Справа № 320/40858/23
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2024-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 року №320/40858/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.07.2023 №12922/10-36-24-06/ на суму 340 грн. за неподання декларації про майновий стан та доходи за 2019 рік;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.07.2023 №12924/10-36-24-06/ на суму 1020 грн. за ненадання документів до перевірки;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.07.2023 №12921/10-36-24-06/ НОМЕР_1 на суму 131075,51 грн. у зв`язку із зниженням сум чистого доходу за період з 22.08.2019 по 07.02.2022 в результаті чого занижено податкові зобов`язання податку на доходи фізичних осіб;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.07.2023 №12922/10-36-24-06/ НОМЕР_1 на суму 10922 грн. в частині заниження сум чистого доходу за період з 22.08.2019 по 07.02.2022 (військовий збір);

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.07.2023 №12917/10-36-24-06/ НОМЕР_1 на суму 4990,62 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.11.2023 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без проведення судового (у порядку письмового провадження).

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідачем проведено документальну виїзну перевірку діяльності позивача як фізичної особи-підприємця за період з 23.08.2019 по 07.02.2022, за результатами якої складено акт перевірки, яким встановлені ряд порушень та у подальшому, на підставі вказаного акту перевірки винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Вказав, що підставою для винесення податкового повідомлення-рішення від 19.07.2023 №12924/10-36-24-06/ НОМЕР_1 на суму 1020,00 грн. стало ненадання платником податків документів до перевірки, проте у акті перевірці не вказано, що ГУ ДПС у Київській області був складений акт про ненадання позивачем документів. Також, позивач стверджує, що ним було надано всі наявні первинні документи відповідачеві.

Зазначив, що під час перевірки контролюючим органом встановлено неподання позивачем декларації про майновий стан та доходи за 2019 рік, у зв`язку із чим винесене податкове повідомлення-рішення від 19.07.2023 №12922/10-36-24-06/ НОМЕР_1 . Однак, позивач зауважує на тому, що у 2019 році він перебував на спрощеній системі оподаткування, що не заперечується контролюючим органом та знаходить своє відображення в Акті перевірки. У зв`язку з перебуванням на спрощеній системі оподаткування 03.02.2020 ОСОБА_1 подано податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2019 рік, яка прийнята контролюючим органом. Таким чином, позивач у 2019 році, не мав подавати податкову декларацію про майновий стан і доходи, оскільки перебувала на єдиному податку і подавала декларацію для платника єдиного податку.

Також, позивач стверджує, що контролюючий орган застосував методологію розрахунку, яка суперечить положенням чинних нормативно правових актів. Вказав, що ГУ ДПС у Київській області при обрахунку «чистого оподаткованого доходу» визнає доходи відображені в графі 4 в задекларованому позивачем розмірі, проте не визнає документально підтверджені витрати, тобто, для обрахунку суми чистого оподаткованого доходу, контролюючий орган визнає доходи зазначені в графі 4, але для формування «витрат» у графі 5, він вважає такі доходи завищеними. Позивач вважає, що контролюючий орган штучно збільшив розмір чистого оподаткованого доходу, який відображено на аркуші 22 Акту перевірки та знайшов своє відображення в податкових повідомленнях-рішеннях.

Наголосив на тому, що із описової частини акту перевірки, а саме пп. 2.1.2.1, не зрозуміло, яким чином (за якою формулою) відповідачем обчислено (розраховано) заниження валового доходу. В Акті перевірки відсутній опис конкретних операцій з якими податковий орган пов`язує вчинення порушення податкового законодавства та первинні документи, що їх підтверджують.

Зазначив, що інформація про залишки станом на 01.01.2020 та на 07.02.2022 розрахована відповідачем самостійно, без посилання на первинні документи, які це підтверджують. Тобто, дана інформація про залишки товарно-матеріальних цінностей (далі ТМЦ), які визначені контролюючим органом є припущенням контролюючого органу про такі залишки. Вказав, що складу витрат включалися лише ті ТМЦ, які були реалізовані та від реалізації, яких отримано дохід. В даному розділі відсутні зауваження до того, що до складу витрат, включені ТМЦ від яких не було отримано доходу - акт перевірки не містить. Отже, дані розрахунки наведені контролюючим органом - це лише припущення перевіряючих, які не базуються на аналізі первинних документів. Крім того, з акту перевірки вбачається, що під час проведення податкової перевірки позивача, ГУ ДПС у Київській області не вимагало у позивача проведення інвентаризації ТМЦ.

В Акті перевірки ГУ ДПС у Київській області не зазначено посилань на об`єктивні факти, підтверджені первинними або іншими документами, шо свідчили б про реалізацію фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 товарів, дохід від якої не відображено у податковому обліку. Також, в Акті перевірки відсутнє будь-яке посилання на первинні та інші документи фінансово-господарської діяльності позивача, як джерело встановлення та підтвердження дійсності кількісних показників даних, використаних контролюючим органом для аналізу та розрахунків внаслідок яких встановлена розбіжність між даними, наданими до перевірки фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 та даними розрахованими контролюючим органом.

Позивач зауважив також на тому, що встановлення заниження валового доходу на суму 95276,73 грн. будується лише на припущеннях ГУ ДПС у Київській області без аналізу наданих первинних документів та здійснено за рахунок непрямих методів, які заборонені ПК України.

Крім того, позивач вважає, що підакцизна продукція та інша продукція, яка залишилася після подання заяви про закриття ФОП та не включена до складу витрат, не підлягає оподаткуванню акцизним податком, податком на доходи фізичних осіб, військовий збором, проте дане не було враховано контролюючим органом під час проведення перевірки.

Відповідач просив відмовити у задоволені позову з наступних мотивів. Контролюючим органом встановлено, що Позивачем занижено валовий дохід в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2022 рік в сумі 95276, 73 грн. Відповідач дійшов до даного висновку у зв`язку з тим, що в ході проведення перевірки встановлено не відображення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 в обліку товарів, які були придбані протягом 2020 2022 року в сумі 96276,73 грн. у зв`язку з чим, контролюючий орган дійшов висновку, що Позивачем здійснено реалізацію товарно-матеріальних цінностей без застосування реєстратора-розрахункових операцій та без відображення доходу за 2022 рік в сумі 95276,73 грн.

ГУ ДПС встановлено порушення п.177.4 ст. 177 ПК України, відповідно до якого фізичною особою платником податків ОСОБА_1 неправомірно включено до складу валових витрат, витрати на придбання ТМЦ та інші витрати на загальну суму 632 920, 59 грн, підставою завищення витрат стало те, що «Згідно виторгів РРО та фіскальних чеків ФОП ОСОБА_1 протягом 2020 2021 року реалізовано товарів на загальну суму 13 391, 95 грн., у т.ч. за 2020 рік на суму 8674, 34 грн., за 2021 рік 4717, 61 грн., за 2022 рік реалізація відсутня». Тобто, контролюючий орган дійшов висновку, що позивачем сформовано витрати від товару, який нереалізований.

Відповідач також посилався на відсутність первинних документів, які підтверджують правомірність формування «інших витрат» на суму 30 426, 55 грн.

ГУ ДПС також заначило, що Позивачем не надано до перевірки Книги обліку доходів і витрат, не подано декларацію про майновий стан і доходи за 2019 рік та несвоєчасно подано декларацію про майновий стан і доходи за 2022 рік.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Головним управлінням ДПС у Київській області на підставі підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82, підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України та пункту 2 частини 1 статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску та загальнообов`язкове державне соціальне страхування», наказу Головного управління ДПС у Київській області від 16.05.2023 № 845-п була проведена документальна позапланова виїзна перевірка фізичної особи платника податків ОСОБА_1 , за результатами якої винесено Акт від 30.05.2022 року «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за дотриманням якого покладено на контролюючий орган за період з 23.08.2019 року по 07.02.2022 року.

На підставі Акта перевірки винесено податкові повідомлення-рішення: податкове повідомлення-рішення від 19.07.2023 року № 12922/10-36-24-06/ НОМЕР_1 на суму 340 грн. за неподання декларації про майновий стан та доходи за 2019 рік; податкове повідомлення-рішення від 19.07.2023 року № 12924/10-36-24-06/ НОМЕР_1 на суму 1020 грн. за ненадання документів до перевірки; податкове повідомлення-рішення від 19.07.2023 року № 12921/10-36-24-06/ НОМЕР_1 на суму 131 075,51 грн. у зв`язку із заниженням сум чистого доходу за період з 22.08.2019 року по 07.02.2022 року в результаті чого занижено податкові зобов`язання податку на доходи фізичних осіб; податкове повідомлення-рішення від 19.07.2023 року № 12922/10-36-24-06/ НОМЕР_1 на суму 10 922 грн. в частині заниження сум чистого доходу за період з 22.08.2019 року по 07.02.2022 року (військовий збір); Податкове повідомлення-рішення від 19.07.2023 року № 12917/10-36-24-06/ НОМЕР_1 на суму 4990,62 у зв`язку із заниженням акцизного податку.

Не погоджуючись із зазначеним ППР позивач оскаржив їх в адміністративному порядку до ДПС України шляхом подачі скарги.

Рішенням ДПС України позивача залишено без задоволення, а оскаржувані ППР без змін. Вказане рішення ДПС позивач отримав 06.10.2023 року.

Вважаючи ППР від 19.07.2023 року № № 12922/10-36-24-06/, № 12921/10-36-24-06/, № 12924/10-36-24-06/, № 12922/10-36-24-06/, № 12917/10-36-24-06/, № 12920/10-36-24-06/ протиправними, позивач звернувся із позовом до суду.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України регламентовано, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

За правилами підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно з пунктами 77.6-77.9 статті 77 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Строки проведення документальної планової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження).

У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов`язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Згідно з пунктами 86.3 статті 86 ПК України акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

У разі відмови платника податків або його законних представників від підписання акта (довідки) посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати виїзної планової чи позапланової документальної перевірки у день його підписання або відмови від підписання вручається або надсилається платнику податків чи його законному представнику.

Відмова платника податків або його законних представників від підписання акта перевірки або отримання його примірника не звільняє платника податків від обов`язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов`язання.

У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта або довідки про результати перевірки або неможливості його вручення та підписання у зв`язку з відсутністю платника податків або його законних представників за місцезнаходженням такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У зазначених у цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт.

В акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника (п. 86.10 ст. 86 ПК України).

За правилами пункту 86.8 статті 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків

Згідно з пунктом 162.1 статті 162 ПК України платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 167.1 статті 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Між тим, статтею 177 ПК України врегульовано оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Так, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Не включаються до складу витрат підприємця:

витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

документально не підтверджені витрати.

Фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що для визначення об`єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб для фізичної особи-підприємця необхідно встановити загальний оподатковуваний дохід звітного періоду та обсяг витрат, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності. Загальний оподатковуваний дохід звітного періоду та обсяг витрат, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, встановлюються на підставі первинними документами щодо походження товару та документами щодо здійснених витрат. Ці самі дані використовуються фізичною особою-підприємцем при заповненні податкової декларації про майновий стан та доходи.

З акта перевірки та відзиву на позовну заяву вбачається, що контролюючим органом встановлено, що Позивачем занижено валовий в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2022 рік в сумі 95276, 73 грн. Відповідач дійшов до даного висновку у зв`язку з тим, що в ході проведення перевірки встановлено не відображення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 в обліку товарів, які були придбані протягом 2020 2022 року в сумі 96276,73 грн. у зв`язку з чим, контролюючий орган дійшов висновку, що Позивачем здійснено реалізацію товарно-матеріальних цінностей без застосування реєстратора-розрахункових операцій та без відображення доходу за 2022 рік в сумі 95276,73 грн (аркуш 8 Акта перевірки).

Суд зазначає, що як вбачається з Акта перевірки (аркуш 9 17) Позивачем здійснено самотійний розрахунок обсягів залишків товарно-матеріальних цінностей станом на 07.02.2022. Також Відповідачем самостійно здійснено рохрахунок середньої ціни реалізації продукції, вартість залишку товарно-матеріальних цінностей, проте Суд зауважує, що ні Акт перевірки, ні відзив на позовну заяву не містить методу здійснення даного розарахунку та визначення середньої ціни реалізації товару. Фактично, Суд позбавлений можливості перевірити правильність розрахунків здійснених ГУ ДПС.

Суд зазначає, що застосований в Акті перевірки спосіб розрахунку податкових зобов`язань є непрямим та таким, що не передбачений ні Податковим кодексом України, ні іншими нормативними актами.

Суд звертає увагу, що невідповідність дійсним обставинам даних, використаних для аналізу та розрахунків, унеможливлює отримання об`єктивного результату таких розрахунків, що в свою чергу позбавляє податковий орган права приймати рішення про донарахування податкових зобов`язань, яке ґрунтується на таких результатах.

Суд приймає до увагу, що під час перевірки інвентаризація ТМЦ не проводилася (дане твердження сторонами не заперечується, що слідує з матеріалів справи). Зазначене свідчить про те, що в основу спірних рішень покладені висновки контролюючого органу, які спираються на непрямі методи, які непередбачені чинним законодавством.

Аналізуючи положення підпункту 20.1.9 підпункту 20.1 статті 20 ПК України (відповідно до якого контролюючі органи мають право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки), Суд зазначає, що вимога щодо проведення інвентаризації поширюється на усіх платників податків, в тому числі і фізичних осіб-підприємців. При цьому проведення інвентаризації має здійснюватись саме платником, а контролюючий орган може лише вимагати її проведення. Водночас, нестача придбаних товарів має бути виявлена в результаті інвентаризації, яка здійснена під час проведення перевірки, в межах якої вона була призначена (ініційована).

Суд вважає за необхідне зазначити, що за своєю суттю, інвентаризація - це перевірка фактичної наявності майна і співставлення даних інвентаризації з бухгалтерським обліком. Нестачу товару можна виявити, коли відомі дані про залишки товару на початок інвентаризації та їх рух (вибуття, надходження) за звітний період. При цьому відомості щодо даних залишку товарів на початок інвентаризації мають встановлюватись на підставі первинної документації та відомостей Книги обліку доходів і витрат. Відсутність інформації у відомостях інвентаризації про залишки запасів на початок звітної дати та вибуття (реалізації) запасів за визначений період взагалі виключає можливість вирахування нестачі (залишків) товару та підстави стверджувати про наявність нестачі товару.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2020 №807/1556/17.

Організація та основні правила проведення інвентаризації врегульовано Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 2 вересня 2014 року № 879 (далі - Положення № 879).

Відповідно до пункту 2 вказаного Положення останнє застосовується юридичними особами, створеними відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також представництвами іноземних суб`єктів господарської діяльності.

Зважаючи на те, що інші нормативні вказівки щодо порядку організації, строків, вимог до документального оформлення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей для фізичних осіб - підприємців у чинному законодавстві відсутні. Втім, враховуючи обов`язок платника податків провести таку інвентаризацію на вимогу контролюючого органу, Скаржник, вважає за можливе використання фізичною особою-підприємцем приписів Положення №879 для проведення та оформлення результатів відповідної інвентаризації. Таке застосування норм права узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 06.02.2020 №807/1556/17.

Абзацом 6 пункту 7 Положення № 879 встановлено, що проведення інвентаризації є обов`язковим, зокрема, на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації. Інвентаризація має розпочатися в термін та в обсязі, зазначених у належним чином оформленому документі цього органу, але не раніше дня отримання підприємством відповідного документа.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Положення № 879 для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах) та досвідчених працівників підприємства, які знають об`єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства.

Пункт 18 розділу ІІ Положення №879 передбачає, що інвентаризаційні описи (акти інвентаризації) підписуються всіма членами інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та матеріально відповідальними особами.

Тобто, проведення платником податку на вимогу контролюючого органу під час проведення податкової перевірки інвентаризації товарів є єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку.

З матеріалів справи вбачається, що Позивачем не заперечується факт наявності товарно-матеріальних цінностей, які не були реалізовані після подання заяви про закриття фізичної особи підприємця, проте як зауважено Позивачем та не спростовано Відповідачем, дані товари не були включені до складу витрат.

Позиція Позивача узгоджується з роз`ясненням, яке надано податковим органом (URL: https://lv.tax.gov.ua/media-ark/news-ark/460437.html) в якому зазначено, що алкогольні товари та тютюнові вироби, після ліквідації фізичної особи підприємця можуть залишатися в неї та не підлягають оподаткуванню оскільки: Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до норм ПКУ залишок товару не входить до бази оподаткування для фізичних осіб підприємців.

Якщо залишок товару - це тютюнові або алкогольні вироби, ФОП необхідно до ліквідації реалізувати цей товар або передати іншій особі, оскільки для зберігання та реалізації цих товарів необхідна ліцензія.

Такі нереалізовані алкогольні напої та тютюнові вироби, що залишились у власності суб`єкта господарювання після закінчення терміну дії ліцензії, відповідно до норм чинного законодавства не можуть реалізовуватись (передаватись) іншим особам.

І ще про акцизний податок.

Об`єктом оподаткування акцизним податком роздрібного продажу підакцизних товарів є, зокрема, операції з реалізації суб`єктами господарювання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, до яких не віднесено обсяги зіпсованих, знищених, втрачених або використаних для власних потреб алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Тобто, у разі використання залишків таких виробів для власних потреб, нараховувати роздрібний акцизний податок не треба.

Таким чином, ФОП алкогольні та тютюнові залишки може повернути за домовленістю постачальникам або обережно використати для власного споживання».

Суд зауважує, що Акт перевірки не містить посилань на первинні документи на підставі яких було встановлено вищезазначене порушення, що суперечить Методичним рекомендацій щодо оформлення матеріалів документальних перевірок податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, та документування виявлених порушень, затверджених наказом ДФС від 01.06.2017 № 396 (далі Методичні рекомендації № 396), а також Порядоку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 14.01.2012 № 36/37372 (далі - Порядок №36).

Так, в пункті 5 Розділу ІІ Порядку 36 зазначено, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів.

Абзацом 2, 4 підпункту 2 пункту4 розділу ІІІ зазначено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно: викласти зміст порушень (у разі їх встановлення), в тому числі щодо правильності та повноти визначення фінансового результату до оподаткування згідно з первинними документами, бухгалтерським обліком відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, виконання законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та/або бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення. Проте, жодне з даних тверджень не було здійснено.

Таким чином, враховуючи сукупність доказів, а саме: застосування непрямих методів, правильність розрахунків яких Суд позбавлений можливості перевірити; відсутності проведення інвентаризації; відсутності деталізації документів на підставі яких були встановлені показники.

Суд доходить до висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень №12921/10-36-24-06/, №12922/10-36-24-06/, №12917/10-36-24-06/ в цій частині.

Щодо посилання контролюючого органу на ненадання Позивачем інформації про залишки товарно-матеріальних цінностей, Суд зауважує.

Враховуючу ту обставину, що після 07.02.2022 року Позивачем не здійснювалася господарська діяльність, проведення інвентаризації товарів було єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку, оскільки як зазначено Позивачем та не заперечується Відповідачем у Відзиві на позовну заяву, чинний на сьогодні порядок податкового обліку фізичної особи-підприємця не передбачає ведення фізичною особою підприємцем окремого податкового обліку залишків товарів в розрізі найменувань, кількості та ціни станом на кінець кожного звітного періоду.

Таке застосування податкових норм підтверджується офіційними роз`ясненнями ДФС України в Єдиній базі роз`яснені ЗІР. Так в індивідуальних податкових консультаціях наданих Державною фіскальною службою України №962/6/99-99-13-01-04-15/ІПК від 11.03.2019, №811/Д/99-99-13-01-02-14 від 28.02.2019, №2469/С/99-99-13-01-02-14/ІПК від 05.06.2018, податковий орган зазначає:

«… п. 2 ст. 3 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон № 996) передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Отже, дія Закону № 996 не поширюється на таку категорію суб`єктів господарювання, як фізичні особи - підприємці.

Враховуючи викладене, фізична особа - підприємець може за власним бажанням вести облік товарних запасів, зокрема з використанням Стандарту 9 «Запаси»

Суд зазначає, що доказів протилежного Відповідачем не надано та не наведено.

Контролюючим органом встановлено порушення пунктом 177.4 статті 177 ПК України, відповідно до якого фізичною особою платником податків ОСОБА_1 неправомірно включено до складу валових витрат, витрати на придбання ТМЦ та інші витрати на загальну суму 632 920, 59 грн.

Як вбачається з Акту перевірки (аркуш 21) та відзиву на позовну заяву, підставою завищення витрат стало те, що «Згідно виторгів РРО та фіскальних чеків ФОП ОСОБА_1 протягом 2020 2021 року реалізовано товарів на загальну суму 13 391, 95 грн., у т.ч. за 2020 рік на суму 8674, 34 грн., за 2021 рік 4717, 61 грн., за 2022 рік реалізація відсутня». Тобто, контролюючий орган дійшов висновку, що сума доходу Позивача за 2020,2021,2022 рік становить - 13 391, 95 грн.

Доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 ПК України. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (пункти 177.1, 177.2 статті 177 ПК України).

Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини другої статті 3 вказаного Закону на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином, первинні документи по відображенню господарських операцій є основою для податкового обліку.

Податкове законодавство не встановлює конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають ідентифікуватись ті чи інші господарські операції. Однак, критерієм зменшення бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання доходу.

Згідно з пунктом 177.10 статті 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Пунктом 1 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року №481 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 1 жовтня 2013 року за №1686/24218 (далі - Порядок №481), передбачено, що відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу ІV Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Відповідно до пункту 6 означеного Порядку №481 у графі 9 Книги обліку доходів і витрат зазначається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської діяльності (графи 6, 7, 8). Відповідно до підпункту 6 пункту 6 Порядку №481 у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня.

Верховний Суд у постанові від 9 липня 2020 року у справі № 440/3973/18 презюмував, що відповідно до положень пунктів 177.2, 177.4 статті 177 ПК України право підприємця на включення витрат до витрат звітного періоду виникає, коли вони відповідають таким вимогам: документально підтверджені належним чином оформленими первинними документами; пов`язані із господарською діяльністю підприємця; безпосередньо пов`язані з отриманням доходів; мають бути фактично сплачені; товари мають бути поставлені, а послуги - отримані.

У постанові від 21 травня 2020 року у справі № 824/257/18-а Верховний Суд зазначав, що положення статті 177 ПК України вказують на те, що об`єктом оподаткування ПДФО є чистий оподатковуваний дохід, який визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з отриманням доходу у межах здійснюваної фізичною особою-підприємцем господарською діяльністю. У податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто призводити до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю. До первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені платником податків у податковій звітності, належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, які за змістом відповідають вимогам закону та які відображають реальні господарські операції.

Суд звертає увагу, що як вбачається зі змісту Акта перевірки, відзиву на позовну заяву Відповідачем не заперечується факт оплати товарно матеріальних цінностей та наявність первинних документів, які підтверджують купівлю таких ТМЦ.

Підставою зменшення суми витрат стало встановлення, що згідно виторгів РРО та фіскальних чеків ФОП ОСОБА_1 протягом 2020 2021 року реалізовано товарів на загальну суму 13 391, 95 грн., у т.ч. за 2020 рік на суму 8674, 34 грн., за 2021 рік 4717, 61 грн., за 2022 рік реалізація відсутня» (аркуш 21 Акта перевірки, аркуш 7 Відзиву на позовну заяву.

Як вбачається з Декларації про майновий стан і доходи та додатків до неї, валовий дохід від реалізації товарно-матеріальних цінностей у 2020 році становить 394038, 29 грн, у 2021 році 465137, 80 грн., у 2022 році 42750 грн. Тобто сукупний дохід за 2020 2022 рік становить ?906 926,09? грн.????

Суд зауважує, що витрати формуються пропорційно отриманому доходу від реалізованого товару, тобто платник податків вправі сформувати витрати від купленого товару лише у випаду його реалізації.

Так, з абзацу другого аркушу 21 Акта перевірки вбачається, що Позивачем протягом 2020 -2022 року реалізовано товар на суму 13 391, 95 грн, тобто дохід Позивача відповідно до даних перевірки протягом 2020-2022 року становить 2022, у зв`язку з чим Позивач не мав право формувати витрати у розмірі 602 494, 04 грн.

Суд звертає увагу на арифметичну розбіжність, яка міститься в таблиці 9, де зазначено, що графа 5 «розбіжність» рахується шляхом: графа 4 «Дані перевірки» відняти графу 3 «Дані податкової декларації».

Так, Відповідачем встановлено, що розбіжність у 2020 році становить «- 267 107,67 грн», проте як вбачається з таблиці 9, дана розбіжність за 2020 має становити «?-187 936,52? грн» (66 458, 34 грн. 254 395, 19 грн.). У 2021 році встановлено розбіжність у сумі

« 336 592, 92 грн.», проте », проте як вбачається з таблиці 9, дана розбіжність за 2020 має становити «?-264 921,24 грн.?» (55957,61 грн. - 320878,85 грн.). ????????

Таким чином, Відповідачем допущено арифметичну похибку при здійсненні розрахунку.

Як вбачається з Акту перевірки підставою донарахувань стало те, що , контролюючий орган дійшов висновку, що оскільки дохід підтверджено лише частково, Позивач неправомірно сформував витрати заявлені додатку Ф2 до декларацій та зменшив їх.

Таким чином, контролюючим органом встановлено завищення суми реалізованого ТМЦ на загальну суму 602 494, 04 грн. у зв`язку з чим зменшено «витрати» на суму

602 494, 04 грн.

Наказом Міністерства фінансів України від 02.10.2015 №859, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 за №1298/27743, затверджено Інструкцію щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи (далі - Інструкція №859).

Згідно з пунктом 3 розділу I Інструкції №859 фізична особа - платник податку (фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні) подає декларацію за звітний (податковий) період в установлені Кодексом строки до контролюючого органу за своєю податковою адресою (місцем проживання фізичної особи, за яким вона береться на облік як платник податку у контролюючому органі).

Відповідно до пунктів 1-3 розділу II Інструкції №859 декларація складається із семи розділів, що подаються на одному двосторонньому аркуші формату А4, та двох додатків до декларації (далі - додатки), які подаються на одно-, двосторонніх аркушах формату А4 та містять розрахунки окремих видів доходів (витрат).

Додатки є складовою частиною декларації і без декларації не є дійсними. Додатки заповнюються та подаються виключно за наявності доходів (витрат), розрахунок яких міститься у цих додатках.

У декларації та додатках зазначаються всі передбачені в них відомості (показники), крім випадків, прямо визначених у декларації та/або додатках. Якщо будь-який рядок декларації та/або додатка не заповнюється через відсутність інформації (операції, суми), то такий рядок прокреслюється, крім випадків, прямо визначених у декларації та/або додатках.

Між тим, порядок заповнення додатків до декларації врегульовано розділом IV Інструкції №859.

Так, пунктом 3 вказаного розділу Інструкції №859 регламентовано, що у додатку Ф2 до декларації «Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою»:

1) у розділі I додатка Ф2 «Доходи від провадження господарської діяльності», що заповнюється фізичними особами - підприємцями, зазначаються:

номер відповідного кварталу арабською цифрою від 1 до 3 фізичними особами - підприємцями, які зареєстровані протягом року в установленому законом порядку або перейшли зі спрощеної системи оподаткування на загальну систему оподаткування;

доходи, отримані від провадження кожного виду економічної діяльності, що відображаються в окремому рядку розділу I із зазначенням у графі 2 назви та у графі 3 - коду виду економічної діяльності згідно з КВЕД, за провадження якого одержано дохід;

у графі 4 - сума одержаного доходу від провадження окремого виду економічної діяльності;

у графах 5 - 7 - сума документально підтверджених витрат, пов`язаних із провадженням господарської діяльності (вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату, інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг).

З Акту перевірки та податкових повідомлень-рішень вбачається, що контролюючий орган при обрахунку чистого оподаткованого доходу, встановивши завищення доходу «графи 4», зменшив лише суму витрат, яка відображена в графі 5, без зменшення графи 4 «доходи», що суперечить вимогам ПК України та Інструкції № 859.

Суд погоджується з твердженням Позивача, встановивши завищення доходу, контролюючий орган мав одночасно зменшити графу 4 (сума одержаного доходу) розрахунку податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою (Додаток Ф2) та графу 5 (вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, реалізованих або використаних у виробництві продукції).

Суд звертає, що встановивши завищення доходів, контролюючий орган був зобов`язаний відкоригувати як «графу 4 (сума одержаного доходу)» в напрямку зменшення до показників, які встановлені під час перевірки, а не лише зменшувати «графу 5 (вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, реалізованих або використаних у виробництві продукції)».

Судом також приймається до увагу твердження позивача, що при обрахунку «чистого оподаткованого доходу», ГУ ДПС - визнає доходи відображені в графі 4 в задекларованому Позивачем розмірі 906926,09? грн, проте для визначення «витрат, які понесені для отримання доходу», Позивач визнає дохід лише в розмірі 13 391, 95 грн., тобто вбачається маніпулювання показниками податкової звітності, які здійснюються ГУ ДПС.

Таким чином, зменшивши лише витрати, контролюючий орган порушив основні принципи порядку формування доходу та витрат фізичної особи-підприємця.

Суд зауважує, що контролюючим органом у відзиві на позовну заяву не надано жодних пояснень, яким чином встановивши завищення «валового доходу», контролюючий орган дійшов до висновків про заниження «чистого доходу».

Суд також звертає увагу, що дане твердження контролюючого органу спростовується наявними у матеріалах справи первинними документами, які підтверджують факт реалізації та купівлі товарно-матеріальний цінностей. Дані документи відповідають вимогам, які передбачені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Жодним зауважень до їх невідповідності ні Акт перевірки, ні Відзив на позовну заяву не містить.

Щодо посилання Відповідача на відсутність первинних документів, які підтверджують правомірність формування «інших витрат» на суму 30 426, 55 грн.

Відповідно до пункту 177.4. статті 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Міністерством фінансів України, як центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику у відповідності до норм ПК України прийнято наказ від 02.10.2015 № 859 Про затвердження форми податкової декларації про майновий стан і доходи та Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи.

Згідно із п.3 розділу IV. Порядок заповнення додатків до декларації у додатку Ф2 «Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою» до декларації у розділі I «Доходи від провадження господарської діяльності», який заповнюється фізичними особами - підприємцями, зазначаються у графах 5-7 - сума документально підтверджених витрат, пов`язаних із провадженням господарської діяльності (вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, реалізованих або використаних у виробництві продукції, витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату, інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг, амортизаційні відрахування) (кореспондується із пунктом 177.4 ПК України).

Суд звертає увагу, що Наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 №727, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 за №1300/27745, затверджено Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, який розроблено відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - Податковий кодекс) для застосування посадовими особами контролюючих органів при оформленні результатів документальних перевірок платників податків (у розумінні статті 15 Податкового кодексу) (далі - платники податків) дотримання податкового, валютного законодавства, законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - законодавство з єдиного внеску) та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

У відповідності до пункту 3-5 розділу II Порядку №727 акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно з підпунктами 1, 2 пункту 4 розділу III Порядку №727 описова частина акта (довідки) документальної перевірки складається таким чином:

1) результати документальної перевірки дотримання податкового законодавства групуються за окремими видами податків, зборів відповідно до затвердженого плану (переліку питань) перевірки. У цій частині акта (довідки) документальної перевірки відображаються задекларовані платником податків у податковій та іншій звітності показники, результати перевірки цих показників та робиться відповідний запис щодо встановлення або невстановлення порушень. При цьому до акта (довідки) документальної перевірки у разі необхідності додаються відповідні аналітичні таблиці. Крім того, наводяться дані про наявність та результати перевірки пільг, наданих відповідно до законів (код пільги, на яку суму і на який податок, збір отримано пільги з розбивкою за роками в межах звітних періодів, що перевіряються);

2) у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:

викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;

викласти зміст порушень (у разі їх встановлення), в тому числі щодо правильності та повноти визначення фінансового результату до оподаткування згідно з бухгалтерським обліком відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, виконання законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів;

у разі отримання під час перевірки копій документів, які підтверджують факт виявленого порушення, про це робиться запис із відображенням підстав для їх отримання, а також переліку цих документів;

у разі відмови посадових осіб платника податків (керівника платника податків або уповноважених ним осіб) надати документи та/або копії документів посадовій особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові посадової особи платника податків, уповноваженої здійснювати від його імені юридичні дії, та переліку документів (копій документів), які йому запропоновано подати, факт складання такого акта відображається в акті (довідці) документальної перевірки;

у разі надання посадовими особами платника податків (керівником платника податків або уповноваженою ним особою) посадовим особам контролюючого органу письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти надання таких пояснень необхідно відобразити в акті документальної перевірки.

Згідно із підпунктом 6 пункту 6 Порядку №481 у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня.

До того ж, суд звертає увагу на те, що у відповідності до підпункту 5 пункту 6 Порядку №481 документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг.

Суд зазначає, що акт перевірки не містить в собі відомостей щодо того, які саме первинні документи були використані при перевірці. При цьому, ГУ ДПС у Київській області обмежився виключно відображенням переліку певних документів у пункті 1.13 акту перевірки без їх деталізації, що унеможливлює встановлення судом обставин, які первинні документи відповідачем досліджувалися під час перевірки.

Більше того, суд відмічає, що даний перелік не містить в собі відомостей щодо дослідження контролюючими органом при проведенні документальної перевірки, серед іншого платіжних доручень, які, у свою чергу, є документами, які безумовно підтверджують понесення фізичною особою-підприємцем витрат, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування.

Згідно з підпунктом 20.1.2 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом.

Варто наголосити, що ані акт перевірки, ані відзив на позовну заяву ГУ ДПС у Київській області не містять в собі посилання останнього на запитування у платника податків (позивача) додаткових документів на підтвердження понесених витрат та відмову у наданні останніх.

Отже, на переконання суду, ГУ ДПС у Київській області при формуванні висновків про не підтвердження документально витрат Позивачем, підійшов до даного питання формально. Також Суд зазначає, що позиція Відповідача спростовується наданими первинними документами, які наявні в матеріалах справи. Жодних зауважень до наданих документів, відзив на позовну заяву не містить.

Щодо твердження податкового органу про несвоєчаність подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2019 та 2022 рік.

Суд звертає увагу, що зі змісту податкового повідомлення-рішення від 19.07.2023 року №12922/10-36-24-06/ вбачається, що воно застосовано за не подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік.

З матеріалів справи, вбачається та не заперечується Відповідачем, що у 2019 році ОСОБА_1 перебувала на спрощеній системі оподаткування. У зв`язку з перебуванням на спрощеній системі оподаткування 03.02.2020 року ОСОБА_1 було подано Податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 2019 рік, яка прийнята контролюючим органом, дане твердження Відповідачем також не заперечується.

Таким чином, Суд погоджується з твердженням Позивача, що у зв`язку з перебуванням у 2019 році на спрощеній системі оподаткування, ОСОБА_1 не мала подавати Податкову декларацію про майновий стан і доходи, оскільки перебувала на єдиному податку і подавала декларацію для платника єдиного податку, отже податкове повідомлення рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо твердження податкового органу про ненадання документів.

Суд звертає увагу, що відповідно до податкового повідомлення-рішення від 19.07.2023 року № 12924/10-36-24-06/ НОМЕР_2 не можливо встановити за неподання, яких саме документів застосовується штрафна санкція.

Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року №727, де в підпункті 12 пункту 3 розділу ІІІ Порядку визначено: Загальні положення акта (довідки) документальної планової перевірки (відповідні додатки до загальних положень) мають містити інформацію про складені акти про ненадання у визначений у запиті строк (відмови від надання) або надання не в повному обсязі документів (їх копій), пояснень, довідок та інформації, акти відмови платника податків, керівника платника податків або уповноваженої ним особи від підписання зазначених актів.

Акти, що засвідчують такі факти, складаються у довільній формі із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків, керівника або уповноваженої ним особи та переліку ненаданих документів, а також причин відмови в їх наданні.

Відповідно до п.1 розділу ІV Порядку, залежно від фінансово-господарської діяльності платника податків та результатів перевірки до інформативних додатків належать: акт про ненадання платником податків документів (їх копій), пояснень, довідок, інформації тощо, які необхідні для проведення перевірки у визначений у запиті строк (у разі його складання), акт відмови від надання або надання не в повному обсязі документів (їх копій), пояснень, довідок та інформації; акт, який засвідчує факт надання документів менше ніж за 3 дні до дня завершення перевірки.

Отже, комплексний аналіз даних норм дає підстави стверджувати, що саме акт про ненадання платником податків документів (їх копій),), акт відмови від надання або надання не в повному обсязі документів (їх копій), пояснень, довідок та інформації є тим, документом, що підтверджує ненадання документів до перевірки та є невід`ємною частиною акту перевірки. Проте жодного акту акт про ненадання платником податків документів (їх копій), пояснень, довідок, інформації тощо, які необхідні для проведення перевірки у визначений у запиті строк (у разі його складання), акт відмови від надання або надання не в повному обсязі документів (їх копій), пояснень, довідок та інформації не було складено та надано Позивачу. Слід відмітити, що в акті перевірки відсутні жодні посилання на вищенаведені акти.

В матеріалах справи відсутні Акти ненадання документів до перевірки. Таким чином, враховуючи відсутність доказів ненадання документів та можливості ідентифікувати ненадані документи, Суд доходить до висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення.

Щодо посилання Відповідача на порушення Позивачем вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні та застосування РРО.

Суд зазначає, що позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога Позивача до відповідача, стосовно якої Позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів у даній справі це оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Підстави позову - це обставини, якими Позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими Позивач обґрунтовує свої вимоги.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні податкові повідомлення рішення винесені за порушення Положень про ведення касових операцій у національній валюті та застосування РРО, також позовна заява не містить жодних підстав позову у даній частині, таким чином, Суд вважає за недоцільне здійснювати дослідження та надання оцінки позиції Відповідача щодо порушень Позивачем вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні та застосування РРО.

Судом також приймається до уваги, що в матеріалах справи наявні два податкові повідомлення-рішення з однаковими реквізитами за різні порушення: податкове повідомлення-рішення від 19.07.2023 року № 12922/10-36-24-06/ НОМЕР_1 на суму 340 грн. за неподання декларації про майновий стан та доходи за 2019 рік та податкове повідомлення-рішення від 19.07.2023 року № 12922/10-36-24-06/ НОМЕР_1 на суму 10922 грн. в частині заниження сум чистого доходу за період з 22.08.2019 року по 07.02.2022 року (військовий збір), що свідчить про формальний підхід при проведенні перевірки та винесені податкових повідомлень-рішень.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно частин першої третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що Позивач довів незаконність оскаржуваного рішення та наявність правових підстав для задоволення заявленого позову. Натомість доводи Відповідача є безпідставними та необґрунтованими.

Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а згідно наявних у справі платіжних інструкцій, Позивачем за подання позову сплачено судовий збір у розмірі 1483,50 грн., то вказана сума підлягає поверненню Позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 19.07.2023 №12922/10-36-24-06/ на суму 340,00 грн. за неподання декларації про майновий стан та доходи за 2019 рік.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 19.07.2023 №12924/10-36-24-06/ на суму 1020,00 грн. за ненадання документів до перевірки.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 19.07.2023 №12921/10-36-24-06/ на суму 131075,51 грн. у зв`язку із зниженням сум чистого доходу за період з 22.08.2019 по 07.02.2022 в результаті чого занижено податкові зобов`язання податку на доходи фізичних осіб.

5. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 19.07.2023 №12922/10-36-24-06/ на суму 10922,00 грн. в частині заниження сум чистого доходу за період з 22.08.2019 по 07.02.2022 (військовий збір).

6. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 19.07.2023 №12917/10-36-24-06/ НОМЕР_1 на суму 4990,62 грн.

7. Стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1483 (одна тисяча чотириста вісімдесят три) грн. 50 коп. на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Київській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.