Справа № 140/802/24
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2024-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року ЛуцькСправа № 140/802/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при виключенні зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, за період з 02.09.2017 по 24.12.2023, виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі Постанова №100); зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при виключенні зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, за період з 02.09.2017 по 24.12.2023, виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови №100.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та на день виключення зі списків частини та всіх видів забезпечення 01.09.2017 йому протиправно не було виплачено належне грошове забезпечення у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися за захистом своїх прав до суду. Так, на виконання рішень Волинського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 у справі № 140/15729/20, від 06.01.2022 у справі №140/11010/21, від 23.12.2022 у справі № 140/6865/22 відповідачем було виплачено належне позивачу грошове забезпечення, а саме: 25.03.2021 в розмірі 3 247,97 грн; 27.04.2022 в розмірі 55 151,22 грн; 24.12.2023 в розмірі 7 843,74 грн.

Позивач вважає, що оскільки Військова частина НОМЕР_1 протиправно не здійснила з ним своєчасний та остаточний розрахунок, то відповідач зобов`язаний виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при виключенні зі списків особового складу та всіх видів забезпечення за період з 02.09.2017 по 24.12.2023 відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовних вимог не визнав та просив у їх задоволенні відмовити повністю, посилаючись на те, що положення статей 116, 117 КЗпП України встановлюють вимоги щодо строку розрахунку при звільненні та відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, питання відповідальності за несвоєчасну виплату заробітної плати (грошового забезпечення) не передбачено вказаними статтями. Відтак відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення із ним розрахунку з боку роботодавця саме при звільненні особи. Оскільки позивача з 01.09.2017 відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (про стройовій частині) від 01.09.2017 №59 було направлено для подальшого проходження військової служби у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим він вибув з військової частини НОМЕР_1 , однак не був звільнений з військової служби, тому вважає, що підстави для застосування до спірних правовідносин статей 116, 117 КЗпП України відсутні.

Інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 23.04.2024 продовжено Військовій частині НОМЕР_1 процесуальний строк для подання відзиву до 16.04.2024, прийнято його до розгляду та приєднано до матеріалів справи.

Дослідивши письмові докази, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.09.2017 №59, солдата контрактної служби ОСОБА_1 , заступника командира бойової машини-навідника-оператора 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону, з 01.09.2017 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для подальшого проходження військової служби у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_1 .

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 у справі №140/15729/20, набрало законної сили 05.05.2021, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 01.09.2017.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06.01.2022 у справі №140/11010/21, яке набрало законної сили 18.04.2022, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 01.09.2017 зі встановленням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23.12.2022 у справі №140/6865/22, набрало законної сили 25.04.2023, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 зробити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2014-2017 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення (з урахуванням виплачених сум).

Як вбачається платіжних доручень від 23.03.2021 №932, від 26.04.2022 № 2375, від 21.12.2023 №9302 (а.с. 47зворот-48) та виписок з карткового рахунку позивача (а.с. 15-17), відповідачем виплачено позивачу такі кошти:

25.03.2021 в розмірі 3247,97 грн. на виконання рішення суду у справі №140/15729/20;

27.04.2022 в розмірі 55151,22 грн. на виконання рішення суду у справі №140/11010/21;

24.12.2023 в розмірі 7843,74 грн. на виконання рішення суду у справі №140/6865/22.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до статті 1-2 цього Закону військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Згідно з пунктами 2, 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Приписами пункту 242 розділу XII Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

За правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Законом №2011-XII та іншими нормативно-правовими актами, які регулюють питання прийняття, проходження та звільнення з військової служби, не встановлено відповідальність за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті. Водночас такі питання врегульовані КЗпП України.

Відповідно до статті 116 КЗпП України (у редакції, чинній на момент виключення позивача зі списків особового складу частини) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, наведеними нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Верховний Суд України в постанові від 17.02.2015 у справі №21-8а/15 зазначив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

За змістом висловленої у постановах Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №807/3664/14, від 31.10.2019 у справі №2340/4192/18 правової позиції питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу не врегульовані положеннями спеціального законодавства, тому щодо них слід застосувати положення КЗпП України, а саме статті 116, 117 цього Кодексу як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Отже, у цьому випадку з метою забезпечення рівності прав та дотримання принципу недискримінації у трудових відносинах підлягають застосуванню до спірних правовідносин приписи КЗпП України. Нерозповсюдження на військовослужбовців норм КЗпП України стосується лише врегулювання оплати праці (грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення (як-от щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної, зокрема, у постанові від 21.03.2017 у справі №826/5111/15, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Такого підходу дотримувався Верховний Суд й у інших постановах (від 21.10.2021 в справі №640/14764/20, від 18.11.2021 в справі №600/1071/20-а, від 02.02.2023 у справі №826/1575/17 та ін.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 зазначено, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Отже, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Звідси, правила статті 117 КЗпП України розповсюджується і на правовідносини, що виникають після винесення судового рішення про присудження виплат, що підлягають виплаті при звільненні з військової служби.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 у справі №810/451/17.

Суд відхиляє доводи відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.09.2017 №59 позивача з 01.09.2017 було направлено для подальшого проходження військової служби у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_1 , а не звільнено з військової служби, тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин статей 116, 117 КЗпП України, з огляду на таке.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджено наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197, далі - Порядок № 260).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 260 цей Порядок визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Згідно з пунктом 7 Порядку № 260 військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплата грошового забезпечення в разі вибуття військовослужбовців до нового місця служби за строк із дня, наступного за днем виключення зі списків особового складу військової частини, і до дня прийняття посади здійснюється за новим місцем служби в розмірі, встановленому за попереднім місцем служби, після зарахування їх на грошове забезпечення до цієї військової частини.

Аналогічні норми були передбачені і в Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 за № 638/15329 (яка була чинна на момент виключення позивача зі списків особового складу частини).

Отже, припинення правових відносин щодо проходження військової служби та нарахування грошового забезпечення між військовослужбовцем та військовою частиною відбувається не лише у зв`язку із звільненням з військової служби, але і при переведенні (переміщенні) для подальшого проходження до іншої військової частини. Це підтверджується і наведеними вище нормами Порядку № 260, згідно яких військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення. Після переведення до іншої військової частини, у військовослужбовця виникають відповідні правовідносини із новою військовою частиною, яка несе відповідальність виключно в межах нарахованого нею грошового забезпечення, виплата якого здійснюється в разі вибуття військовослужбовців до нового місця служби із дня, наступного за днем виключення зі списків особового складу військової частини.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що при виключенні зі списків особового складу Військова частина НОМЕР_1 повинна була здійснити позивачу виплату грошового забезпечення у повному обсязі.

В той же час матеріалами справи підтверджено, що на день виключення позивача зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (01.09.2017) відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок. Виплата коштів проводилася, у тому числі і на виконання судових рішень у зв`язку із наявністю спору між сторонами щодо належних позивачу сум.

Остання сума (перерахований розмір грошової допомоги на оздоровлення за 2014-2017 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення), за рішенням суду у справі №140/6865/22, на картковий рахунок позивача перерахована 24.12.2023 (а.с. 17). Всього ОСОБА_1 за рішеннями суду (у справі №140/15729/20, у справі №140/11010/21 та у справі №140/6865/22) після виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення було виплачено відповідачем 66242,93 грн.

Протиправність поведінки відповідача щодо виплати не у повному обсязі грошового забезпечення та інших сум, належних позивачу, встановлена вказаними судовими рішеннями. Наведене дає підстави для висновку, що відповідач не дотримався обов`язку провести розрахунок із позивачем у день виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (01.09.2017). Тобто, остаточний розрахунок проведено поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України.

За встановлених у справі обставин до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини першої статті 117 КЗпП України, згідно з якою на відповідача покладається відповідальність у вигляді обов`язку виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (виключенні зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення).

Визначаючи розмір спірного середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при виключенні зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та час затримки такого розрахунку, суд зауважує, що після постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 правова позиція суду касаційної інстанції щодо наявності передбачених статтею 117 КЗпП України підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, якщо навіть остаточний розрахунок відбувся на підставі/виконання судового рішення, не піддавалася зміні (відступу).

Разом з тим, правова позиція суду касаційної інстанції основана на нормативному регулюванні спірних правовідносин, зміна якого може вплинути на те, яким чином її застосовувати до правовідносин, які виникли після цієї зміни.

Зазначене застереження у контексті цієї справи зумовлене тим, що з 19.07.2022 стаття 117 КЗпП України діє у редакції, викладеній згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі Закон №2352-ІХ), де час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності встановлених статтею 117 КЗпП України, як на дату остаточного розрахунку з позивачем (24.12.2023 на його картковий рахунок надійшли кошти на виконання рішення суду у справі №140/6865/22), як і на дату звернення позивача до суду із цим позовом, стаття 117 КЗпП України діяла в редакції, викладеній згідно із Законом №2352-ІХ, тому така підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 30.04.2020 у справі №140/2006/19, статтею 117 КЗпП України покладено обов`язок щодо визначення розміру відшкодування за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, у справі, яка розглядається, суд, встановивши право позивача на виплату середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, зобов`язаний визначити суму такого відшкодування, а не зобов`язувати відповідача провести її нарахування та виплату.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд в постановах від 31.03.2021 у справі №120/2617/20-а, від 20.05.2021 у справі №380/3007/20 та від 29.10.2021 у справі №380/5499/20.

Обчислення середнього заробітку проводиться згідно з вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Як встановлено пунктом 8 розділу VI Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

За змістом пункту 7 Порядку №260, розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Враховуючи зазначені положення, при визначенні середньоденного заробітку позивача слід використовувати календарні дні, а не робочі.

З довідки Військової частини НОМЕР_1 від 16.04.2024 №1837 (а.с. 47) слідує, що за два останні місяці перед звільненням (липень-серпень 2017 року) ОСОБА_1 нараховано грошове забезпечення у липні 2017 року в сумі 7244,80 грн., у серпні 2017 року в сумі 7244,80 грн, а всього 14489,60 грн. Виходячи з цього, середньоденна заробітна плата становить 233,70 грн (14489,60 грн/62, де 62 кількість календарних днів у липні-серпні 2017 року).

Період затримки розрахунку розпочинається з першого дня після виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а закінчується днем, що передує дню остаточного розрахунку, оскільки саме в цей період у відповідача існує заборгованість перед позивачем, що у випадку із позивачем становить 2304 календарні дні (з 02.09.2017 по 24.12.2023).

Разом з тим, зважаючи на внесені у статтю 117 КЗпП України зміни Законом №2352-IX щодо виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, Військова частина НОМЕР_1 повинна виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців, тобто з 02.09.2017 (наступний день після виключення зі списків частини) по 02.03.2018 (при цьому строк, що визначається місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку), що становить 182 календарних дні, а середнє грошове забезпечення становить 42533,40 грн (233,70 грн х 182 дні).

Визначений розмір середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при виключенні зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (не більше як за шість місяців) у сумі 42533,40 грн підлягає стягненню на користь позивача у повному обсязі.

З огляду на наведене суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо несвоєчасного повного розрахунку з ОСОБА_1 при виключенні зі списків особового складу та всіх видів забезпечення та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при виключенні зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у сумі 42533,40 грн (за шість місяців) та про відмову в задоволенні решти позовних вимог.

Одночасно суд зазначає, що суми, які визначені до стягнення як середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні зменшується на суму податків і зборів.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 243- 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасного повного розрахунку з ОСОБА_1 при виключенні зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при виключенні зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у сумі 42533,40 грн (сорок дві тисячі п`ятсот тридцять три грн 40 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя О. О. Андрусенко