Справа № 440/13731/23
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 р.Справа № 440/13731/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.01.2024, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/13731/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області, в якій просила

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-1601 від 03 травня 2019 року, винесене ГУ ДФС у Полтавській області на суму 146738,32 грн стосовно ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №154163-56 від 02 жовтня 2019 року, винесену ГУ ДФС у Полтавській області на суму 146738,32 грн стосовно ОСОБА_1 /а.с. 1-9/.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалось.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги оскаржуване рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 361518211 від 11 січня 2024 року /а.с. 72-73/ ОСОБА_1 з 29 лютого 2012 року на праві приватної власності належав об`єкт нерухомого майна - "нежитлові будівлі", реєстраційний номер майна: 36110195, адреса нерухомого майна: АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м): 3941,4, житлова площа (кв.м): 0; підстава виникнення права власності: договір про поділ нерухомого майна, ВРО/937997, 21.12.2011, приватний нотаріус Москівець В.А., зареєстровано в реєстрі за № 5830; та запис про ОНМ в Реєстрі прав на нерухоме майно погашено 17 серпня 2022 року на підставі реєстраційний номер ОНМ: 080.

03 травня 2019 року на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, Головним управлінням ДФС у Полтавській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №0-1601 /а.с. 55/, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості», за 2018 рік в розмірі 146738,32 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області направлено 31 травня 2019 року на адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , рекомендованим поштовим відправленням 443 та повернуто до контролюючого органу із зазначенням причини «за закінченням терміну зберігання» /а.с. 36-37/.

Головним управлінням ДПС у Полтавській області сформовано податкову вимогу форми "Ф" №154163-56/24 від 02 жовтня 2019 року на суму податкового боргу станом на 01 жовтня 2019 року - 146738,32 грн /а.с. 58/, яку направлено на адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , рекомендованим поштовим відправленням 204 та повернуто до контролюючого органу із зазначенням причини «неправильно зазначена (відсутня) адреса одержувача» /а.с. 58-59/.

Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням ГУ ДФС у Полтавській області №0-1601 від 03 травня 2019 року та податковою вимогою ГУ ДПС у Полтавській області №154163-56/24 від 02 жовтня 2019 року, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення податковим органом прийняте обґрунтовано та з дотриманням ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

Згідно із приписами статті 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Статтею 266 Податкового кодексу України визначено платників податку на нерухомі майно, відмінне від земельної ділянки, об`єкти оподаткування, базу оподаткування, а також пільги сплати цього податку.

Так, відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з п.п. 266.6.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Положеннями п.п. "а"-"г" підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.

Колегія суддів зазначає, що з аналізу вищенаведених норм вбачається, що фізична особа є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за наявності в її власності одного чи декількох об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Судовим розглядом встановлено, що протягом 2018 року позивач на праві приватної власності володіла об`єктом нерухомого майна - "нежитлові будівлі", реєстраційний номер майна: 36110195, адреса нерухомого майна: АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м): 3941,4, житлова площа (кв.м): 0.

Як зазначає позивач, у 2018 році вона, будучи фізичною особою-підприємцем та сільськогосподарським виробником, належні їй на праві власності нежитлові будівлі, стосовно яких податковим органом було нараховано суму податку на майно та визначено суму податкового боргу, використовувала для здійснення сільськогосподарської діяльності в межах своєї підприємницької діяльності відповідно до зареєстрованих видів діяльності згідно КВЕД, а тому звільняється від сплати вказаного податку та податкового боргу, що виник внаслідок його несплати.

Колегія суддів звертає увагу, що доводи позивача про те, що у 2018 році позивач, будучи фізичною особою-підприємцем та сільськогосподарським виробником, здійснювала сільськогосподарську діяльність відповідно до виду господарської діяльності 01.61 "Допоміжна діяльність у рослинництві", є таким, що не відповідає дійсності, оскільки згідно наявного в матеріалах справи Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань /а.с. 70-71/ ОСОБА_1 була зареєстрована фізичною особою-підприємцем 02 квітня 2004 року та 28 грудня 2016 року проведена державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням.

Судова колегія зазначає,що у цій справі спірним фактично є питання застосування підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України до об`єкту нерухомого майна, що належав позивачу (як фізичній особі) на праві власності у 2018 році.

Згідно з підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції, чинній до 01 січня 2019 року) не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а відповідно до підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції, чинній з 01 січня 2019 року) не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат /пункт 30.2 статті 30 ПК України/.

Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що належних та допустимих доказів на підтвердження того, що належна позивачу на праві власності у 2018 році нежитлова будівля призначалася для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, позивачем не надано. Крім того, сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі (віднесення до відповідного класу) не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування. Застосування підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі, якщо власниками будівель та споруд, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, є сільськогосподарські товаровиробники.

Згідно з підпунктами 14.1.234 та 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари) - продукція/товари, що підпадають під визначення груп 1-24 УКТ ЗЕД, якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання; сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Крім того, визначення "сільськогосподарський товаровиробник" міститься у статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" від 18 січня 2001 року N 2238-ІІІ, сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивачем не надано до суду першої, так і до суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження того, що нею у 2018 році здійснювалося виробництво сільськогосподарської продукції та переробка власновиробленої продукції.

Враховуючи те, що позивачем не підтверджено того, що вона є сільськогосподарським товаровиробником, тому позивач не відповідає вимогам, які ставляться до суб`єкта - власника нежитлової нерухомості, для звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки.

Дані висновки суду відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2020 року у справі №500/2407/18.

З огляду на вищевикладене та встановлені судом обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що контролюючий орган при визначенні позивачу податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік у сумі 146738,32 грн, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України, за наявності підстав для нарахування позивачу, як власнику нежитлової нерухомості, що є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, податкового зобов`язання за 2018 рік, а тому, податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області №0-1601 від 03 травня 2019 року та податкова вимога ГУ ДПС у Полтавській області №154163-56/24 від 02 жовтня 2019 року прийняті на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що визначені законодавством України, та обґрунтовано, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 року по справі № 440/13731/23 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 по справі № 440/13731/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 19.04.2024 року