Справа № 140/3420/24
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2024-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року ЛуцькСправа № 140/3420/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі також позивач, ГУ ПФУ у Волинській області) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі також відповідач, ВПВР), відповідно до якого просить скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Трофимюка П.В. від 19.03.2024 у виконавчому провадженні № 67256571 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області штрафу у розмірі 5100 грн.

Ухвалою від 29.03.2024 позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

На виконання ухвали від 29.03.2024 представником позивача подано заяву, якою недоліки позовної заяви усунуто в повній мірі та уточнено позовні вимоги, відповідно до яких просить суд:

1) визнати неправомірною постанову про накладення штрафу державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Трофимюка П.В. у виконавчому провадженні №67256571;

2) скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Трофимюка П.В. у виконавчому провадженні №67256571 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області про накладення штрафу у розмірі 5100 грн (далі також постанова №67256571 від 19.03.2024).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішення суду позивачем не виконано з причин, які не залежать від нього, в той час як з аналізу приписів Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є невиконання рішення суду без поважних причин.

Вказує, що рішення суду після набрання ним законної сили було виконано в добровільному порядку проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Прокуратури Волинської області №18-109 вих-20 від 11.03.2020. Сума нарахувань на виконання рішення суду за період з 13.12.2019 по 01.10.2020 становить 28557 грн.

Враховуючи недостатність бюджетних призначень для Пенсійного фонду України на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду певна кількість таких рішень суду в даний час перебуває на обліку та після виділення коштів з Державного бюджету України заборгованість за такими рішеннями буде погашена.

З огляду на наведене вважає постанову державного виконавця про накладення штрафу незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою від 09.04.2024 провадження у справі було відкрито та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, з урахуванням § 2 глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Ухвалою було встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, а також документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу - до 22 січня 2024 року.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно з яким повідомляє суд, що позивачем не надано доказів на підтвердження вжиття ним будь-яких конкретних заходів, направлених на реальне виконання рішення суду. Відтак, оскільки на даний час рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 у справі № 140/6913/20 не виконано в повній мірі, чим порушенні вимоги статті 129-1 Конституції України, статей 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, тому у державного виконавця були наявні підстави для накладення штрафу.

Враховуючи наведене, просить суд в задоволенні позову відмовити.

Вирішуючи дану справу, суд виходить з такого.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі №140/6913/20 позов задоволено частково, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 13 грудня 2019 року по 01 жовтня 2020 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років відповідно до частини 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідки Прокуратури Волинської області №18-109 вих-20 від 11.03.2020.

21.07.2022 Головним державним виконавцем ВПВР винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67256571 з виконання виконавчого листа № 13247/2021, виданого Волинським окружним адміністративним судом 20.08.2021.

ГУ ПФУ у Волинській області 12.11.2021 надіслано за вих. №0300-0401-5/46208 державному виконавцю інформацію про добровільне виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження. В подальшому в ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем на адресу боржника ГУ ПФУ у Волинській області 12.03.2024 за вих. №3155/14 надіслано вимогу про надання інформації про стан виконання рішення суду.

На виконання вимоги 12.03.2024 листом ГУ ПФУ у Волинській області №0300-0306-5/16477 державного виконавця повідомлено про виконання рішення суду у справі №140/6913/20 в повному обсязі.

Відповідачем винесено оскаржувану у справі постанову, відповідно до якої ГУ ПФУ у Волинській області не надано будь-яких доказів того, що суму заборгованості внесено до Реєстру судових рішень для її погашення. Фактично виконання виконавчого листа на даний час повністю не здійснено, доказів про проведення протягом двох років дій боржником для одержання з Держбюджету заборгованих стягувачу коштів державному виконавцю не надано.

ГУ ПФУ у Волинській області, не погоджуючись із вказаною постановою, звернулось з даним позовом до суду.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За правилами частин першої третьої статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із частинами першою, другою статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 1 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як установлено пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

За правилами частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За приписами пунктів 1, 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно із частиною шостою статті 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.

Частиною четвертою статті 19 зазначеного Закону на сторону виконавчого провадження покладено обов`язок невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.

Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до частин першої, другої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною першою статті 75 Закону №1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Умовою застосування до боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. Залежно від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, що створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Таким чином, підставою для прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу є встановлення факту невиконання боржником судового рішення без поважних причин - об`єктивних причин, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 10 вересня 2019 року у справі № 0840/3476/18, від 19 вересня 2019 року у справі №686/22631/17 та від 07 листопада 2019 року у справі № 420/70/19, від 20 березня 2024 року у справі №560/18384/23.

Як зазначалося вище, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі №140/6913/20 позов задоволено частково, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 13 грудня 2019 року по 01 жовтня 2020 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років відповідно до частини 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідки Прокуратури Волинської області №18-109 вих-20 від 11.03.2020.

Судом, із матеріалів справи встановлено, що позивачем проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Прокуратури Волинської області №18-109 вих-20 від 11.03.2020. Сума нарахувань на виконання рішення суду за період з 13.12.2019 по 01.10.2020 становить 28557 грн.

При цьому матеріали справи не містять жодної інформації про здійснення будь-якої фактичної сплати вказаної заборгованості, що свідчить про невиконання позивачем рішення суду.

Водночас, суд вважає необґрунтованими покликання позивача за наведених обставин на відсутність відповідного фінансового забезпечення боржника на виконання судового рішення оскільки позивачем не вжито дій для своєчасного надходження коштів з бюджету для виконання рішення суду.

Зокрема, ГУ ПФУ у Волинській області не надано державному виконавцю доказів вжиття всіх, залежних від нього, дієвих заходів для отримання в установленому порядку коштів для погашення заборгованості по виплаті підвищення до пенсії перед стягувачем, через що боржником допущено недобросовісне зволікання із виконання обов`язків по виконавчому провадженню.

Позивач зобов`язаний надавати державному виконавцю докази, які достеменно підтверджують невиконання рішення суду з поважних причин, зокрема, через відсутність коштів.

Повна відсутність інформації у державного виконавця щодо обсягу коштів, які надійшли на виконання судових рішень, обсягу коштів, які сплачені позивачем стягувачам в порядку черговості надходження судових рішень, що набрали законної сили, свідчить про непрозорість процесу задоволення позивачем вимог стягувачів у виконавчих провадженнях та робить неможливим для державного виконавця оцінити поважність причини невиконання судового рішення в конкретному виконавчому провадженні. При цьому обов`язок доведення поважності причини невиконання у повному обсязі судового рішення покладається на боржника, який повинен надати належні та переконливі докази наявності такої поважної причини.

Таким чином, оскаржувана у справі постанова про накладення на позивача штрафу в розмірі 5100,00 грн є обґрунтованою, правомірною та скасуванню не підлягає.

Згідно із статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

За таких обставин, судові витрати відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не належать.

Керуючись статтями 229, 243 - 246, 268, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ф.А. Волдінер