Справа № 160/2865/24
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2024 рокуСправа №160/2865/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної установи «Центр Пробації», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Державної установи «Центр Пробації» (далі відповідач, ДУ «Центр Пробації»), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі третя особа, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), в якій позивач просить:
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначено, що у період проходження нею служби нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося позивачу у заниженому розмірі, а саме у період з січня 2020 року по жовтень 2022 року їй виплачувався посадовий оклад, оклад за військовим званням, інші щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові виплати, які обраховувались, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018 р. встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 р., встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», станом на 01.01.2021 р., встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 р., що, на думку позивача, є протиправним.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.02.2024 р. позовна заява була залишена без руху, з наданням строку для усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.02.2024 р. позовну заяву повторно залишено без руху, з наданням строку на усунення недоліків.
На виконання ухвали суду позивач виправив вказані недоліки, згідно заяви (вх. №6480/24).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.02.2024 р. ОСОБА_1 поновлено строк звернення до суду з даною позовною заявою, відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Також цією ухвалою суд залучив до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.
01.03.2024 р. до суду через систему «Електронний Суд» надійшли від ГУ ПФУ в Дніпропетровській області пояснення по справі, в яких третя особа заперечила проти задоволення позовних вимог та зазначила, що на підставі подання про призначення пенсії від 01.11.2022 р. за № 153/Пн-к, яке надане ДУ «Центр пробації» Міністерства юстиції, позивачу була призначена пенсія за 34 роки 05 місяців 25 днів загального страхового стажу відповідно до пункту «б» статті 12 Закону №2262-ХІІ. Пенсійний орган зазначив, що за даними розрахунку вислуги років від 31.10.2022, який надано ДУ «Центр пробації» Міністерства юстиції, вислуга років у календарному обчисленні складає 24 роки 2 місяці 10 днів. Враховуючи викладені вище обставини, третя особа стверджує, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» №2262- XII від 09.04.1992 р. календарної вислуги років.
08.03.2024 р. до суду через систему «Електронний Суд» надійшов від ДУ «Центр Пробації» відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог та зазначив, що він правомірно використовував розрахункову величину прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів №704 від 30.08.2017 р. (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 р.). У відзиві зазначено, що протягом спірного періоду (2019-2023 роки), зміни до розміру прожиткового мінімуму, який є розрахунковою величиною для нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 , Кабінетом Міністрів України не вносились. Відтак відповідач вважає, що при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення ОСОБА_1 ДУ «Центр Пробації» діяв у межах та у спосіб, визначений законами України.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) проходила службу у Державній установі «Центр пробації» у період з 04.08.1998 р. по 14.10.2022 р. та відповідно до наказу №495/к від 10.10.2022 р. її було звільнено зі служби.
За змістом вищевказаного наказу підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 начальника Новокодацького районного відділу філії Державної установі «Центр пробації» у Дніпропетровській області, звільнено з 14.10.2022 р. зі служби за пунктом 5 статті 23 Закону України «Про Держави) кримінально-виконавчу службу України» та пунктом 4 частини першої статті 7' Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штаті] або проведенням організаційних заходів).
У цьому наказі директором ДУ «Центр Пробації» наказано:
- виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку зі звільненням у розмір 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 24 (двадцять чотири) календарна роки служби;
- відрахувати з грошового забезпечення позивача надмірно нараховану частину чергової відпустки за 2022 рік за 11 (одинадцять) календарних днів;
- виплатити позивачу премію за вересень 2022 року в розмірі 10 відсотків та за жовтень 2022 року в розмірі 10 відсотків, за фактично відпрацьований час.
ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років.
Як стверджує позивач, під час ознайомлення із матеріалами пенсійної справи, зокрема із довідкою про додаткові види грошового забезпечення, грошовим атестатом та розрахунковим листом їй стало відомо, що у період 2019-2022 років відповідач невірно нараховував та виплачував позивачу як постійні, так і одноразові складові її грошового забезпечення, застосовуючи для їх обчислення розрахункову величину - прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом станом на 01.01.2018 р.
Наведені обставини підтверджуються відомостями грошового атестата, розрахункового листка, довідки про розмір грошового забезпечення, посадовий оклад, оклад за спеціальним званням та інші похідні види грошового забезпечення, в тому числі матеріальна допомога на оздоровлення, грошова допомога при звільненні, інші надбавки та доплати, премія, з яких слідує, що відповідні виплати обчислювалися ДУ «Центр Пробації», виходячи з розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 р.
Не погоджуючись із вищевказаними діями відповідача та вважаючи їх протиправними, з метою захисту власних прав та інтересів ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Суспільні відносини з винагороди за працю військовослужбовця додатково деталізовані приписами ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до частини 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
01.03.2018 р. набула чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 р. (далі Постанова №704), якою було затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 2 постанови №704 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до постанови №704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 постанови №704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Також додатки 1, 12, 13, 14 до постанови №704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема, посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
21.02.2018 р. Кабінет Міністрів України ухвалив постанову №103, пунктом 6 якої було внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у постанові №704 пункт 4 викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».
Тобто, на момент набрання чинності постановою №704 (01.03.2018 р.) пункт 4 було викладено в редакції змін, викладених згідно із пунктом 6 постанови №103, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Отже, станом на 01.03.2018 р. пункт 4 постанови №704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.
Разом із тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 р. по справі №826/6453/18, визнано протиправним та скасовано п.6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", яким, зокрема, в пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" були внесені зміни.
При цьому, порядок дій, який повинні вчинити, зокрема, відповідач, у зв`язку із втратою чинності положеннями пункту 6 Постанови №103 та змін до пункту 4 Постанови №704, не змінився.
Наведена позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у рішенні від 17.12.2019 р. за результатами розгляду зразкової адміністративної справи №160/8324/19.
Відповідно до ч.1 ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.
З наведеного слідує, що саме з 29.01.2020 р., дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка діяла до зазначених змін.
Тобто, з 29.01.2020 р. була відновлена дія пункту 4 Постанови №704 у первісній редакції, яка визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01.01.2018 р.
Отже, з 29.01.2020 р. виникли підстави для визначення, на підставі первинної редакції Постанови №704, розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.
Разом з тим, відповідно до п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні Положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VІІІ встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, крім розрахунку щорічного обсягу фінансування статутної діяльності політичних партій. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017 р.
Оскільки приписи п. 3 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VІІІ від 06.12.2016 р. не втратили чинності і за юридичною силою є вищою за положення п.4 Постанови №704, то в даному випадку не встановлено правових підстав для обчислення розміру окладу за посадою заявника та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом відповідними Законами про державний бюджет на відповідні роки встановлено наступним чином, а саме: станом на 01.01.2018 р. на рівні 1762 грн, станом на 01.01.2020 р. - 2102 грн., станом на 01.01.2021 р. - 2270 грн., станом на 01.01.2022 р. - 2481 грн.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у період з січня 2020 р. по жовтень 2022 р. грошове забезпечення позивача мало б обчислюватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня відповідного календарного року, а саме: встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 р., встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 р., встановленого законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік» станом на 01.01.2022 р.
Також суд зауважує, що відповідно до розділу XXIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 р. (далі Порядок №260) встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.
Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Відповідно до розділу XXIV Порядку №260, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Відповідно до розділу XXXII Порядку №260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою.
Відповідно до розділу Порядку №260, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення.
Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.
Так, як вбачається з витягу з наказу директора ДУ «Центр пробації» №495/к від 10.10.2022 р. позивача з 14.10.2022 р. було звільнено.
У Постанові Кабінету Міністрів України №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» пункт 6, яким були внесені зміни до Постанови Кабінету Міністрів України №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» скасовано у судовому порядку (справа № 826/6453/18).
Разом із тим, редакція пункту 4 не змінена у зв`язку із прийнятим рішенням у справі №826/6453/18, що набрало законної сили.
Водночас, вказаний підзаконний нормативно-правовий акт у преамбулі містить також посилання на те, що додатково слід враховувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 від 29.01.2020 р.
Отже, положення Постанови Кабінету Міністрів України № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» мають застосовуватися з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 від 29.01.2020 року, що відповідатиме статті 19 Конституції України.
Тобто, з дня набрання законної сили рішенням у справі №826/6453/18 діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка була чинною до зазначених змін. При цьому порядок дій, який повинні вчинити, зокрема, відповідач, у зв`язку із втратою чинності положеннями пункту 6 Постанови №103 та змін до пункту 4 Постанови №704, не змінився. У зв`язку із чим підстав для застосування приміток до Додатків Постанови № 704 суд не вбачає. Враховуючи те, що вказані положення не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, доводи апелянта судом апеляційної інстанції не приймаються з наведених мотивів.
Позивач оскаржує у цьому спорі розмір прожиткового мінімуму, а не розмір мінімальної заробітної плати.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що невірне визначення розмірів посадового окладу та окладу за військове звання позивача у період з січня 2020 року по жовтень 2022 року вплинуло і на обчислення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення, інших надбавок і доплат, нарахованих та виплачених позивачу у зв`язку з проходженням служби та звільненням з неї за відповідні роки.
Окремо слід зауважити, що викладені ГУ ПФУ в Дніпропетровській області в поясненнях доводи суд не приймає до уваги, оскільки твердження та позиція третьої особи, висловлена у поданих нею поясненнях, не стосується безпосередньо предмету даного адміністративного спору.
Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно приписів частини 1 та частини 2 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень, дії якого оскаржуються, не виконано покладеного на нього обов`язку доказування правомірності вчинених ним дій та не спростовано доводи позивача в цій частині.
З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають задоволенню.
Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та при зверненні до суду нею не були понесені судові витрати, відсутні підстави для стягнення судових витрат.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 22.04.2024 р.

Суддя О.М. Неклеса