Справа № 300/595/24
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2024-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" квітня 2024 р. справа № 300/595/24
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Чуприна О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання нарахувати, обчислити і сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із нарахованого та сплаченого середнього заробітку за час затримки виконання рішення, а також подати відповідні дані за період з 20.07.2021 по 22.03.2023 до системи персоніфікованого обліку, помісячно, -
ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Благодир Сергій Миколайович (надалі по тексту також - представник позивача, адвокат, ОСОБА_2 ), звернувся в суд з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (надалі по тексту також відповідач, виконавчий комітет міської ради, виконавчий комітет) з позовними вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування, не обчислення та не відображення в системі персоніфікованого обліку застрахованої особи ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 20.07.2021 по 22.03.2023, виплаченого на підставі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 у справі №300/183/23.
- зобов`язати Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради нарахувати, обчислити та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із нарахованого та сплаченого середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі ОСОБА_1 , відповідно рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 у справі №300/183/23, з помісячним її відображенням в первинному бухгалтерському та персоніфікованому обліках, та подати до відповідного територіального органу Пенсійного Фонду України дані до системи персоніфікованого обліку застрахованої особи - ОСОБА_1 , відобразивши суми нарахованого та виплаченого середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, за період з 20.07.2021 по 22.03.2023, помісячно.
Дана позовна заява до суду надійшла засобами електронного зв`язку через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи (надалі по тексту також підсистема "Електронний суд") із приміткою "Документ сформований в системі "Електронний суд" 26.01.2024" та підписана електронно-цифровим підписом представника позивача - ОСОБА_2 , який діє на підставі ордера про надання правничої допомоги.
Підставою звернення ОСОБА_1 із вказаним позовом є несплата єдиного соціального внеску із суми 128 498,73 гривень при перерахунку належного ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 у справі №300/183/23, та неподання відповідачем до органу пенсійного забезпечення відповідних даних за період з 20.07.2021 по 22.03.2023.
Позовні вимоги мотивовано тим, що в квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до голови м. Івано-Франківська, Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Департаменту містобудування та архітектури виконкому Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним і скасування розпорядження міського голови м. Івано-Франківська №296-с від 21.02.2016, поновлення на роботі на посаді заступника департаменту - начальника управління правової роботи та контролю за дотриманням законодавства в сфері містобудування Департаменту містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради з 21.03.2016. Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.11.2016 у справі №344/7365/2016 в задоволенні позовних вимог відмовлено. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017 апеляційну скаргу позивача задоволено частково. Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.11.2016 у справі №344/7365/16-а скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження міського голови м. Івано-Франківська №296-с від 21.03.2016 про звільнення з роботи ОСОБА_1 і поновлено позивача на посаді начальника управління правової роботи та контролю за дотриманням законодавства в сфері містобудування та архітектури виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради з 22.03.2016.
Також ОСОБА_1 вказує про те, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 у справі №300/183/23, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.07.2023, позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради задоволено та стягнуто з останнього на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 20.07.2021 по 22.03.2023 в розмірі 128 498,73 гривень.
Просить задоволити позовні вимоги у повному обсязі.
Засобами електронного зв`язку 26.01.2024 через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання від 26.01.2024 про долучення до матеріалів адміністративної справи копію свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю Благодира С.М. (а.с.35-36).
Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 31.01.2024 відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також - КАС України) відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.37-38).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву. Так, 14.02.2024 через підсистему "Електронний суд" надійшов відзив Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на позовну заяву, реєстрацію якого з відповідними письмовими доказами проведено судом 14.02.2024 за вх.№4846/24 (а.с.42-56). Відповідач не погоджується з заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 у справі №300/183/23, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративно суду від 11.07.2023, стягнуто з Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 20.07.2021 по 22.03.2023 у розмірі 128 498,73 гривень. На виконання вищезазначеного рішення суду 22.03.2023 видано виконавчий лист по справі №300/183/23. У виконавчих документах про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення боржником зазначено виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради. Управління державної казначейської служби України у м. Івано-Франківську листом від 02.08.2023 повідомило виконавчий комітет міської ради про проведення по КЕКВ 2800 примусового списання коштів з рахунків виконавчого комітету на користь ОСОБА_1 , а саме: 01.08.2023 на виконання виконавчого листа, виданого Івано-Франківським окружним адміністративним суду по справі №300/183/23, в сумі 128 498,73 гривень середнього заробітку, 3 647,84 гривень судового збору та правничої допомоги.
Відповідач звертає увагу на не відображення у виконавчому документі по даній справі відомостей про нарахування та утримання обов`язкових платежів.
Як вважає відповідач, постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.07.2023 та рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 органом казначейства виконувалося в примусовому порядку згідно постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 за №845, без згоди (подання) боржника Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на підставі виконавчих документів, виданих судом.
Відповідач стверджує, що за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці". Середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника. У зв`язку із вказаним у Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради відсутній обов`язок щодо нарахування, виплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.
Також відповідач вказує на те, що відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 за №2464-VI (надалі по тексту також Закон №2464-VI) платниками єдиного внеску є роботодавці. ОСОБА_1 до звільнення працював на посаді начальника управління правової роботи та контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудування Департаменту містобудування та архітектури виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, який є окремою юридичною особою. Позивач не перебував у трудових відносинах з Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, не отримував у виконавчому комітеті заробітну плату, тому останній не є податковим агентом згідно норм Податкового кодексу України та не є страхувальником згідно Закону №2464-VI, а відтак обов`язок нараховувати і сплачувати єдиний внесок у відповідача відсутній. Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради не був засновником юридичної особи Департаменту містобудування та архітектури виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та не є його правонаступником. Крім того, відповідач стверджує про те, що відповідно до індивідуальної відомості про застраховану особу (Форма ОК-5) ОСОБА_1 страхувальником до моменту звільнення був Департамент містобудування та архітектури виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради.
У відзиві на адміністративний позов виконавчий комітет міської ради, поряд з вказаним, заперечив проти розміру витрат на правничу допомогу та просив суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
На виконання пункту 5 ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.01.2024 виконавчий комітет міської ради 14.02.2024 подав через підсистему "Електронний суд" клопотання, яке з відповідними доказами зареєстроване судом 14.02.2024 за вх.№4847/24 (а.с.57-65). Відповідач вказав на те, що обов`язкові платежі, податки і зобов`язання нараховані та сплачені при виплаті коштів, присуджених ОСОБА_1 рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 по справі №300/183/23, не проводились, оскільки у рішенні суду та у виконавчому документі по даній справі не зазначено про нарахування та утримання обов`язкових платежів.
Представник позивача адвокат Благодир С.М. 18.02.2024 із використанням засобів електронного зв`язку через підсистему "Електронний суд" подав відповідь на відзив, яка зареєстрована судом з відповідними доказами 19.02.2024 за вх.№5127/24. Адвокат заперечив проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, з огляду на наступне. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017 встановлено, що порушення трудового законодавства під час незаконного звільнення з роботи позивача допущені посадовими особами Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, так як ОСОБА_1 прийнятий та звільнений з роботи розпорядженням голови м. Івано-Франківська. Зокрема, звільнення відбулось на підставі розпорядження міського голови №296-с від 21.03.2016. Як вказує ОСОБА_2 рішеннями Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.04.2020 у справі №300/30/20, від 19.07.2021 у справі №300/2260/21 та від 22.03.2023 у справі №300/183/23 встановлено, що затримки виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі допущено саме Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради. Роботодавцем позивача є відповідач, тому відповідно до частини 5 статті 8 Закону №2464-VI сплата єдиного внеску у розмірі 22% до бази нарахування покладається саме на виконавчий комітет міської ради.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши адміністративний позов, відзив на позов, відповідь на відзив, клопотання сторін, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 у справі №300/183/23, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.07.2023, стягнуто з Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 20.07.2021 по 22.03.2023 в розмірі 128 498,73 гривень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/109718435).

Івано-Франківським окружним адміністративним судом 24.07.2023 видано виконавчий лист по справі №300/183/23.

Позивач в адміністративному позові стверджує, що в серпні 2023 року відповідач перерахував на його картковий рахунок середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 20.07.2021 по 22.03.2023 в сумі 128 498,73 гривень.

На засвідчення таких обставин позивач подав письмовий документ із зображенням у вигляді знімка екрана мобільного пристрою/персонального комп`ютера ("скриншот", "screenshot") такого змісту "01.08.2023 10:28… 128 448,73 UAH … Зарахування. Коментар: Vykonkom Ivano-Frank. mis`koi rady 0210180; 2800; Splata seredn`o`ho zarobitku zh. Vykonavchoho lysta vid 22.03.2023 po spravi №300/183/23. (а.с.27).

Управління Державної казначейської служби України у м. Івано-Франківській Івано-Франківської області письмово інформувало міського голову Івано-Франківської міської ради Р.Марцінківа про примусове списання на користь ОСОБА_1 коштів з рахунку НОМЕР_1 в загальній сумі 132 146,57 гривень, в тому числі:

- 128 498,73 гривень витрат середнього заробітку;

- 3 647,84 гривень судового збору та правової допомоги (зворотній бік а.с.63).

У даній справі позивач не оспорює повному виплати на його рахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 20.07.2021 по 22.03.2023, в тому числі точність зарахування самої суми (128 498,73 гривень), присудженої у вигляді середнього заробітку.

Позивачем 19.01.2024 за допомогою засобів автоматичних систем Пенсійного фонду України, сформовано довідку (форма ОК-5) з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 (а.с.20-24). Із зазначеної довідки слідує, що Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради () у період з 01.08.2021 по 22.03.2023 не нараховано та не сплачено єдиний внесок на суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі позивача, відповідно до рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 у справі №300/183/23.

Відділ бухгалтерського обліку і звітності Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради листом від 06.02.2024 за №11.1-07/35 на повідомлення-запит директора Департаменту правової політики виконавчого комітету міської ради Н.Кедик від 05.02.2024 за №35/11.1-07 повідомив про те, що Управлінням Державної казначейської служби України у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області кошти за рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 у справі №300/183/23 списано примусово з рахунку виконавчого комітету. Нарахування та сплата єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із нарахованого та сплаченого середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі ОСОБА_1 не проводилась, оскільки останній не був працівником Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та у виконавчому документі по даній справі не зазначено про нарахування і утримання обов`язкових платежів (а.с.63).

Вважаючи протиправною бездіяльність виконавчого комітету міської ради, позивач звернувся з цим позовом до суду з метою захисту свого порушеного права, шляхом зобов`язання відповідача нарахувати, обчислити та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із нарахованого та сплаченого середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі ОСОБА_1 , відповідно рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 у справі №300/183/23, з помісячним її відображенням в первинному бухгалтерському та персоніфікованому обліках, та подати до відповідного територіального органу Пенсійного Фонду України дані до системи персоніфікованого обліку застрахованої особи - ОСОБА_1 , відобразивши суми нарахованого та виплаченого середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, за період з 20.07.2021 по 22.03.2023, помісячно.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України).

За приписами частини 1 статті 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частиною 1 статті 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, встановлені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 за №2464-VI (надалі по тексту також Закон №2464-VI).

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі по тексту також - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (пункт 3 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI).

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок (пункту 10 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI).

Статтею 4 Закону №2464-VI визначено перелік платників єдиного внеску.

Так, згідно із пунктом 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску, серед інших, є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно пунктів 1, 2 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний:

- своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску;

- вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Приписами пункту 1 частини першої статті 7 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Зазначений порядок нарахування внеску поширюється також на осіб, яким після звільнення з роботи нараховано заробітну плату (дохід) за відпрацьований час або згідно з рішенням суду - середню заробітну плату за вимушений прогул.

В силу правого регулювання, визначеного частиною п`ятою статті 7 Закон №2464-VI, єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Днем сплати страхових внесків вважається у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки податкового органу або на єдиний рахунок - день списання банком, небанківським надавачем платіжних послуг або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на вказані рахунки (частина 10 статті 9 Закону №2464-VI).

Як визначено частиною 14 статті 9 Закону №2464-VI єдиний внесок, що відповідно до цього Закону підлягає сплаті із сум виплат за період з дня виникнення у платника відповідного зобов`язання до дня включення податковим органом даних про такого платника до реєстру страхувальників Державного реєстру, сплачується (стягується) на загальних підставах відповідно до цього Закону за зазначений період.

Відповідно до підпункту 162.1.3. пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України (надалі по тексту також - ПК України) платником податку на доходи фізичних осіб є податковий агент.

Податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу (підпункт 14.1.180. пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Платники податків, у тому числі податкові агенти, платники єдиного внеску, на виконання пункту 51.1 статті 51 ПК України, зобов`язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, з розбивкою по місяцях звітного кварталу.

У пункті 164.1 статті 164 ПК України вказано, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За змістом підпункту 164.2.1. пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету (підпункт 168.1.2. пункту 168.1 статті 168 ПК України).

Частинами 6, 8 статті 9 Закону №2464-VI визначено, що для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів.

Платники, зазначені в абзацах 3 та 4 пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI, які не мають банківського рахунку, сплачують внесок шляхом готівкових розрахунків через банки чи відділення зв`язку.

У досліджуваному випадку застосуванню також підлягає Інструкція про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 за №449 (надалі по тексту також Інструкція №449), абзацом 2 підпункту 4 пункту 2 якої визначено, що порядок нарахування внеску поширюється також на осіб, яким нараховано заробітну плату (дохід) за відпрацьований час після звільнення з роботи або згідно з рішенням суду,- середню заробітну плату за вимушений прогул.

Згідно зі статтею 236 Кодексу законів про працю України (надалі по тексту також КЗпП України) у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

За змістом статті 65 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 за №1404-VIII (надалі по тексту також Закон №1404-VIII) рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Повертаючись до фактичних обставин справи, встановлених вище по тексту судового рішення, слід вказати на те, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017 (провадження №876/9987/16) встановлено, що порушення трудового законодавства під час незаконного звільнення з роботи позивача допущені посадовими особами виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, так як позивач прийнятий та звільнений з роботи саме розпорядженням міського голови м. Івано-Франківська, зокрема звільнення відбулося на підставі розпорядження міського голови №296-с від 21.03.2016. Також рішеннями Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.04.2020 у справі №300/30/20, від 19.07.2021 у справі №300/2260/21 та від 22.03.2023 у справі №300/183/23 встановлено, що затримки виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі допущено саме Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради.

Згідно частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, не підлягає доказуванню факт, що роботодавцем ОСОБА_1 є Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, а не Департамент містобудування та архітектури виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, як помилково стверджує відповідач.

Крім того, відповідачу варто мати на увазі, що ключовим у спірному випадку є обставина виплати на користь позивача доходу у вигляд середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, за період з 20.07.2021 по 22.03.2023, а не наявність чи відсутність обставини виплати коштів як заробітної плати за використання праці фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством.

Приписи Закону №2464-VI та Інструкції №449 поширюються на випадки нарахування і виплату доходу згідно з рішенням суду у вигляді середньої заробітної плати за вимушений прогул.

Відповідач є платником єдиного внеску як роботодавець, який використовує працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, тому зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску, а також вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

Так, в постанові від 04.08.2022 у справі №380/6129/20 (адміністративне провадження № К/9901/18606/21) Верховний Суд виснував:

"…45. Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Однією з таких гарантій Конституційний Суд України визнав оплату за час простою, який мав місце не з вини працівника.

46. До вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України). Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин….".

Аналогічна правова позиція викладена також і в постанові Верховного Суду від 03.05.2023 у справі №280/4125/21.

Із вказаного слідує, що виплата особі доходу у вигляді "середньої заробітної плати за вимушений прогул", із якого в силу вимог абзацу 2 пункту 1 частини першої статті 7 Закону №2464-VI і абзацу 2 підпункту 4 пункту 2 Інструкції №449 визначено обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, має таку ж юридичну природу як і "середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі", оскільки в обох випадках вказані виплати є відшкодуванням оплатою заробітку працівнику, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин, і право на отримання якої передбачено статтями 235 і 236 КЗпП України.

Посилання виконавчого комітету на те, що у нього відсутній обов`язок здійснювати нарахування та сплату єдиного внеску на підставі Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 за №1404-VIII в межах виконавчого провадження з примусового стягнення на підставі рішення суду на користь працівника суми "середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення", є помилковими. Закон №1404-VIII визначає обов`язки відповідача, як сторони виконавчого провадження - боржника, разом з тим, обов`язки відповідача як роботодавця-страхувальника щодо нарахування та сплати єдиного внеску, в тому числі, з сум "середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення", виплачених незаконно звільненому працівнику, визначає абзац 2 пункту 1 частини 1 статті 7 і частина 5 статті 7 Закону №2464-VІ де зазначено, що:

- єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати;

- порядок нарахування внеску поширюється також на осіб, яким після звільнення з роботи нараховано заробітну плату (дохід) за відпрацьований час або згідно з рішенням суду - середню заробітну плату за вимушений прогул.

Тому сам по собі факт стягнення з роботодавця середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь працівника в примусовому порядку відповідно до Закону №1404-VIII не звільняє його (роботодавця) від обов`язку нараховувати і сплатити у встановленому законом порядку єдиний внесок на суми такого середнього заробітку.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 22.07.2019 у справі №813/80/14.

Таким чином, суми заробітної плати, стягнуті державною виконавчою службою за рішенням суду на користь працівника згідно з виконавчим листом, зокрема суми середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, є базою нарахування єдиного внеску.

При дослідженні наданої ОСОБА_1 довідки (форма ОК-5) з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Індивідуальні відомості про застраховану особу (а.с.20-24), судом встановлено обставину ненарахування та несплати Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради єдиного внеску на суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі позивача, відповідно до рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 у справі №300/183/23 () у період з 20.07.2021 по 22.03.2023.

Окремо варто акцентуватися на періоді з 20.07.2021 по 31.07.2021.

Коментована довідка (форма ОК-5) містить інформацію про те, що страхувальником позивача є Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради (), у колонці 7 (липень) за звітній 2021 рік вказано суму заробітку для нарахування пенсії 4 689,43 гривень, кількість трудових днів 31, а також позначку про сплату страхових внесків "Так" (зворотній бік а.с.22).

Відомості із колонок 1-6 (січень-червень) за звітній 2021 рік свідчать, що внесена відповідачем до коментованої Довідки сума заробітку для нарахування пенсії є дещо більшою, зокрема, 6 853,79 гривень, 7 214,51 гривень, 7 935,96 гривень, 7 935,96 гривень, 6 493,06 гривень і 7 214,51 гривень відповідно (зворотній бік а.с.22).

Із відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень та Автоматизованої системи діловодства Івано-Франківського окружного адміністративного суду з`ясовано, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.02.2022 у справі №300/2476/22, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2022, зобов`язано Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради нарахувати, обчислити та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із нарахованого та сплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі ОСОБА_1 , відповідно до постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017 у справі №344/7365/16-а, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.04.2020 у справі №300/30/20 та рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 у справі №300/2260/21, з помісячним її відображенням в первинному бухгалтерському та персоніфікованому обліках, та подати до відповідного територіального органу Пенсійного Фонду України дані до системи персоніфікованого обліку застрахованої особи ОСОБА_1 , відобразивши суми нарахованого та виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, за період з 22.12.2016 по 19.07.2021, помісячно (https://reyestr.court.gov.ua/Review/106013456).

Вказане рішення суду засвідчує, що ним, поряд з іншим, вирішено питання про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із нарахованого та сплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі - за період з 22.12.2016 по 19.07.2021. Тобто за липень 2021 року охопленим періодом є звітній період з 1 по 19 липня 2021 року включно.

У даній справі також встановлено, що Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради листом від 06.02.2024 за №11.1-07/35 стверджує, що нарахування та сплата єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із нарахованого та сплаченого середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі ОСОБА_1 згідно рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 у справі №300/183/23, не проводилась (а.с.63).

Відтак, є обґрунтованими доводи позивача про не нарахування, не обчислення та не сплату єдиного внеску на суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення як за період з 20.07.2021 по 31.07.2021, так за період з 01.08.2021 по 22.03.21023.

Дії відповідача щодо ненарахування, необчислення та несплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 із середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 20.07.2021 по 22.03.2023, виплаченого на підставі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 у справі №300/183/23, є протиправною бездіяльністю.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання виконавчого комітету подати до відповідного територіального органу Пенсійного Фонду України дані до системи персоніфікованого обліку застрахованої особи - ОСОБА_1 , відобразивши суми нарахованого та виплаченого середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, за період з 20.07.2021 по 22.03.2023, помісячно, то слід відзначити наступне.

Відповідно до статті 21 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-IV (надалі по тексту також Закон №1058-IV) персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від, зокрема, роботодавців, податкових органів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Зміни та уточнення вносяться до відомостей реєстру застрахованих осіб у порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення (частина 6 статті 20 Закону №2464-VI).

Постановою правління Пенсійного фонду України 18.06.2014 за №10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за №785/25562, затверджено Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (надалі по тексту також Положення №10-1).

Положення №10-1 відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (надалі по тексту - Реєстр застрахованих осіб) та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.

Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб (пункт 4 розділу І Положення №10-1).

За змістом пункту 2 розділу ІІ Положення №10-1 у Реєстрі застрахованих осіб накопичується, зберігається, автоматично обробляється інформація (надалі по тексту також - обробка інформації) про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інформація, необхідна для обчислення і призначення страхових виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема, із системи персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

Пунктами 1 і 2 розділу ІІІ Положення №10-1 визначено, що з метою забезпечення обробки інформації в Реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи автоматично створюється облікова картка, якій присвоюється номер облікової картки. Облікова картка, поряд з іншим, відкривається у разі надходження у складі звітності від страхувальника відомостей про застраховану особу, дані про яку відсутні в Реєстрі застрахованих осіб;

Згідно з пунктом 3 розділу IV Положення №10-1 відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 за №227 затверджено Положення про Державну податкову службу України та Державну митну службу України (надалі по тексту також Положення №227).

Відповідно до пункту 1 Положення №227 Державна податкова служба України (надалі по тексту також - ДПС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Пунктом 4 Положення №227 визначено завдання ДПС.

ДПС на виконання підпункту 68 пункту 4 Положення №227 інформує органи державної влади про стан розрахунків платників з бюджетами та сплати єдиного внеску.

У даній справі, виходячи із обставин, встановлених рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 у справі №300/183/23, та зважаючи на правові висновки, сформовані Верховним Судом у постанові від 04.08.2022 у справі №380/6129/20 (адміністративне провадження №К/9901/18606/21) і постанові Верховного Суду від 03.05.2023 у справі №280/4125/21, Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради у відношенні до ОСОБА_1 в розумінні норм пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI як "роботодавець" є платником єдиного внеску.

Приписами пункту 2, 4, 10 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI регламентовано, що платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого:

- вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством;

- подавати звітність, у тому числі про основне місце роботи працівника, про нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених відповідно до цього Закону, у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки та порядку, встановлені Податковим кодексом України.

- повідомляти у складі звітності про зміну відомостей, що вносяться до Державного реєстру, про застраховану особу, на користь якої він сплачує єдиний внесок, у десятиденний строк після надходження таких відомостей.

Форма, за якою подається звітність про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку), встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Статтею 7 Закону №2464-VI визначено базу нарахування єдиного внеску.

Так, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (пункт 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI).

За змістом частини 4 і 5 статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, не зменшені на суму відрахувань податків, інших обов`язкових платежів, що відповідно до закону сплачуються із зазначених сум, та на суми утримань, що здійснюються відповідно до закону або за договорами позики, придбання товарів та виплат на інші цілі за дорученням отримувача.

Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Абзацом 1 пункту 5 статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина 2 статті 9 Закону №2464-VI).

Положеннями частини 4 статті 9 Закону №2464-VI визначено, що обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно із абзаців 1 і 2 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік (абзац 5 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI).

Як визначено частинами 12 і 14 статті 9 Закону №2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. Єдиний внесок, що відповідно до цього Закону підлягає сплаті із сум виплат за період з дня виникнення у платника відповідного зобов`язання до дня включення податковим органом даних про такого платника до реєстру страхувальників Державного реєстру, сплачується (стягується) на загальних підставах відповідно до цього Закону за зазначений період.

Системний аналіз коментованих норм вказує на те, що в силу нового правового регулювання, визначеного пунктами 1 та 4 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI, яке відмінне від застосованого судом у справі №300/2476/22, з 01.01.2021 звітні відомості з нарахування єдиного внеску повинні становити невід`ємну частину відповідної податкової звітності. Форма, за якою подається звітність про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку), встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом України та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до вимог Законів України від 19.09.2019 за №115-IX "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та від 19.09.2019 за №116-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо подання єдиної звітності з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування і податку на доходи фізичних осіб", наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2020 за №773 "Про внесення змін до наказу Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року №4" (надалі по тексту також Наказ №773) затверджено форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (надалі по тексту також Розрахунок) та Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (надалі по тексту також Порядок №773).

Приписи пунктів 1, 2, 3, 6 розділу ІІ "Порядок подання Розрахунку" Порядку №773 визначає наступне:

- Розрахунок подається окремо за кожний квартал (податковий період) з розбивкою по місяцях звітного кварталу протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного кварталу;

- Розрахунок подається незалежно від того, виплачує чи не виплачує доходи платникам податку податковий агент та незалежно від того чи виплачені платником єдиного внеску суми такого внеску фактично після їх нарахування до сплати протягом звітного періоду;

- Розрахунок подається до контролюючих органів за основним місцем обліку;

- відомості Розрахунку щодо нарахованих сум єдиного внеску формуються на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких проводиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до Закону нараховується єдиний внесок.

Розділу ІV Порядку №773 визначено "Порядок заповнення додатків до Розрахунку, що містять інформацію щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, з розбивкою по місяцях звітного кварталу".

Так, згідно пункту 1 коментованого розділу ІV Порядку №773 додаток 1 до Розрахунку "Відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам" (надалі по тексту також - Д1, Додаток 1) призначений для щоквартального формування платниками єдиного внеску щодо кожної застрахованої особи відомостей про суми нарахованої їй заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) у розрізі місяців звітного кварталу.

Такі відомості формуються з урахуванням кодів категорій застрахованих осіб, визначених у додатку 1 до цього Порядку, у якому, поряд з іншим, графа 09 рядок 035 Додатку 1 заповнюється платником єдиного внеску лише у випадках, передбачених переліком кодів типу нарахувань, зокрема, код типу нарахувань 1 - зазначається лише для осіб, які отримують заробітну плату (дохід) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання якої (яких) перевищує календарний місяць, а єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої (виплаченого) за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона (він) нарахована (нарахований), а також для осіб, яким після звільнення з роботи нараховано заробітну плату (дохід) за відпрацьований час або згідно з рішенням суду - середню заробітну плату за вимушений прогул.

Графа 16 "Сума нарахованої заробітної плати (нарахованого доходу) у межах максимальної величини, на яку (який) нараховується єдиний внесок" Додатку 1 заповнюється щодо кожної окремої застрахованої особи.

Стосовно однієї застрахованої особи допускається декілька записів у Д1, якщо протягом одного звітного (податкового) періоду застрахованій особі були здійснені нарахування виплат за поточні та майбутні (відпускні, допомога у зв`язку з вагітністю та пологами), за минулі (тимчасова непрацездатність та перебування у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами і нарахування сум заробітної плати (доходу) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання якої (яких) перевищує календарний місяць, а також за відпрацьований час після звільнення з роботи або згідно з рішенням суду - сум середньої заробітної плати за вимушений прогул) періоди.

Кількість календарних днів перебування у трудових / цивільно-правових відносинах протягом звітного місяця не може зазначатися у звітному місяці за майбутні та минулі звітні періоди, за винятком відпустки, відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами і випадків поновлення на роботі особи за рішенням суду.

У графі "Нараховано єдиного внеску у звітному місяці" відображається сума нарахованого єдиного внеску за окремі категорії осіб, зазначених у рядках 1-4 цієї таблиці, яка обчислюється за кожну особу виходячи з розміру мінімального страхового внеску, що діє на день нарахування допомоги, грошового забезпечення або компенсації.

У разі коли період, за який розраховується єдиний внесок у застрахованої особи менше календарного місяця, внески розраховуються у розмірі, пропорційному календарним дням місяця, за який вони розраховуються.

В контексті визначення базового податкового періоду, в межах якого слід подавати коментовану вище звітність, слід зважати на підпункт "б" пункту 176.2 статті 176 ПК України, за змістом якого особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, та платники єдиного внеску, зобов`язані подавати у строки, встановлені ПК України для податкового кварталу, Розрахунок (з розбивкою по місяцях звітного кварталу) до контролюючого органу за основним місцем обліку. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку фізичній особі податковим агентом, платником єдиного внеску протягом звітного періоду.

Аналогічна норма трактується в пункті 51.1 статті 51 ПК України.

При цьому термін подання податкової декларації із базовим (податковим) періодом календарний квартал визначено пунктом 49.18 статті 49 ПК України, зокрема згідно з підпунктом 49.18.2. така декларація подається протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

За неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) накладаються штрафи, передбачені за порушення порядку подання такої звітності, у порядку та розмірах, встановлених Податковим кодексом України (пункт 7 частини 11 статті 25 Закону №2464-VI).

Підсумовуючи все вище наведене, Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради є страхувальником ОСОБА_1 , на якого в силу вимог Закону №2464-VI покладений обов`язок зі сплати єдиного внеску, а отже відомості до Реєстру застрахованих осіб, зокрема, про суми нарахованого та виплаченого середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, за період з 01.08.2021 по 22.03.2023, повинні бути внесені, зокрема, на підставі звітності поданої до відповідного територіального органу Державної податкової служби України за основним місцем обліку Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 3 статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 за №280/97-ВР органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням вказаного відповідач не довів ті обставини, на яких ґрунтується його відзив, а також не спростував доводів позивача.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд приходить до переконання про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

На підставі статей 9, 245 КАС України при формулюванні резолютивної частини рішення суд обирає спосіб захисту прав, свобод, інтересів особи, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином він повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що згідно частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на задоволення позову за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належить відшкодувати позивачу судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1 211,20 гривні, сплаченого згідно квитанції №8851-6453-2051-6403 від 26.01.2024 (а.с.7).

Окрім цього в адміністративному позові представник ОСОБА_1 , адвокат Благодир С.М., ставить питання про стягнення в його користь із відповідача судових витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 гривень.

Стаття 132 КАС України визначає види судових витрат, відповідно до частини 1 якої, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини 3 статті 132 КАС України).

Згідно з частиною 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 цієї ж статті, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

В силу вимог пункту 1 частини 3 зазначеної статті КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 гривень, подано суду:

- копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №316, виданого 20.08.1999 ОСОБА_2 (а.с.35);

- копію ордера серії АТ №1059698 про надання правничої допомоги позивачу у Івано-Франківському окружному адміністративному суді від 26.01.2024 (а.с.34);

- Договір про надання правової допомоги від 08.01.2020, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Благодиром Сергієм Миколайовичем(а.с.29);

- тарифи юридичних та консультаційних послуг адвоката Благодира С.М. (додаток до договору від 08.01.2020) (а.с.30);

- акт від 26.01.2024 розрахунку суми розміру витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 у справі щодо стягнення з Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі (а.с.31), на загальну суму 5 000,00 гривень (12 годин), в якому визначено зміст, складову і вартість послуг: вивчення інформації та матеріалів наданих замовником (1 година); збирання доказів по справі, виготовлення їх копій (2 години); підготовка, оформлення та подання до суду позову (8 годин);

- квитанцію серії ВГ №0000558 від 26.01.2024 про сплату позивачем 5 000,00 гривень за Договором про надання правової (правничої) допомоги від 08.01.2020 (а.с.28).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката як визначено частиною 5 статті 134 КАС України має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України", від 28.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, їх розмір є розумним та обґрунтованим.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Отже, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм їхньої дійсності та необхідності, а також критерієм розумності їхнього розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (пункт 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Оцінюючи характер наданої адвокатом Благодиром Сергієм Миколайовичем правничої допомоги відповідно до договору про надання правової допомоги 08.01.2020 та згаданого розрахунку робіт, слід виходити із наступного.

В даному випадку, суд враховує висновки викладені Верховним Судом у постанові від 23.12.2021 у справі №520/11348/2020, за змістом яких суд касаційної інстанції дійшов наступних висновків:

"74. Водночас колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

75. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

76. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним."

Слід також звернути увагу на те, що виконана адвокатом Благодирем С.М. робота і позиція у адміністративній справі №300/595/24, сформована та напрацьована під час здійснення представництва ОСОБА_1 у інших адміністративних справах з подібними правовідносинами, зокрема, №300/2476/22 і №300/173/23, що свідчить про обізнаність останнього з обставинами про зміст спірних правовідносин, і поза сумнівом, істотно впливає на обсяг надання ним послуг в межах їх повторного вивчення.

А тому, зовсім не зменшуючи значення і роль професійного фахівця у галузі права, кваліфікованого адвоката та не зменшуючи його право на самосійне визначення і оцінку вартості власних знань, здобутого досвіду і авторитету як представника у даній справі, досвідченого юриста загалом, надання в інтересах ОСОБА_1 правничої консультації, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи і судової практики щодо регулювання спірних відносин, на переконання суду, потребує певного зусилля та затрати часу, тривалість якого не може становити 12 годин. У зв`язку із вказаним, суд вважає заявлену суму витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 гривень неспівмірною із обсягом наданих послуг щодо підготовки, формування матеріалів та консультації клієнта.

За таких обставин, слід стягнути на користь позивача з відповідача, як суб`єкта владних повноважень, за рахунок його бюджетних асигнувань 2 000,00 гривень замість 5 000,00 гривень, у зв`язку з необґрунтованістю даної суми і не співмірністю із складністю справи.

Визначаючи саме такий розмір витрат, суд також зважає на те, що у адміністративному позові не наведено жодного правого обґрунтування, на підставі якої норми матеріального права, в який спосіб і порядок відповідачем повинна подаватися інформація/відомості до системи персоніфікованого обліку застрахованих осіб.

Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради щодо ненарахування, необчислення та несплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із нарахованого та сплаченого середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі ОСОБА_1 , відповідно до рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 у справі №300/183/23 за період з 20.07.2021 по 22.03.2023.

Зобов`язати Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради нарахувати, обчислити та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із нарахованого та сплаченого середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі ОСОБА_1 , відповідно до рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 у справі №300/183/23 за період з 20.07.2021 по 22.03.2023, з помісячним відображенням в обліку виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску.

Зобов`язати Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради подати до відповідного територіального органу Державної податкової служби України (за основним місцем обліку) звітність про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску), щодо нарахованого та виплаченого ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, відповідно до рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 у справі №300/183/23, за період з 20.07.2021 по 22.03.2023, для відображення в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування (персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 04054346) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 04054346) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) сплачені судові витрати на професійну правничу допомогу 2 000 (дві тисячі) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), АДРЕСА_1 ;

представник позивача ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), АДРЕСА_1 ;

відповідач Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 04054346), вул. Грушевського, 21 м. Івано-Франківськ, 76004.

Суддя Чуприна О.В.