Справа № 160/4271/24
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2024-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2024 рокуСправа №160/4271/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сидоренко Д.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та незаконним рапорту, зобов`язання вчинити певні дії,-
Обставини справи: 15.02.2024 року за допомогою системи "Електронний суд" до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , в якому позивач просить суд:
- визнати протиправними та незаконними залишення рапорту ОСОБА_1 від 21.11.2023 року без реалізації та відмову Військової частини НОМЕР_2 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами (утримання трьох дітей віком до 18 років).
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 звільнити ОСОБА_1 з військової служби через сімейні обставини (перебування на утриманні військовослужбовця трьох дітей віком до 18 років) на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на утриманні позивача перебуває троє дітей віком до 18 років, що відповідно до пп. "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" є підставою для звільнення з військової служби.
Ухвалою суду від 26.02.2024 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.
12.03.2024р. засобами електронного суду та 15.03.2024р. засобами поштового зв`язку від Військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування правової позиції зазначає, що поданий позивачем рапорт не за змістом не відповідає встановленим вимогам, а саме в рапорті наступна інформація: думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю, а також данні про районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Також у відзиві зазначено, що відсутність доказів щодо наявності допомоги, що виплачується на дітей померлого годувальника, а також інформації відносно усиновлення дітей, що гарантовано би закріпило обов`язок громадянина ОСОБА_1 утримувати дітей, для яких він не є біологічним батьком, військова частина констатувала відсутність належних доказів наявності правових підстав застосування до військовослужбовця ОСОБА_1 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а рапорт залишено без реалізації.
18.03.2024р. до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач зазначає, що до рапорту додано достатньо документів для підтвердження факту утримання дітей позивача та відсутність зазначених відповідачем у відзиві родичів (баби, діда, повнолітніх братів та сестер), здатних їх утримувати, які проживають з дітьми разом однією сім`єю.
Також позивач, зокрема зазначає, що наявність або відсутність пенсії у зв`язку з втратою годувальника у дітей жодним чином не впливає на обов`язок позивача їх утримувати, та навіть при їх усиновленні позивачем вони не втратять право на отримання пенсії.
Станом на 23.04.2024 року заперечень на відповідь на відзив від відповідача на адресу суду не надходили.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 12.04.2012 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина - ОСОБА_2 , батько - ОСОБА_3 , матір - ОСОБА_4 .
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 05.07.2012 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитина - ОСОБА_5 , батько - ОСОБА_3 , матір - ОСОБА_4 .,
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 22.04.2008 року, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась дитина - ОСОБА_6 , батько - ОСОБА_3 , матір - ОСОБА_4 .
Відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 26.03.2014 року, ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 .
15.12.2020р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (після шлюбу прізвище ОСОБА_4 ) укладено шлюб, про що внесено запис №160, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 .
В позовній заяві позивач зазначає, що на його утриманні перебуває три неповнолітні дитини, на підтвердження чого надано Акт від 29.08.2023 року, за підписом депутата Дубовиківської сільської ради В.Скляр та старости Чаплинського старостинського округу О.Манько, про те, що гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована в селі Медичному Синельниківського району, Дніпропетровської області, але фактично проживає в АДРЕСА_3 , разом з дітьми:
дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Також разом з ними проживав її чоловік ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрований в АДРЕСА_4 до дня його призову в ЗСУ, з яким вони вели спільне господарство.
22.11.2023р. позивачем подано рапорт командиру 3 механізованого взводу 2 механізованої роти з механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 з проханням звільнити позивача з військової служби на підставі пп. "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", оскільки на утриманні перебувають троє дітей віком до 18 років.
Листом вих.№1789/2/1232 від 25.01.2024р. Військової частиною НОМЕР_2 розглянуто питання щодо звільнення з військової служби за сімейними обставинами ОСОБА_1 та повідомлено, що відповідно до поданих документів позивач не є біологічним батьком жодного з трьох дітей (має статус вітчима). У документах доданих до рапорту, не міститься доказів того, що діти не мають діда, баби, повнолітніх братів і сестер, здатних їх утримувати, або наявності у матері цих дітей поважних причин, з яких вона не може надавати їм належного утримання. Також не надано доказів щодо факту всиновлення дітей громадянки ОСОБА_4 .
Разом з тим, у відповіді зазначено, що вертаючись з рапортом відносно звільнення з військової служби, позивачем не надано належних доказів наявності правових підстав для застосування пп. "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та про те, що рапорт залишено без реалізації.
Вважаючи протиправним залишення рапорту ОСОБА_1 від 21.11.2023 року без реалізації та відмову Військової частини НОМЕР_2 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) здійснюється правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно з ч.1, 2 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 6 ст.2 Закону №2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Позивачем у позові зазначалося, та не заперечувалося відповідачем, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_2 .
В той же час, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Відповідно до пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час воєнного стану, через такі сімейні обставини або інші поважні причини, зокрема у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Як зазначалося вище, згідно з копій свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 12.04.2012 року, свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 05.07.2012 року, свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 22.04.2008 року, народилися діти ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , батько - ОСОБА_3 , матір - ОСОБА_4 .
Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України, правовий статус дитини має особам до досягнення нею повноліття.
Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч.1 ст.260 Сімейного кодексу України якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.
Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (ч.1 ст.268 Сімейного кодексу України).
Отже вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинків, лише за сукупності таких обставин:
- такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання;
- вітчим може надавати матеріальну допомогу.
В даному випадку, позивач, перебуваючи у шлюбі з громадянкою ОСОБА_4 , має право на участь у вихованні ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (за умови проживання однією сім`єю).
При цьому обов`язок щодо утримання вказаних дітей у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст.242 КАС України).
Суд встановив, що позивач до рапорту про звільнення з військової служби не додав доказів на підтвердження того, що діти ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не мають діда, бабу, повнолітніх братів та сестер, здатних їх утримувати або наявності у матері цих дітей поважних причин, з яких вона не може надавати їм належного утримання.
Отже, у спірних правовідносинах позивач, звертаючись до відповідача з вказаним рапортом, не надав належних доказів наявності правових підстав застосування до нього пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому в силу положень ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко