Справа № 200/203/24
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2024-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про поновлення строку звернення до суду

16 квітня 2024 року Справа №200/203/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Бабіч С.І., розглянувши у порядку письмового провадження клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), відповідно до якої просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 збільшеної додаткової грошової винагороди у період з 25.02.2022 року по 20.12.2022 року (включно) у розмірі 100 000 гривень щомісячно;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду за період з 25.02.2022 року по 20.12.2022 року (включно) у розмірі 100 000 гривень щомісячно.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16.01.2024 року подану ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 позовну заяву про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 200/203/24 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Від позивача до суду надійшло клопотання про поновлення строку звернення до суду з цим адміністративним позовом.

В обґрунтування свого клопотання позивач вказує на те, що після отримання травми під час виконання обов`язків військової служби він тривалий час перебував на лікуванні у закладах охорони здоров`я на території України та за кордоном.

Дані обставини, як стверджується у клопотанні, об`єктивно перешкодили своєчасному зверненню до адміністративного суду з позовом і свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Згідно з частиною 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.06.2022 року у справі № 362/643/21, військова служба є різновидом публічної служби.

Згідно з положеннями частини 5 статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У постанові від 19.01.2023 року у справі № 460/17052/21 Верховний Суд зауважив на тому, що положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців). Зазначені правовідносини регулюються статтею 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

При цьому, як було вказано Верховним Судом у постанові від 25.04.2023 року у справі № 380/15245/22, у справах, які пов`язані з недотриманням законодавства про оплату праці, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосується строків звернення до суду, мають перевагу в застосуванні перед положеннями частини 5 статті 122 КАС України.

Надаючи оцінку поняттям "грошова винагорода", "одноразова грошова допомога при звільненні" та "оплата праці" і "заробітна плата", які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, Верховний Суд вказав на рівнозначність цих понять.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині 2 статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, у незалежності від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Згідно з частиною 2 статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19.07.2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 233 КЗпП України (у редакції, яка діє починаючи з 19.07.2022 року) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Таким чином, строк звернення до суду з позовом щодо виплати сум заробітної плати (грошового забезпечення) згідно зі статтею 233 КЗпП України до 19.07.2022 року жодним чином не обмежувався, а з 19.07.2022 року обмежений трьома місяцями.

Суд зауважує на тому, що відповідно до пункту 1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 року № 383 "Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236" дію карантину через COVID-19 було продовжено до 30.06.2023 року.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Як видно з наданих до матеріалів справи документів, нещасний випадок із позивачем стався 25.02.2022 року під час виконання ним обов`язків військової служби на оборонних позиціях в районі н.п. Новотроїцьке Донецької області.

У подальшому позивач перебував на обстеженні та лікуванні:

- у 61 ВМГ - з 25.02.2022 року по 28.02.2022 року;

- у МКЛ № 4 ДМР м. Дніпро - з 01.03.2022 року по 08.03.2022 року;

- у Білоцерківському ВГ А3122 - 09.03.2022 року;

- у НВМКЦ (ГВКГ) МО України - 09.03.2022 року;

- у ДУ НІ ССХ ім. М.М. Амосова - з 09.03.2022 року по 12.03.2022 року;

- у ГВМКЦ ДПСУ (ЦКГ) - з 12.03.2022 року по 21.05.2022 року;

- у госпіталі Сан-Карлос м. Мадрид - з 23.05.2022 року по 24.11.2022 року;

- у ГВМКЦ ДПСУ (ЦКГ) - з 30.11.2022 року по 20.12.2022 року.

Таким чином, у період з 25.02.2022 року по 20.12.2022 року позивач постійно проходив лікування внаслідок отриманої при виконанні обов`язків військової служби травми.

12.01.2023 року позивач був звільнений з військової служби.

Водночас, в силу пункту 1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України строк звернення до суду з позовом щодо виплати сум заробітної плати (грошового забезпечення), установлений статтею 233 КЗпП України, був продовжений на строк дії карантину через COVID-19 (тобто до 30.06.2023 року включно).

Даний позов був поданий до адміністративного суду 03.01.2024 року.

Як вказується у позовній заяві, по сьогоднішній день позивач перебуває у м. Мадрид, Іспанія, в очікуванні операції та подальшої реабілітації.

Доказів протилежного матеріали даної справи не містять.

Згідно з положеннями частини 1 статті 121 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд зазначає, що положення КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання щодо поновлення процесуального строку для подання позову до адміністративного суду, який було пропущено. Ці причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на конкретні обставини справи.

У справі "Delcourt v. Belgium" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі "Bellet v. France" ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

В той же час, рішенням ЄСПЛ у справі "Іліан проти Туреччини" визначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, як зазначає ЄСПЛ у багатьох справах, основною складовою права на суд є право на доступу до суду, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З огляду на вищевказані норми, враховуючи практику ЄСПЛ, наведені у клопотанні доводи позивача і встановлені судом обставини, суд вважає за можливе визнати поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом та поновити його.

Керуючись положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду з цим адміністративним позовом - задовольнити.

Визнати поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом та поновити пропущений ним строк звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Ухвала складена і підписана 16 квітня 2024 року в порядку письмового провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту підписання.

Суддя С.І. Бабіч