Справа № 640/8082/22
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2024-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8082/22 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі: Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошового утримання, -

В С Т А Н О В И В:

31.05.2022 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Держави України в особі: Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, Державної казначейської служби України, в якому позивач вказав, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє грошове забезпечення, відтак така має бути відповідачем у даній справі щодо стягнення на його користь суми в 87 649,40 грн за період з 25.02. по 28.04.2022, у який позивач служив у Добровольчому формуванні територіальної громади № 20 м. Києва «Теремки-2 (Т-2)».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.06.2022 позовну заяву залишено без руху з тих мотивів, що її прохальна частина містить незрозумілі вимоги, які жодним чином не конкретизовані до кожного з відповідачів з урахуванням їх функцій та повноважень.

14.06.2022 ОСОБА_1 подав заяву про відвід судді Шейко Т.І. на підставі п. 4 ч. 1 ст. 36 Кодексу адміністративного судочинства України, стверджуючи, що процесуальні дії судді спрямовані на штучне перешкоджання йому у доступі до судочинства та викликають у нього сумнів у неупередженості судді.

Ухвалою Окружний адміністративний суд міста Києва від 15.06.2022 залишено заяву про відвід без розгляду з тієї підстави, що ця заява подана позивачем до відкриття провадження у справі, тоді як частина 3 статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає можливість заявлення відводу виключно після відкриття провадження у справі. Також, цією ухвалою Окружний адміністративний суд міста Києва повернув позовну заяву, виходячи з того, що позивач не усунув її недоліки у встановлений судом п`ятиденний строк, який сплив 15.06.2022.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2022 ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.06.2022 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 05.04.2023 васаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено: скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року, а справу направлено до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Приймаю вказану постанову, Верховний Суд зробив наступні висновки:

«…Як убачається з матеріалів справи, у вступній частині позовної заяви ОСОБА_1 зазначив відповідачем у справі державу в особі Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України та Державної казначейської служби України. Водночас у прохальній частині позовної заяви позивач просив визнати протиправною бездіяльність держави як такої та стягнути з неї за рахунок бюджетних коштів невиплачене йому грошове утримання за час служби у Добровольчому формуванні територіальної громади №20 м. Києва "Теремки-2 (Т-2)".

Водночас у прохальній частині позовної заяви позивач не зазначив відповідний орган державної влади, через який держава діє у спірних правовідносинах (представника держави у спірних правовідносинах) та не навів обґрунтування щодо відповідного органу державної влади, зобов`язаного виплатити грошового утримання.

Тому суд першої інстанції мав підстави залишити позовну заяву ОСОБА_1 без руху з підстави її невідповідності вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 160 КАС України.

Проте колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для залишення без розгляду поданої позивачем заяви про відвід…

… Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції допущене помилкове трактування положення частини третьої статті 39 КАС України про відсутність у учасника справи права подати заяву про відвід судді на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі (до відкриття провадження у справі), оскільки положеннями цієї норми процесуального права передбачений саме присічний строк звернення із такою заявою…

… Таким чином, до вирішення суддею заяви про відвід цей суддя не може вчиняти будь-яких інших процесуальних дій, пов`язаних із подальшим процесуальним рухом справи. За результатами розгляду заяви, поданої у строки, встановлені частиною третьою статті 39 КАС України, суд може постановити ухвалу або про її задоволення, або про відмову у задоволенні. У разі подання такої заяви з порушенням процесуальних строків або повторно з підстав, заявлених раніше, вона має бути залишена без розгляду…».

За наслідком продовження розгляду даної справи, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.04.2023 відповідно до ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України залишено без руху з підстав невідповідності останньої ст. 160, ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви та вказано строки їх усунення, а саме шляхом подання до суду протягом десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.12.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особі: Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошового утримання, - повернуто позивачу.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляцій скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, в якій просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 18.12.2023 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Позивач наголошує, що неодноразово повідомляв суду першої інстанції, що не вважає, що його позовна заява містить недоліки, оскільки він сам визначає зміст своєї позовної заяви. Крім того, у позовній заяві указаний один відповідач - держава України.

Також, позивач посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, яка 31.08.2023 ухвалила відповідну постанову по справі № 990/114/23.

На думку позивача, наслідком неправильно сформованих позовних вимог є відмова у задоволенні позову, але не відмова у відкритті провадження у справі, або повернення позову. Тобто, суд не може змусити особу сформувати позовні вимоги так чи інакше.

Крім того, вже напрацьована практика Верховного Суду про участь держави у адміністративній справі. Так, у п. 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 (провадження 12-161гс18) відзначено, що держава може вступати як у адміністративні правовідносини. У випадку, коли держава вступає в адміністративні правовідносини, вона діє через свої органи як суб`єкт владних повноважень. Аналогічний висновок зроблено у п. 4.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 915/478/18 (провадження № 12-245гс18) і п. 26 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19).

Позивач вказує, що його перша позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності держави України щодо виплати грошового утримання, що на його думку, відповідає п. 4 ч. 1 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України. Друга позовна вимога - про стягнення з держави України на його користь грошового утримання, що також, на переконання позивача, відповідає п. 6 ч. 1 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач звертає увагу, що разом із тим, у п. 10 ч. 1 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що суд може прийняти рішення про задоволення позову у інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Так, у постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 18.05.2020 по справі № 910/17443/19 зазначено, що на стадії відкриття провадження у справі у суду нема повноважень аналізувати зміст позовних вимог, бо реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду, особа наводить у позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес і спосіб його захисту.

Таким чином, позивач вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для встановлення недоліків позовної заяви, а у подальшому - її повернення.

Також, позивач просить розглядати дану справу за його участі.

02.04.2024 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Міністерства оборони України на апеляційну скаргу, в якому відповідач 4 просить відмовити в задоволенні такої, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Відповідач 4 вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки мотиви та підстави, зазначені в даній скарзі щодо скасування ухвали Київського окружного адміністративного суду від 26.10.2023 по справі № 640/8082/22, є безпідставними та необґрунтованими, а натомість рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, з правильним застосуванням судом як норм процесуального, так і матеріального права.

Відповідач 4 вказує, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай безпосередніх індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Підставою звернення до суду є протиправні рішення (дії чи бездіяльність), які порушують права (свободи чи інтереси) конкретної особи. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

Таким чином, позовна заява повинна містити максимально чітко і зрозуміло сформовані позовні вимоги.

Натомість, прохальна частина позовної заяви ОСОБА_1 не містить посилань на те, які саме дії або бездіяльність відповідачів позивач вважає протиправними з метою захисту порушеного права позивача. Позивач не зазначив відповідний орган державної влади, через який держава діє у спірних та не навів обґрунтування щодо відповідного органу державної влади, зобов`язаного виплатити грошове утримання позивачу.

Крім того, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Водночас, у позовній заяві не наведено жодних доказів, які б свідчили про наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень, зокрема, Міністерством оборони України, прав, свобод або інтересів позивача на момент його звернення до суду.

На думку відповідача 4, позивачем у позовній заяві не наведено жодних чітких та конкретних вимог до жодного з відповідачів, в тому числі до Міністерства оборони України, з урахуванням функцій та повноважень Міністерства оборони України, визначених законодавством; не зазначено, які саме дії або бездіяльність відповідачів позивач вважає протиправними.

03.04.2024 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Кабінету Міністрів України на апеляційну скаргу, в якому відповідач 3 просить відмовити в задоволенні такої, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Відповідач 3 вважає, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку всім обставинам та прийнято відповідно законну ухвалу. Жодних обґрунтованих доводів, які б доводили порушення норм процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, в апеляційній скарзі не зазначено.

Також, відповідач 2 звертає увагу, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05.04.2023 у справі № 640/8082/22 (адміністративне провадження № К/990/28042/22) було встановлено, що суд першої інстанції мав підстави залишити позовну заяву ОСОБА_1 без руху з підстави її невідповідності вимогам п. 4 ч. 5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо посилання позивача на практику Верховного Суду, як на підставу апеляційного оскарження, відповідач 3 вважає вказані правові позиції не релевантними до спірних правовідносин з огляду на наступне:

у справі № 990/114/23 предметом вимог є визнання протиправною бездіяльності Вищої Ради Правосуддя щодо розгляду заяви судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА1 про звільнення у відставку від 11.04.2023, відповідно до пункту 4 частини 6 статті 126 Конституції України; зобов`язання Вищої Ради Правосуддя розглянути заяву судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 про звільнення у відставку від 11.04.2023 відповідно до пункту 4 частини 6 статті 126 Конституції України та ухвалити рішення про звільнення з 11.05.2023 відповідно до статті 116 Закону України від 02.06.2016 № 1402- VIII «Про судоустрій і статус суддів» (зі змінами станом на 13.12.2022) виходячи із обставин, які мали місце на час розгляду заяви про звільнення, а саме можливості відновлення судом права нарахування та виплати ОСОБА1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50 % суддівської винагороди судді за перебування на адміністративній посаді в суді, яке порушено у зв`язку з очевидною протиправною бездіяльністю ВРП; стягнення з ВРП на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, спричинену внаслідок бездіяльності ВРП, у розмірі 22 647 грн; стягнення з ВРП на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, спричинену за наслідками бездіяльності ВРП у розмірі 45 000 грн.

у справі № 910/17443/19 предметом вимог визнання протиправної Рецензії на Звіт про оцінку права вимоги зобов`язання, внаслідок здійснення кредитної операції Товариством з обмеженою відповідальністю «Кристалл-Інвєст» (далі - ТОВ «Кристалл-Інвест») № 337 від 18.11.2010, що належить Публічному акціонерному товариству «Український професійний банк» (далі - ПАТ «Український професійний банк») (код рецензії 99-16-0541) від 07.11.2019, складену рецензентом ОСОБА_1, головним спеціалістом відділу оцінки єдиних майнових комплексів та корпоративних прав Депаратменту оцінки майна, майнових прав та професійноїоціночної діяльності Фонду державного майна України; зобов`язання Фонду державного майна України виключити з Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності інформацію про результати рецензування, яка внесена до Державного реєстру на підставі Рецензії на Звіт про оцінку права вимоги зобов`язання, внаслідок здійснення кредитної операції ТОВ «Кристалл-Інвест» № 337 від 18.11.2010, що належить ПАТ «Український професійний банк» (код рецензії 99-16-0541) від 07.11.2016, складної ОСОБА 1, головним спеціалістом відділу оцінки єдиних майнових комплексів та корпоративних прав Департаменту оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності Фонду державного майна України.

Тобто, вказані правові висновки у справах сформовано за іншого суб`єктного складу учасників та відмінних правовідносин, предмету спору та процесуального застосування Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач 3 просить апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції здійснювати за участі особи, якав порядку самопредставництва діє від імені та в інтересах Кабінету Міністрів України в судах.

08.04.2024 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Верховної Ради України на апеляційну скаргу, в якому відповідач 2 просить відмовити в задоволенні такої, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Відповідач 2 з доводами та аргументами .які містяться в апеляційній скарзі не погоджується та вважає, що оскаржувана ухвала Київського окружного адміністративного суду від 26.10.2023 є законною, обґрунтованою та не підлягає скасуванню, зважаючи на характер спірних правовідносин та особливості предмета даного публічно-правового спору.

Відповідач 2 вказує, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 лише стверджує про порушення його прав, однак не наводить обставин бездіяльності відповідача та не надає відповідні докази, що підтверджують такі обставини з посиланням на приписи закону, зокрема, які саме повноваження, з числа визначених ст. 85 Конституції України, відповідач мав здійснити, але не здійснив.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів виходить з наступного.

Щодо клопотання позивача та відповідача 3 про розгляд даної справи в судовому засіданні, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 294 КАС України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо: повернення заяви позивачеві (заявникові).

Зважаючи на те, що позивач оскаржує ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотань про розгляд даної справи в судовому засіданні.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Пунктом 1 ч. 4 ст. 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, у разі якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Так, розглянувши позовну заяву позивача, за наслідком продовження розгялду, залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України вимагає як обов`язкову складову форми позовної заяви зазначення позивачем опису правопорушень кожного з відповідачів з огляду на визначені законодавством повноваження кожного такого відповідача і визначення позовної вимоги чи вимог відносно кожного відповідача. Окрім того п. 9 ч. 5 ст. 160 КАС України вимагає від позивача вказати у позовній заяві обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю кожного відповідача прав, свобод, інтересів позивача.

Втім, як підтверджено матеріалами справи, виконуючи вимоги вказаної ухвали, позивач вчергове вказав, що не вбачає недоліків своєї позовної заяви.

За приписами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів звертає увагу позивача, на один з правових висновків Верховного Суду саме у цій справі:

«…«…Як убачається з матеріалів справи, у вступній частині позовної заяви ОСОБА_1 зазначив відповідачем у справі державу в особі Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України та Державної казначейської служби України. Водночас у прохальній частині позовної заяви позивач просив визнати протиправною бездіяльність держави як такої та стягнути з неї за рахунок бюджетних коштів невиплачене йому грошове утримання за час служби у Добровольчому формуванні територіальної громади №20 м. Києва "Теремки-2 (Т-2)".

Водночас у прохальній частині позовної заяви позивач не зазначив відповідний орган державної влади, через який держава діє у спірних правовідносинах (представника держави у спірних правовідносинах) та не навів обґрунтування щодо відповідного органу державної влади, зобов`язаного виплатити грошового утримання.

Тому суд першої інстанції мав підстави залишити позовну заяву ОСОБА_1 без руху з підстави її невідповідності вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 160 КАС України…».

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції діяв у відповідності до норм процесуального права та у відповідності до постанови від 31.08.2023 Верховного Суду у даній справі. Та за наслідком не усунення позивачем вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, суд першої інстанції обґрунтовано застосував до останньої наслідки, передбачені п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України та повернув відповідну позовну заяву ОСОБА_1 .

Щодо застосування правових висновків Верховного Суду, на які посилається в апеляційній скарзі позивач, то колегія суддів вважає вказане не релевантним, оскільки суд касаційної інстанції, серед іншого, висловив свою правову позицію саме у цій справі та саме відносно позовних вимог ОСОБА_1 та дотримання судом першої інстанції норм процесуального права при залишенні позовної заяви без руху з підстав невідповідності такої вимогам, передбаченим КАС України.

Відтак, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Пунктом 1 частини 1 статті 315 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції винесена з дотриманням норм процесуального права, судом з`ясовано всі обставини, що мають значення для вирішення питання відкриття провадження у даній справі, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан