Справа № 160/22373/23
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2024-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2023 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із вищезазначеною позовною заявою, в якій просить:
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до стажу, що дає право на призначення пенсії на загальних підставах весь період його роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 20.02.1984 р., а саме: з 01.09.1981 по травень 1984, з 17.02.1984 по 16.11.1987, з 03.12.1987 по 14.05.1991, з 26.06.1991 по 06.04.1992, з 15.02.1993 по 25.06.1993, 14.07.1993 по 01.07.1994, з 03.01.1995 по 27.03.1995, з 03.06.1996 по 01.11.1996, з 26.05.1999 по 30.08.1999, з 01.09.1999 по 30.09.2002 з 01.11.2002 по 25.04.2005 та врахувати при призначенні пенсії архівну довідку 4/5-777 від 21.07.2023 р., розглянути повторно заяву про призначення пенсії, яка подана 29.06.2023 р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
20 вересня 2023 року від Головного управління ПФУ в Одеській області надійшов відзив, в якому вони зазначили, що право на отримання пенсії визначено у ст. 8 Закону №1058, яким користуються громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. Умови призначення пенсії за віком визначені у ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058, за результатами виконання яких здійснюється призначення пенсії. Пенсійний вік визначений статтею 26 Закону №1058 становить 60 років. (Вік Позивача на момент звернення - 60 років). Вимагається ст. 26 Закону №1058 виконати умови щодо підтвердження наявності не менше 30 років страхового стажу. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року становить від 23 до 33 років.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та докази, проаналізувавши зміст норм матеріального, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що позивач 29.06.2023 р. звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив призначити пенсію відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління ПФУ в Одеській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
Рішенням Головного управління ПФУ в Одеській області від 06.07.2023 р. №77 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до заяви від 29.06.2023р.

У вказаному рішенні зазначено таке: Вік заявника 60 років. Необхідний страховий стаж статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 30 років. Страховий стаж особи становить 10 років 8 місяці 12 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди: роботи з 03.12.1987 по 14.05.1991, оскільки в трудовій книжці відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу. роботи з 14.07.1993 по 01.07.1994, оскільки в трудовій книжці запис про звільнення з роботи засвідчується печаткою УССР. Роботи з 03.06.1996 по 01.11.1996 та з 26.05.1999 по 30.08.1999, оскільки в сканкопії трудової книжки не видно номер та дати наказів про прийняття та звільнення з роботи. Навчання з 1981 по 1984, оскільки згідно запису в трудовій книжці відсутня серія, номер та дата видачі диплому. Необхідно надати диплом або уточнюючу довідку з навчального закладу. Для зарахування до страхового стажу періодів роботи з 03.12.1987 по 14.05.1991 та з 14.07.1993 по 01.07.1994 необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами на яких позивач працював на підставі первинних документів за час виконання робіт.

Згідно із трудовою книжкою НОМЕР_3 від 20.02.1984 р. ОСОБА_1 у спірні періоди:

- 01.09.1981 по травень 1984 - навчався в Кірсанівському авіаційному училищі;

- з 17.02.1984 по 16.11.1987 працював авіамеханіком-стажером АТБ аеропорту Підгородне;

- з 03.12.1987 по 14.05.991- працював авіаційним механіком, авіаційним техніком;

- з 26.06.1991 по 06.04.1992 працював майстром по ремонту обладнання II групи;

з 15.02.1993 по 25.06.1993 працював майстром ремонто-допоміжної групи;

з 14.07.1993 по 01.07.1994 працював майстром-механіком;

з 03.01.1995 по 27.03.1995 працював майстром ремонтно -будівельного дільниці;

- з 03.06.1996 по 01.11.1996 працював озеленювачем б/о Відрадне;

- з 26.05.1999 по 30.08.1999 - отримував виплати по безробіттю;

з 01.09.1999 по 30.09.2002 працював у ремонтно-механічному цеху слюсарем по ремонту і обслуговуванню перевантажувальних машин,

- з 01.11.2002 по 25.04.2005 працював плиточником-облицювальником та начальником охорони.

Згідно Диплому № НОМЕР_4 , ОСОБА_1 з 1981 по 1984 рік навчався в Кірсанівському авіаційному училищі.

Не погоджуючись із відмовою відповідача у зарахуванні спірних періодів його роботи до страхового стражу, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частина перша статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначені Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частина третя статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Положенням частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Згідно з абзацом 1 частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац 9 частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків; в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі;

Статтю 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII визначено порядок підтвердження стажу роботи, згідно з якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно із пунктом 2 Порядку № 637 у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Щодо позовної вимоги позивача про зарахування періоду його навчання з 1981 по 1984р., суд зазначає таке.

Перелік видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на пенсію, визначено ст. 56 Закону № 1788-ХІІ, підп. д п. 1 якого передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно п. 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

У рішенні відповідач зазначив, що період навчання неможливо зарахувати, оскільки в трудовій книжці відсутня серія, номер та дата видачі диплому.

Судом встановлено, що згідно Диплому № НОМЕР_4 , ОСОБА_1 з 1981 по 1984 рік навчався в Кірсанівському авіаційному училищі.

Крім того, як встановлено судом, згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_5 від 20.02.1984 р. ОСОБА_1 з 01.09.1981 по травень 1984 року навчався в Кірсанівському авіаційному училищі.

Таким чином, диплом та трудова книжка позивача підтверджує, що саме з 01.09.1981 по травень 1984 року позивач навчався в Кірсанівському авіаційному училищі.

Відтак, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо неможливості врахування спірного періоду.

З урахуванням викладеного, період навчання позивача з 01.09.1981 по травень 1984 року навчався в Кірсанівському авіаційному училищі має бути зараховано до загального страхового стажу позивача.

Щодо позовної вимоги позивача про зарахування до його страхового стажу періодів роботи з з 17.02.1984 по 16.11.1987, з 26.06.1991 по 06.04.1992, з 15.02.1993 по 25.06.1993, з 03.01.1995 по 27.03.1995, з 01.09.1999 по 30.09.2002, з 01.11.2002 по 25.04.2005, суд зазначає таке.

Як встановлено з довідки РС-право (номер ПС:77), ОСОБА_1 вже зараховані періоди роботи з з 17.02.1984 по 16.11.1987, з 26.06.1991 по 06.04.1992, з 15.02.1993 по 25.06.1993, з 03.01.1995 по 27.03.1995, з 01.09.1999 по 30.09.2002, з 01.11.2002 по 25.04.2005.

Отже, вказані періоди вже були зараховані до стажу роботи позивача, тому немає підстав зобов`язувати відповідача зарахувати ці періоди. Позовні вимоги у цій частині суд залишає без задоволення.

Щодо позовної вимоги про зарахування періоду роботи позивача з 03.12.1987 по 14.05.1991 р. та з 03.06.1996 по 01.11.1996, з 26.05.1999 по 30.08.1999 р., суд зазначає таке.

Як зазначено у рішенні Головного управління ПФУ в Одеській області від 06.07.2023 р. №77 до страхового стажу не зараховано періоди: роботи з 03.12.1987 по 14.05.1991, оскільки в трудовій книжці відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу. З 03.06.1996 по 01.11.1996 та з 26.05.1999 по 30.08.1999, оскільки в сканкопії трудової книжки не видно номер та дати наказів про прийняття та звільнення з роботи.

Відповідні вимоги щодо заповнення трудових книжок містяться і в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №58 від 29.07.1993.

Так, відповідно п.2.1. Інструкції №58 трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Відповідно до п. 2.2. Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіху роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до п. 2.3. Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Пунктом з 2.4. Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пунктів 2.26.-2.27. Інструкції №58 визначено, що записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 р. №301 Про трудові книжки відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, з вищенаведених норм права вбачається, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто таким працівником. Обов`язок ведення трудових книжок (заповнення, внесення відповідних записів про прийом на роботу, переведення звільнення, наказів (розпоряджень), та їх засвідчення з проставленням печатки підприємства або відділу кадрів) законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноважений ним орган). Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 р. у справі №677/277/17.

Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 р. у справі №687/975/17.

Разом з цим, суд звертає увагу, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Отже, періоди роботи позивача з 03.12.1987 по 14.05.1991 р. та з 03.06.1996 по 01.11.1996, з 26.05.1999 по 30.08.1999 р. підлягають зарахуванню до його трудової діяльності.

Суд також звертає увагу, що записи про періоди роботи позивача з 03.06.1996 по 01.11.1996 та з 26.05.1999 по 30.08.1999 у трудовій книжці оформлені чітко і зрозуміло.

За таких обставин, суд дійшов висновку про невідповідність дій пенсійного органу щодо не врахування спірного періоду до стажу роботи позивача критеріям правомірності дій суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України.

Щодо позовної вимоги про зарахування періоду роботи позивача з 14.07.1993р. по 01.07.1994 р., суд зазначає таке.

Як встановлено судом, згідно із трудовою книжкою НОМЕР_3 від 20.02.1984 р. ОСОБА_1 у спірний період:

- з 14.07.1993 по 01.07.1994 працював майстром-механіком.

В якості підстави для відмови у зарахуванні спірного періоду до стажу роботи, що враховується при призначення пенсії, відповідачем зазначено, що період роботи позивача з 14.07.1993 по 01.07.1994 р. не зараховано, оскільки трудова книжка містить печатку неіснуючої держави - УССР.

Доводи відповідача суд вважає безпідставними, оскільки той факт, що підприємство не змінювало печатку та штамп після проголошення Україною незалежності, не може призводити до негативних наслідків для особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду його роботи, оскільки вказані недоліки не залежать від цієї особи, а є сферою відповідальності підприємства.

Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Суд критично ставиться до зазначеної позиції відповідача, оскільки обов`язок щодо заповнення трудових книжок покладено саме на роботодавця.

Щодо позовної вимоги позивача про врахування при призначенні пенсії архівної довідки від 21.07.2023 р. № 4/5-777, суд зазначає таке.

Як вбачається з архівної довідки від 21.07.2023 р. № 4/5-777, вона видана на підтвердження періоду роботи позивача з 01.09.1999 р. по 30.09.2002 р.

Проте, як зазначалось, згідно з даними довідки РС-право (номер ПС:77), ОСОБА_1 вже зарахований період роботи з 01.09.1999 по 30.09.2002.

Крім того, з оскаржуваного рішення також не вбачається, що відповідач не врахував до стажу позивача період роботи з 01.09.1999 по 30.09.2002 та не взяв до уваги довідку від 21.07.2023 р. № 4/5-777.

Відтак, немає підстав для зобов`язання відповідача врахувати при призначенні пенсії архівної довідки від 21.07.2023 р. № 4/5-777.

Враховуючи встановлені у цій справі обставини суд також дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Одеській області про відмову у призначенні йому пенсії від 06.07.2023 р. № та розглянути повторно заяву про призначення пенсії, яка подана 29.06.2023 р.

При цьому, вимога повторно розглянути заяву позивача має бути задоволена не до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як вказано у позовній заяві, а до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яке здійснювало розгляд заяви позивача.

З урахуванням викладеного, позов належить задовольнити частково.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а тому підлягає стягненню з Головного управління ПФУ в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у сумі 536,80 грн.

Керуючись ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 255, 260-262 КАС України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул.Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, 49094, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна, буд.83, м.Одеса, 65107, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Одеській області про відмову у призначенні пенсії від 06.07.2023 р. №77.

Зобов`язати Головне управління ПФУ в Одеській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з з 03.12.1987 по 14.05.1991 року, з 14.07.1993 по 01.07.1994 року, з 03.06.1996 по 01.11.1996 року, з 26.05.1999 по 30.08.1999 року, період навчання з 01.09.1981 по травень 1984 року.

Зобов`язати Головне управління ПФУ в Одеській області розглянути повторно заяву ОСОБА_1 від 29.06.2023 р. про призначення пенсії за віком.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 536,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя А.В. Савченко