарні дні та за 2021 рік тривалістю 45 календарних днів у загальному розмірі 51 957,15 грн, обраховуючи суму компенсації за період затримки виплати із 01.11.2022 року по 21.11.2023 року; індексації грошового забезпечення у складі грошового забезпечення позивача, нарахованої на компенсацію за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік у кількості 33 календарні днів в розмірі 15 682,04 грн за період затримки виплати із 01.11.2022 року по 22.12.2023 року; 3) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати : грошової компенсації за невикористану чергову основну і додаткову щорічну оплачувану відпустку за період з 07.11.2015 по 31.12.2015 тривалістю 4 календарні дні та за 2021 рік тривалістю 45 календарних днів у загальному розмірі 51 957,15 грн, обраховуючи суму компенсації за період затримки виплати із 01.11.2022 року по 21.11.2023 року; індексації грошового забезпечення у складі грошового забезпечення позивача, нарахованої на компенсацію за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік у кількості 33 календарні днів в розмірі 15 682,04 грн за період затримки виплати із 01.11.2022 року по день виплати.

19 лютого 2024 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

26 лютого 2024 року недоліки позовної заяви усунуто та подано позовну заяву у новій редакції, відповідно до якої просять суд: 1) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи, починаючи з 10.03.2023 р. по 21.11.2023 р. в розмірі 52 392 грн; 2) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошової компенсації за невикористану чергову основну і додаткову щорічну оплачувану відпустку за період з 07.11.2015 по 31.12.2015 тривалістю 4 календарні дні та за 2021 рік тривалістю 45 календарних днів у загальному розмірі 51 957,15 грн, обраховуючи суму компенсації за період затримки виплати із 01.11.2022 року по 21.11.2023 року та індексації грошового забезпечення у складі грошового забезпечення позивача, нарахованої на компенсацію за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік у кількості 33 календарні днів в розмірі 15 682,04 грн за період затримки виплати із 01.11.2022 року по 22.12.2023 року; 3) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати: грошової компенсації за невикористану чергову основну і додаткову щорічну оплачувану відпустку за період з 07.11.2015 по 31.12.2015 тривалістю 4 календарні дні та за 2021 рік тривалістю 45 календарних днів у загальному розмірі 51 957,15 грн, обраховуючи суму компенсації за період затримки виплати із 01.11.2022 року по 21.11.2023 року; індексації грошового забезпечення у складі грошового забезпечення позивача, нарахованої на компенсацію за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік у кількості 33 календарні дні в розмірі 15 682,04 грн за період затримки виплати із 01.11.2022 року по день виплати.

28 лютого 2024 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) сторін.

1. Позиції сторін.

Позивач свої позовні вимоги аргументував тим, що рішеннями суду у справах № 260/40/23 та № 260/2226/23 було встановлено, що при звільненні з роботи відповідач не виплатив позивачу щонайменше 51 957,15 грн + індексацію. Отже, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 51 607,23 грн з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком позивача. Водночас на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.08.2023 р. у справі № 260/2226/23 відповідач не сплатив заборгованість взагалі. За період затримки розрахунку при звільненні з 10.03.2023 р. по 21.11.2023 р. кількість робочих днів склала 183 дні. Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача з роботи за наступний період з 10.03.2023 р. по 21.11.2023 р. складає 52 392 грн. Крім того, відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановленого строку їх виплати.

13 березня 2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначають, що як вбачається з рішень Закарпатського окружного адміністративного суду у справах № 260/40/23, № 260/2226/23 судом було відновлено порушені права позивача, зокрема щодо невиплати йому компенсації за невикористані дні відпустки, а також у зв`язку з несвоєчасним проведенням таких нарахувань та виплат, застосовуючи положення статей 116, 117 КЗпП України, та індексації грошового забезпечення стягнуто на користь ОСОБА_1 51607,23 грн як несвоєчасний розрахунок та виплату за компенсації за невикористану чергову основну і додаткову щорічну оплачувану відпустку за період з 07.11.2015 по 31.12.2015 тривалістю 4 календарні дні та за 2021 рік тривалістю 45 календарних днів (справа №260/40/23). Відповідно до рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.08.2023 року у справі № 260/2226/23 було нараховано та виплачено ОСОБА_1 різницю компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік яка складає - 2819,95 грн. Звертають увагу, що в рішенні суду від 31.08.2023 року у справі № 260/2226/23 судом вказано, «що після набрання даним рішенням законної сили та його виконання відповідачем, позивач не позбавлений права звернутись з позовом про стягнення компенсації за затримку розрахунку про звільнення». Аналізуючи положення ст.2 Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» грошова компенсація за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустку не підлягає компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до цього Закону, оскільки грошова компенсація за невикористані дні відпустки виплачується одноразово при звільненні та не має постійний характер.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 27 вересня 2022 року відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 174 о/с «По особовому складу» відповідно до частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби майора поліції ОСОБА_1 з 03 жовтня 2022 року, (а.с. 42).

09 березня 2023 року рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/40/23, яке набрало законної сили 27 липня 2023 року, зобов`язано Головне управління Національної поліції у Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану чергову основну і додаткову щорічну оплачувану відпустку за період з 07.11.2015 по 31.12.2015 тривалістю 4 календарні дні та за 2021 рік тривалістю 45 календарних днів у загальному розмірі 51957,15 грн.. Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Закарпатській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 04.10.2022 по день ухвалення судового рішення у розмірі 51607,23 грн.

31 серпня 2023 року рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/2226/23, яке набрало законної сили 14 листопада 2023 року, зобов`язано Головне управління Національної поліції в Закарпатській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік, а також одноразової грошової допомоги, що виплачується у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення з урахуванням суми всіх складових грошового забезпечення станом на день звільнення ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду та раніше проведених виплат.

21 листопада 2023 року ОСОБА_1 виплачено на підставі рішення № 260/40/23 грошове забезпечення у розмірі 102 010,91 грн, відповідно до платіжної інструкції № 38217, (а.с. 95).

22 грудня 2023 року ОСОБА_1 виплачено на підставі рішення № 260/2226/23 грошове забезпечення у розмірі 18 559,82 грн., відповідно до платіжної інструкції № 39105, (а.с. 94).

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Водночас, такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат у день звільнення та водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку з працівником.

Ураховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з положеннями статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Вказаними нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. Період затримки розрахунку при звільненні - це весь час затримки належних звільненому працівникові сум та виплат по день фактичного розрахунку.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц): - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Судом встановлено, що 27 вересня 2022 року відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 174 о/с «По особовому складу» відповідно до частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби майора поліції ОСОБА_1 з 03 жовтня 2022 року, (а.с. 42).

09 березня 2023 року рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/40/23, яке набрало законної сили 27 липня 2023 року, зобов`язано Головне управління Національної поліції у Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану чергову основну і додаткову щорічну оплачувану відпустку за період з 07.11.2015 по 31.12.2015 тривалістю 4 календарні дні та за 2021 рік тривалістю 45 календарних днів у загальному розмірі 51957,15 грн.. Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Закарпатській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 04.10.2022 по день ухвалення судового рішення у розмірі 51607,23 грн..

21 листопада 2023 року ОСОБА_1 виплачено на підставі рішення № 260/40/23 грошове забезпечення у розмірі 102 010,91 грн, відповідно до платіжної інструкції № 38217, (а.с. 95).

У позовній заяві позивач зазначає, що відповідач виплатив присуджену рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.03.2023 р. у справі № 260/40/23 заборгованість в розмірі 103 564,38 грн = 51 957,15 грн + 51 607,23 грн 21.11.2023 р. лише частково - в розмірі 102 010,91 грн. За період затримки розрахунку при звільненні з 10.03.2023 р. по 21.11.2023 р. кількість робочих днів склала 183 дні. Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача з роботи за наступний період з 10.03.2023 р. по 21.11.2023 р. складає 52 392 грн.

З матеріалів справи встановлено, що 03 жовтня 2022 року позивача було звільнено з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області. Разом з тим, остаточний розрахунок з позивачем проведений відповідачем 21 листопада 2023 року на виконання рішення № 260/40/23, відтак період, протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належних позивачеві, як звільненому працівникові, сум, є період з 04 жовтня 2022 року по 21 листопада 2023 року.

Однак, у відповідності до частини 1 статті 117 КЗпП України, відповідач повинен виплатити середній заробіток за час затримки за період з 04 жовтня 2022 року по 04 квітня 2023 року включно (не більш як за шість місяців).

Оскільки, у межах справи № 260/40/23 зобов`язано Головне управління Національної поліції у Закарпатській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 04.10.2022 по день ухвалення судового рішення ( 09.03.2023) у розмірі 51607,23 грн.

Крім того, у межах справи № 260/40/23 встановлено, що згідно з архівними відомостями відповідача розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 складає 1060,35 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне, суд приходить до висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 27 569,10 грн. (26 календарні дні* 1060,35 грн) за період з 10 березня 2023 року по 04 квітня 2023 року.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, судом встановлено протиправну бездіяльність Головного управління Національної поліції в Закарпатській області щодо не нарахування та не виплатити ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 10 березня 2023 року по 04 квітня 2023 року та з метою захисту прав позивача зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 10 березня 2023 року по 04 квітня 2023 року у сумі 27 569,10 грн.

Щодо позовних вимог у частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушення встановлених строків виплати індексації грошового забезпечення, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі статтею 2 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі необхідно розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-III компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі заробітної плати/грошового забезпечення). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не звертався до відповідача із заявою про нарахування та виплату йому компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати страхових виплат індексації відповідно до Закону №2050-ІІІ та Порядку №159, оскільки доказів протилежного матеріали справи не містять.

При цьому, відповідач не відмовляв позивачу своїм рішенням у виплаті відповідної компенсації.

За змістом статті 7 Закону №2050-ІІІ відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

З огляду на те, що у цій справі позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату компенсації відповідно до Закону №2050-ІІІ та Порядку №159, а відповідачі не відмовляли позивачу у виплаті відповідної компенсації, тому право позивача ще не було порушено суб`єктом владних повноважень і звернення його до суду з цим позовом є передчасним.

Аналогічна правова позиція щодо спірних правовідносин викладена Верховним Судом у постанові від 04 травня 2022 у справі №200/14472/19-а.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно достатті 90 КАС Українисуд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України та зважаючи на доводи адміністративного позову, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, наявність правових підстав для часткового задоволення позову з мотивів, що вищезазначені.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при поданні адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 26 лютого 2024 року № 5083-5571-5693-1471. (а.с. 41).

Таким чином, вказана сума судових витрат підлягає стягненню на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 642,68 грн. ((1211,20*27569,10)/51 957,15).

Керуючись статтями 9, 14, 90, 134, 139, 229, 242-246, 255 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Закарпатській області щодо не нарахування та не виплатити ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 10 березня 2023 року по 04 квітня 2023 року.

3. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 10 березня 2023 року по 04 квітня 2023 року у сумі 27 569,10 грн. (двадцять сім тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять гривень, 10 коп.)

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ференца Ракоці, 13, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 642,68 грн. (шістсот сорок дві гривні, 68 коп.).

5. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 22 квітня 2024 року.

СуддяТ.В.Скраль