Справа № 520/1226/22
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2024-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 р.Справа № 520/1226/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2024, головуючий суддя І інстанції: Єгупенко В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/1226/22

за позовом ОСОБА_1

до Національної академії Національної гвардії України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Заявник, ОСОБА_1 , через представника адвоката Годунова Віталія Сергійовича, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, в якій просив:

- встановити судовий контроль шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень (боржника) подати звіт про виконання судового рішення у справі 520/1226/22, встановити відповідний строк для цього (5 робочих днів).

В обґрунтування заяви вказав, що судовими рішеннями присуджено здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату індексації з урахуванням базового місяця січня 2008 року за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 року, перерахувати грошове забезпечення, одноразову грошову допомогу при звільненні. Зазначив, що дотепер судове рішення залишається невиконаним, оскільки відповідач не виплатив присуджені суми та відкоригував премію.

14.02.2024 до суду надійшло клопотання представника позивача, в якому він просив застосувати штраф до начальника Національної академії Національної гвардії України ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 за умисне невиконання судових рішень по справі 520/1226/22 відповідно до ч.2 ст.382 КАС України. Постановити окрему ухвалу в порядку ст.249 КАС України щодо встановлення в діях начальника Національної академії Національної гвардії України ОСОБА_3 та начальника фінансової частини Національної академії Національної гвардії України ОСОБА_4 ознак кримінальних правопорушень за ст.366, 382 КК України та направити вказану ухвалу разом з матеріалами справи (судове рішення, звіт про виконання судового рішення, ухвала про надання нового строку для виконання судового рішення) до ТУ ДБР м.Полтава для організації внесення відомостей до ЄРДР.

В обґрунтування клопотання зазначено, що на виконання ухвали до суду надійшли докази щодо виконання судового рішення по справі №520/1226/22. Представник позивача вважає, що насправді це докази вчинення кримінального правопорушення з боку командувача НАНГУ та начальника фінансової частини НАНГУ. Представник наполягає на тому, що судове рішення не виконане взагалі, на його думку, до розрахунків-обрахунків внесені завідомо недостовірні відомості, вчинені дії з ухилення від виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2024 року заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач через представника адвоката Годунова В.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нове судове рішення, яким застосувати штраф до начальника Національної академії Національної гвардії України ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 за умисне невиконання судових рішень по справі 520/1226/22 відповідно до ч.2 ст.382 КАС України. Постановити окрему ухвалу в порядку ст.249 КАС України щодо встановлення в діях начальника Національної академії Національної гвардії України ОСОБА_3 та начальника фінансової частини Національної академії Національної гвардії України Андрія Росомаки ознак кримінальних правопорушень за ст.366, 382 КК України та направити вказану ухвалу разом з матеріалами справи (судове рішення, звіт про виконання судового рішення, ухвалу про надання нового строку для виконання судового рішення) до ТУ ДБР м.Полтава для організації внесення відомостей до ЄРДР.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на неповне з`ясування судом обставин по справі, оскільки висновки суду зроблені на підставі неналежних та недопустимих доказів.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

ОСОБА_5 надав заяву, в якій просив провести судове засідання без представника апелянта.

Відповідно до ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2022 року по справі №520/1226/22, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2023 року, частково задоволено позов ОСОБА_1 до Національної академії Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні позивачу у повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року та у невиплаті позивачу сум індексації грошового забезпечення.

Зобов`язано відповідача нарахувати позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року та провести виплату донарахованих сум.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування абзаців 4-6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 при нарахуванні індексації грошового забезпечення позивачу з період з 01.03.2018 по 24.04.2020.

Зобов`язано відповідача здійснити перерахунок, доплату та виплату індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.03.2018 по 24.04.2020.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у незастосуванні при встановленні та обчисленні доплати за науковий ступінь та доплати за вчене звання з 01.03.2018 р. по 24.04.2020 р. включно, вимог ч. 2. ст. 59 Закону України "Про вищу освіту".

Зобов`язано відповідача перерахувати, нарахувати та здійснити виплату позивачу частину недоплачених видів грошового забезпечення з урахуванням доплати за науковий ступінь кандидат наук - 15% від посадового окладу та доплати за вчене звання доцент - 25% від посадового окладу.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати позивачу не у повному обсязі одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби 24.04.2020 року.

Зобов`язано відповідача перерахувати, нарахувати та здійснити виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням доплати за науковий ступінь кандидат наук - 15% від посадового окладу, доплати за вчене звання доцент - 25% від посадового окладу та індексації грошового забезпечення.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного судового рішення, Харківським окружним адміністративним судом видано виконавчі листи.

Постановами старшого державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дудки Анатолія Анатолійовича від 13.09.2023 року відкрито виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів Харківського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 року.

Вважаючи, що відповідачем безпідставно не виконано рішення суду, позивач звернувся до суду із заявою про встановлення судового контролю.

Відмовляючи в задоволенні вимог заяви, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю, шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, накладення на керівника органу штрафу за невиконання рішення суду, а також постановлення окремої ухвали, оскільки наданими до матеріалів справи доказами підтверджено виконання Національною академією Національної гвардії України рішення суду, а твердження заявника щодо його невиконання не підтверджені належними та допустимими доказами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ст. 370 КАС України).

Відповідно до ст. 372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приписами ч. 1 ст. 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В свою чергу, положеннями ч. 1 ст. 383 КАС України визначено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, Кодексом адміністративного судочинства України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу (статті 382); визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383); визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності органу виконавчої служби, приватного виконавця (стаття 287).

Колегія суддів зазначає, що вказані вище положення Кодексу мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013, у рішенні від 26.06.2013 року звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі Горнсбі проти Греції суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Отже, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених нормами КАС України.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 звертав увагу, що статті 382 і 383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Як встановлено судом першої інстанції, Національною академією Національної гвардії України здійснено нарахування та виплату донарахованих сум ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін січень 2008р., а за період з 01.03.2018 по 24.04.2020 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін березень 2018р., з урахуванням раніше виплачених сум, про що відповідачем до матеріалів справи надано відповідні розрахунки. Крім того, відповідачем здійснено перерахунок, нарахування та виплату частини недоплачених видів грошового забезпечення позивача з урахуванням доплати за науковий ступінь кандидата наук 15% від посадового окладу та вчене звання доцент 25% від посадового окладу з урахуванням раніше виплачених сум складових грошового забезпечення в межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної академії Національної гвардії України, про що складений розрахунок, який надано до матеріалів справи. Відповідачем на виконання рішення суду, також, здійснено перерахунок, нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні позивача з урахуванням доплати за науковий ступінь кандидата наук 15% від посадового окладу та вчене звання доцент 25% від посадового окладу з урахуванням раніше виплачених сум, що відображено в розрахунку, наданого відповідачем до матеріалів справи. За результатами нарахувань відповідачем до матеріалів справи подані платіжні інструкції №1595 від 27.07.2023, №1596 від 27.07.2023, №1597 від 27.07.2023.

Доводи про неналежне виконання рішення судового рішення, заявник фактично обґрунтовує незгодою із розміром проведеного на виконання судового рішення перерахунку розміру індексації грошового забезпечення, а також коригування розміру премії при перерахунку доплати за науковий ступінь кандидата наук та вчене звання доцента.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що незгода позивача із розміром індексації грошового забезпечення не свідчить про невиконання відповідачем судового рішення, оскільки судом не було зобов`язано відповідача здійснити перерахунок із застосуванням відповідного місяця для обчислення індексу споживчих цін, а також не визначалась відповідна сума, яка повинна була бути виплачена за наслідком відповідного перерахунку.

Посилаючись на протиправність дій (бездіяльності) відповідача скаржник не вказує, як саме повинен бути проведений перерахунок та в чому полягає неналежне виконання відповідачем судового рішення.

При цьому, у випадку наявності положень, які на думку скаржника нечітко сформульовані або є незрозумілими, він не позбавлений права звернутися до суду із заявою про роз`яснення судового рішення в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

З приводу доводів скаржника про коригування (зменшення) відповідачем при проведеному на виконання судового рішення перерахунку розміру премії, колегія суддів зазначає, що правомірність нарахування та виплати премії не була предметом розгляду у справі №520/1226/22. Отже, оскільки у цій справі не розглядались правовідносини щодо обрахунку розміру саме премії, тому у випадку незгоди із вказаними діями позивач не позбавлений права на їх оскарження.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, а також накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення.

Також, оскільки постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду, а рішення про ухвалення такого різновиду ухвал, приймається при виявленні таких порушень закону, які вимагають інформування компетентних органів, уповноважених на вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, тому колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для постановлення окремої ухвали. Крім того скаржником не наведено конкретних обставин, які можуть свідчити про те, що дії відповідача або його представника носять очевидний протиправний характер та спрямовані навмисно на грубе порушення прав позивача.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді заяви неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для її скасування або зміни відсутні.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України відсутні .

Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2024 по справі № 520/1226/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді А.О. Бегунц Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 19.04.2024 року