Справа № 420/26762/23
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2024-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.

при секретарі: Драник О.О.

сторін:

позивач: не з`явився;

відповідач: Некришев Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції, в якому позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 доплати за службу в нічний час у листопаді та грудні 2015 року, у 2016 році - за жоден місяць, окрім листопада, у 2017 році - за жоден місяць, окрім червня, у 2018 році - за січень-червень включно, за жовтень та грудень; у 2019 році - за вересень та листопад; у 2021 році - за квітень, у 2023 році - за квітень та липень;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_2 доплату за службу в нічний час за листопад та грудень 2015 року, за усі місяці 2016 року, окрім листопада, за усі місяці 2017 року, окрім червня, за січень-червень включно, жовтень та грудень 2018 року; за вересень та листопад 2019 року; за квітень 2021 року, за квітень та липень 2023 року;

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 матеріальної допомоги для оздоровлення за 2015 та 2023 роки

- зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_2 матеріальну допомогу для оздоровлення за 2015 та 2023 роки;

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2019 роки, включно;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції (код ЄДРПОУ - 401086462) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2019 роки, включно;

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 додаткової доплати за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2): у червні, вересні, жовтні та листопаді 2020 року, за усі місяці 2021 року, окрім липня, у 2022 та 2023 роках;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_2 додаткову доплату за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2): за червень, вересень, жовтень та листопад 2020 року, за усі місяці 2021 року, окрім липня, за 2022 та 2023 роки;

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 компенсації за невикористані дні відпустки за 2015-2022 роки, включно;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію за невикористані дні відпустки за 2015-2022 роки, включно.

- зобов`язати Департамент патрульної поліції видати накази про виплату ОСОБА_2 додаткової доплати за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2): у червні, вересні, жовтні та листопаді 2020 року, за усі місяці 2021 року, окрім липня, у 2022 та 2023 роках.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що при вивченні відомості про грошове забезпечення позивачем встановлено, що ДПП не виплачувало позивачу доплату за службу в нічний час у 2015 році, у листопаді та грудні місяці, у 2016 році - за жоден місяць, не враховуючи листопад (перебування особи у відпустці), у 2017 році - за жоден місяць, не враховуючи червень (перебування особи у відпустці), у 2018 році - за січень-червень включно, а також за жовтень та грудень, у 2019 році - за вересень та листопад, у 2021 році - за квітень, у 2023 році - за квітень та липень.

Крім того, позивач вказує, що з відомості вбачається, що у 2015 та 2023 роках позивачу не було нараховано та виплачено ані матеріальної допомоги для оздоровлення, ані матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Крім цього, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не нараховувалася та не виплачувалася позивачу у період з 2016 по 2019 роки, включно.

Позивач, посилаючись на ст.24 Закону України «Про відпустки», відповідно до якої в разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Проте, з відомості вбачається, що позивачу виплачено компенсацію тільки за рік, у якому відбулося звільнення з поліції. Проте, за попередні роки (2015-2022) такої компенсації не нараховано та не виплачено, що підтверджується відомістю, доданою до позову, чим порушено соціальні права позивача.

Позивач зазначає, що він, як поліцейський Департаменту патрульної поліції, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375 має право на додаткову доплату до заробітної плати (грошового забезпечення), проте відповідачем доплату у зв`язку із забезпеченням життєдіяльності населення на період дії карантину у 2020 році - у червні, вересні - листопаді, у 2021 році - в жодному місяці, окрім липня, за жоден місяць у 2022 та 2023 роках здійснено не в повному обсязі.

Вважаючи вказану бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 09.10.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та визначено, що розгляд справи буде проводитись за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи на підставі ст. 262 КАС України у межах строків, визначених ст. 258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

Ухвалою від 30.10.2023 року клопотання представника відповідача про продовження строку для подання відзиву у справі №420/26762/23 задоволено. Продовжено Департаменту патрульної поліції строк для подання відзиву по справі №420/26762/23, встановлений ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09.10.2023 року, на п`ять днів з дня отримання копії ухвали суду про продовження строку для подання відзиву.

06.11.2023 року за вх.№ 38585/23 від Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що пунктом 11 Розділу І Порядку №260 встановлено, що грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав право на нього, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

ОСОБА_2 просить суд стягнути з відповідача компенсацію за службу нічний час, окрім іншого, за листопад та грудень 2015 року, у 2016році - місяць, окрім листопада, у 2017 році - за кожен місяць, окрім червня, у 2018 січень-червень включно, за жовтень та грудень; у 2019 році - за вересень та листопад. Однак, враховуючи факт звернення з цією вимогою до 03 жовтня 2023 року та положення п. 11 Розділу І Порядку №260, вимога позивача порушує норми законодавства.

Крім того, представник відповідача зазначає, що відповідно до наказів начальника ДПП у період з 07 листопада 2015 року до 31 березня 2018 року до служби в нічний час ОСОБА_2 не залучався. З огляду на це, підстави для нарахування та виплати вищезазначеної доплати відсутні.

Також, ОСОБА_2 нараховано та виплачено доплату за службу в нічний час за 2018 рік - 1445,77 грн., за 2019 рік - 2639,75 грн„ за 2020 рік - 2742,67 грн., за 2021 рік - 2379,28 грн., за 2022 рік - 3268,48 грн., за січень-червень 2023 року - 1768,60 грн.

ОСОБА_2 звільнений 08 червня 2023 року, у зв`язку з чим підстави для нарахування та виплати зазначеної доплати за липень 2023 рік - відсутні.

Щодо нарахування та виплати позивачу матеріальної допомоги для оздоровлення за 2015 та 2023 рики, а також нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2019 роки, представником позивача зазначено, що вказані види матеріальної допомоги здійснюються на підставі рапортів у розмірі, визначеному керівником органу поліції. Проте, позивач не надав доказів звернення з рапортом про виплату, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, відповідачем зазначено, що згідно з пунктом 5 Постанови № 375 виплата доплати здійснюється за рахунок та в межах видатків державного та місцевих бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмами головних розпорядників бюджетних коштів та відповідно до пункту 46 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002р. № 228, розпорядники беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом, планом асигнувань загального фонду бюджету, планом надання кредитів із загального фонду бюджету та планом спеціального фонду відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України.

Таким чином, додаткова доплата позивачу здійснювалась в межах виділених бюджетних асигнувань на зазначені цілі. Поряд з цим, відповідач вказав, що відповідно до Порядку № 260, підставою для виплати та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат є наказ керівника (начальника) органу, закладу, установи Національної поліції, однак наказів про здійснення додаткових виплат позивачу в зазначений період дії карантину не видавалось.

Ухвалою від 10.01.2024 року у задоволенні клопотання представника Департамента патрульної поліції про залишення позову без розгляду, відмовлено.

Ухвалою від 10.01.2024 року вирішено розгляд справи № 420/26762/23 проводити за правилами загального позовного провадження зі стадії проведення підготовчого засідання.

15.02.2023 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

22.02.2024 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, клопотання про повернення відзиву відповідачу, заява про зміну предмету позову.

26.02.2024 року до суду від відповідача надійшли заперечення на заяву про зміну предмету позову.

26.02.2024 року до суду від відповідача надійшло клопотання про повернення відповіді на відзив.

26.02.2024 року від відповідача надійшло заперечення на клопотання про повернення відзиву.

26.02.2024 року до суду від відповідача надійшли заперечення.

05.03.2024 року до суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог.

Ухвалою від 06.03.2024 року, яка знесена до протоколу судового засідання, прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог.

Ухвалою від 11.03.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.04.2024 року.

Ухвалою від 03.04.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача про перенесення судового засідання на іншу дату. Відкладено судове засідання на 10.04.2024 року.

Ухвалою від 10.04.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, суд визнав неповажною неявку представника позивача в судове засідання. Відкладено судове засідання на 18.04.2024 року.

15.04.2024 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача за наявними в справі матеріалами.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовної заяви.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

В період з 07.11.2015 року до 08.06.2023 року ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ, зокрема, в Департаменті патрульної поліції Національній поліції України на посаді інспектора.

Наказом №663 о/с від 30.05.2023 «По особовому складу» позивача звільнено з лав Національної поліції України на підставі пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням), з 08 червня 2023 року

22.09.2023 року представник позивача звернувся до Департаменту патрульної поліції з адвокатським запитом, в якому просив відповідача надати копії наступних документів, а саме:

- посадової інструкції ОСОБА_2 (інспектор взводу патрульної поліції);

- графіків нарядів та чергувань ОСОБА_2 за період часу з 01.11.2015 до 08.06.2023;

- усіх довідок обліку несення ОСОБА_2 служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 Порядку №260.

Листом Департаменту патрульної поліції за вих. №Р-11968/41/5/05-2023 від 23.08.2023 року позивачу надані відомості про виплачене грошове забезпечення з 07.11.2015 року по 08.06.2023 року.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати усіх належним йому сум грошового забезпечення позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Так, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію".

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про Національну поліцію" у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ДПП щодо нездійснення доплати ОСОБА_2 грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період листопад та грудень 2015 року, за усі місяці 2016 року, окрім листопада, за усі місяці 2017 року, окрім червня, за січень-червень включно, жовтень та грудень 2018 року; за вересень та листопад 2019 року; за квітень 2021 року, за квітень та липень 2023 року, суд зазначає наступне.

Поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні (пункт 11 розділу ІІ Порядку № 260 ).

Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00.

Поліцейським, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в службовий час.

Поліцейським добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі) та не включається в службовий час.

Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції.

Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов.

Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.

Згідно листа управління патрульної поліції в Одеській області «Про надання інформації» (а.с.63), відповідно до наказів начальника ДПП у період з 07.11.2015 року по 31.03.2018 року до служби в нічний час ОСОБА_2 не залучався.

Протилежного позивачем не доведено та судом на підставі зібраних доказів не встановлено.

Проте, судом встановлено, що відповідно до інформації щодо здійснення доплати за службу в нічний час інспектору взводу №2 роти №3 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ОСОБА_2 здійснено доплату за місяць виходу на службу в нічний час за травень, червень, липень, серпень, квітень, вересень, жовтень 2018 року (а.с.66).

І інші місяці 2018 року, а саме з січня по березень та листопад 2018 року вказана доплата позивачу не нараховувалася.

У свою чергу, Департамент ПП так і не надав належних і беззаперечних доказів, що позивач не ніс службу у нічний час за період, накази відповідача щодо не залучення позивача до служби в нічний час відповідачем не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати на користь позивача грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 2018 році - за січень-березень та листопад є протиправною.

З метою відновлення порушеного права, суд вважає за необхідне зобов`язати Департамент патрульної поліції здійснити нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 2018 році - за січень-березень та листопад (включно).

У задоволенні решти позовних, суд вважає за необхідне відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю, оскільки відповідно до інформації щодо здійснення доплати за службу в нічний час інспектору взводу №2 роти №3 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ОСОБА_2 здійснено вказану доплату.

У контексті спірних правовідносин, суд також враховує, що згідно з п.11 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Водночас, у постанові Верховного Суду від 13.03.2019р. у справі № 807/363/18, викладено висновок, що перебування особи на публічній службі є однією з форм реалізації закріпленого у ст.43 Конституції України права на працю.

Конституційний Суд України в Рішенні від 15.10.2013рю №8-рп/2013 дійшов висновку, що у випадку порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. У разі пред`явлення вимог стосовно стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і застосування цих положень, не пов`язане з фактом нарахування чи не нарахування роботодавцем спірних виплат.

Також, Верховний Суд у постанові від 16.12.2021р. у справі №320/2583/21 виснував, що у разі якщо позовна заява містить вимоги про нарахування та виплату грошового забезпечення з урахуванням, зокрема, доплати за службу у нічний час, слід керуватися, в тому числі, положеннями ст.233 КЗпП України.

Щодо висновків суду попередніх інстанцій про незастосування у випадку, що розглядається, норм положеннями статті 233 КЗпП України з огляду на формулювання позовних вимог інших, ніж стягнення заробітної плати, Верховний Суд у вищенаведеній постанові вказав, що норми цієї статті, слід тлумачити в більш широкому розумінні, а саме в сенсі відсутності строкових обмежень для звернення до суду з позовом з приводу належної працівникові заробітної плати.

Аналогічна правова позиція з цих питань викладена у постанові Верховного Суду від 13.03.2019р. у справі №807/363/18.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 10.11.2021р. у справі №825/997/17, ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.

З огляду на наведене, суд зазначив, що у даному випадку, на спірні правовідносини поширюються положення частини 2 ст. 233 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який є кодифікованим законом та має вищу юридичну силу, аніж Порядок №260, який є підзаконним нормативно-правовим актом.

Тому, за таких обставин, доводи ДПП про застосування до спірних правовідносин трирічного строку звернення за одержанням невиплаченого грошового забезпечення, встановленого п.11 розділу І Порядку №260, є необґрунтованими.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Департаменту патрульної поліції щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 додаткової доплати за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2): у червні, вересні, жовтні та листопаді 2020 року, за усі місяці 2021 року, окрім липня, у 2022 та 2023 роках, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни» від 29 квітня 2020 року № 375 (далі Постанова №375) встановлено, що на період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) (далі - працівники) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, встановлюється додаткова доплата до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.

Встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам підприємств, установ та організацій, органів державної влади, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, здійснюється у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).

Доплати, визначені пунктами 2 і 3 цієї постанови, здійснюються за рахунок та в межах видатків державного та місцевих бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмами головних розпорядників бюджетних коштів (пункт 5 Постанови №375).

Згідно з пунктом 4 Постанови №375 перелік посад (професій) працівників, яким встановлюються такі доплати, визначається відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику. Персональний перелік працівників, яким встановлюється доплата, визначається керівником (керівником державної служби) відповідного підприємства, установи та організації, органу державної влади.

Отже, підставою для отримання доплати за Постановою № 375 є сукупність таких умов: 1) особа є, зокрема, поліцейським; 2) забезпечує життєдіяльність населення.

Забезпечення життєдіяльності населення - комплекс організаційних, економічних, соціальних та інших заходів, спрямованих на створення і підтримання нормальних умов життя, здоров`я, працездатності людей, які здійснюються з метою планування і підготовки до нормованого (у разі необхідності) забезпечення населення продовольчими та непродовольчими товарами, медичним обслуговуванням, послугами зв`язку, транспорту, комунальними та побутовими послугами в особливий період.

У загальному розумінні під громадським порядком розуміють урегульовану правовими та іншими соціальними нормами певну частину суспільних відносин, які складають режим життєдіяльності у відповідних сферах, забезпечують недоторканність життя, здоров`я та гідності громадян, власності та умов, що склалися для нормальної діяльності установ, підприємств, організацій, посадових осіб і громадян.

Громадський порядок у вузькому розумінні визначається як моральноправовий стан суспільства, при якому компетентні органи виконавчої влади шляхом поліцейського нагляду забезпечують безпеку і правомірну поведінку громадян в громадських місцях, вільне використання ними своїх прав і свобод, а також упорядження громадських місць, яке сприяє трудовій діяльності та відпочинку громадян.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено з 12 березня до 03 квітня 2020 року на усій території України карантин. Надалі постановами Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року №239 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», від 22 квітня 2020 року № 291 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», від 04 травня 2020 року №343 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», від 20 травня 2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», від 17 червня 2020 року №500 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», від 22 липня 2020 року №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 26 серпня 2020 року №760 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», від 13 жовтня 2020 року № 956 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) період дії карантину продовжувався.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» у складі Державного бюджету України створено фонд боротьби з гострою респіраторною хворобою СОVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-СоV-2, та її наслідками на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України зазначеної хвороби, та протягом 30 днів з дня відміни цього карантину. Кошти зазначеного фонду спрямовуються на: додаткові доплати до заробітної плати медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації гострої респіраторної хвороби СОVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, а також доплати до заробітної плати окремим категоріям працівників, які забезпечують життєдіяльність населення, на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби СОVID-19. спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, визначений у рішенні Кабінету Міністрів України про встановлення карантину, до завершення здійснення зазначених заходів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 червня 2020 року №485 «Про виділення коштів для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я» затверджено Порядок використання коштів, виділених для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я (далі - Порядок №485). Порядок №485 визначає механізм використання коштів державного бюджету, зокрема, за програмою «Здійснення доплати військовослужбовцям Національної гвардії, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, за рахунок коштів, виділених з фонду боротьби з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та її наслідками».

Відповідно до пункту 2 Порядку №485 головним розпорядником бюджетних коштів є МВС. Відповідальними виконавцями бюджетних програм є МВС, Національна гвардія, Адміністрація Держприкордонслужби, ДСНС та Національна поліція (далі - органи системи МВС).

Згідно з пунктом 3 Порядку №485 бюджетні кошти спрямовуються органами системи МВС на безповоротній основі для здійснення доплати до грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії та Адміністрації Держприкордонслужби, особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, доплати до заробітної плати медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 р. № 375 «Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни».

Для здійснення вказаних видатків головним розпорядником коштів Міністерством внутрішніх справ України передбачено бюджетну програму по КПКВК 1007060 «Здійснення доплати поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, за рахунок коштів, виділених з фонду боротьби з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та її наслідками».

На виконання пункту 4 Постанови № 375 Міністерством внутрішніх справ видано наказ від 03 червня 2020 року № 431 «Про окремі питання організації оплати праці на період дії карантину», яким визначено керівникам, зокрема, Національної поліції України забезпечити встановлення на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, додаткової доплати у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах (пункт 1); виплату додаткової доплати здійснювати поліцейським, які перебувають відповідно на штатних посадах в органах (підрозділах) Національної поліції України (пункт 2); нарахування додаткової доплати здійснювати у відсотковому співвідношенні до заробітної плати (грошового забезпечення) з розрахунку всіх складових, у тому числі премії, за винятком виплат, що носять одноразовий та компенсаційний характер (пункт 3); персональний перелік осіб, яким установлюється додаткова доплата, визначається керівником відповідного органу, закладу, зазначених у пункті 1 цього наказу (пункт 4).

Отже, вказана доплата здійснюється не всім поліцейським, а лише окремим категоріям поліцейських, які внаслідок безпосереднього виконання своїх обов`язків забезпечують життєдіяльність населення у зв`язку з чим мають з населенням безпосередній контакт.

Як вбачається з матеріалів справи, посада, яку займає позивач, відповідає встановленим постановою Кабінету Міністрів України № 375 критеріям поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (інспектор УПП в Одеській області ДПП) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням.

Судом встановлено, що така доплата виплачувалась позивачу у липні, серпні, грудні 2020 року, липні 2021, року, в інші місяці її виплата була припинена, хоча позивач перебував на тій же самій посаді і продовжував виконувати ті ж самі службові обов`язки.

У 2022,2023 роках вказана доплата також не виплачувалася.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про відсутність фінансування для здійснення спірної доплати поліцейським Департаменту патрульної поліції, тоді як сам Департамент патрульної поліції не є розпорядником коштів та не має повноважень щодо прийняття рішень чи подання звернень про виділення таких коштів.

Такі аргументи скаржника є безпідставними, оскільки реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно- правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Європейський суд з прав людини, практику якого разом з Конвенцією відповідно до статті 6 КАС України та статті 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ як джерело права, у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.04.2023 у справі №420/19450/21.

Крім того, суд зазначає, що у рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Таким чином, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування та виплату доплати до грошового забезпечення.

При цьому, законодавчо визначений граничний розмір такої надбавки до 50%, тобто встановлено її максимальний відсоток, в межах якого керівник має дискрецію на встановлення відсоткового розміру доплати поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, що безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу СОVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи N R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.80 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певного свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Суд зазначає, що керівники органів поліції мають право встановлювати відсотковий розмір доплати поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення та які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу СОVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про протиправність бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу суми доплати до грошового забезпечення у розмірі до 50% грошового забезпечення за період з 01.01.2020 року по день звільнення зі служби пропорційно відпрацьованому часу під час виконання службових обов`язків в умовах безпосереднього контакту з населенням, у відповідності до Постанови №375.

Разом з тим, підлягає задоволенню і похідна позовні вимога щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу суми доплати до грошового забезпечення у розмірі до 50% від грошового забезпечення за період за червень, вересень, жовтень та листопад 2020 року, за усі місяці 2021 року, окрім липня, за 2022- 2023 рік по день звільнення зі служби пропорційно відпрацьованому часу під час виконання службових обов`язків в умовах безпосереднього контакту з населенням, у відповідності до Постанови №375.

Такий спосіб захисту як зобов`язання відповідача вчинити відповідні дії узгоджується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту), відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Водночас позовні вимоги про зобов`язання відповідача видати накази про виплату ОСОБА_2 додаткової доплати за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2): у червні, вересні, жовтні та листопаді 2020 року, за усі місяці 2021 року, окрім липня, у 2022 та 2023 роках, задоволенню не підлягають з огляду на те, що прийняття відповідачем наказу про нарахування та виплату грошового забезпечення є лише підставою для його виплати. Саме на відповідача, за наявності законних підстав, покладається обов`язок щодо нарахування та виплати позивачу доплати до грошового забезпечення у розмірі до 50% від грошового забезпечення за період за червень, вересень, жовтень та листопад 2020 року, за усі місяці 2021 року, окрім липня, за 2022- 2023 рік по день звільнення зі служби пропорційно відпрацьованому часу під час виконання службових обов`язків в умовах безпосереднього контакту з населенням, у відповідності до Постанови №375, винесення відповідних наказів є його дискреційним повноваженням.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Департаменту патрульної поліції щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 матеріальної допомоги для оздоровлення за 2015 та 2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2019 роки, включно, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова №988) грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», надати право керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення, зокрема надавати поліцейським один раз на рік матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» та Постанови № 988 з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 затверджений Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання. (далі - Порядок № 260).

Згідно з п.5 Розділу І вказаного Порядку грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять:

1) посадовий оклад;

2) оклад за спеціальним званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер);

4) премії;

5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 13 Розділу І Порядку №260 визначено, що поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік може надаватись матеріальна допомога для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення, та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.

Для визначення максимального розміру матеріальної допомоги для оздоровлення або матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань застосовується місячний розмір грошового забезпечення, нарахованого поліцейському за місяць, що передує місяцю, у якому приймається рішення про таку виплату, з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер) та премії.

Виплата поліцейським матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється на підставі їх рапортів у розмірі, визначеному керівником органу поліції.

Отже, з системного аналізу наведених норм права виходить, що матеріальна допомога для оздоровлення та/або матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань надається поліцейському за двох умов:

1) подання поліцейським рапорту на отримання відповідної допомоги;

2) наявність відповідних бюджетних асигнувань на зазначені цілі.

Судом встановлено, що згідно листа управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 у 2016-2019р.

нараховано та виплачено матеріальну допомогу для оздоровлення в розмірі 2400,00 грн.,

у 2020 році - 4370 грн., у 2021 році - 6720 грн., у 2022 році - 10893,64 грн., за 2023 рік вказана допомога не виплачувалась.

Суд зазначає, що зазначеними вище нормами чинного законодавства, не визначено імперативного обов`язку для керівника органу поліції надавати в обов`язковому порядку щороку матеріальну допомогу як для оздоровлення, так і для вирішення соціально-побутових питань, які в свою чергу є додатковими видами грошового забезпечення, не є постійними та обов`язковими і надаються в межах затверджених асигнувань.

Також, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача з рапортами до керівника для отримання вказаної допомоги і на те, що фактично позивачу не було відмовлено у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги для оздоровлення.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем для отримання матеріальної допомоги не вчинено необхідних дій, тобто не подано рапортів про виплату матеріальної допомоги, що є необхідною умовою для виплати вказаної допомоги. Протилежного позивачем не доведено.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач під час вирішення питання про надання позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги для оздоровлення діяв обґрунтовано та в межах наданих повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог у вказаній частині та відсутність підстав для їх задоволення.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Департаменту патрульної поліції щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 компенсації за невикористані дні відпустки за 2015-2022 роки, включно, суд зазначає наступне.

Закон України "Про відпустки" №504/96-ВР від 15.11.1996 року (далі - Закон №504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки працівників, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням; 3) творча відпустка ; 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях; 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; відпустка у зв`язку з усиновленням дитини; додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи; 5) відпустки без збереження заробітної плати. Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Закон України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02.07.2015 року (далі - Закон №580-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до статті 92 Закону №580-VIII, поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами 1 - 4 статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.

Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин 9 -11 статті 93 Закону №580-VIII поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції.

За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції (далі - здобувачі), закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - ЗВО), визначає Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06.04.2016 року, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 року за №669/28799 (далі - Порядок №260, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно п. 3 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абзаців 1, 7, 8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 передбачено, що поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

З аналізу викладених норм слідує, що у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки, що не були використані в попередніх роках та має право на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

З огляду на відсутність правового врегулювання нормами Закону №580-VIII та Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки особам, які звільняються з поліції за минулі роки, то при вирішенні даного спору необхідно застосовувати відповідні норми КЗпП України і Закону України №504/96-ВР, які регулюють спірні правовідносини.

В контексті наведеного, аналізуючи зазначені норми законодавства, суд дійшов висновку, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права.

Як встановлено судом, відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції №663 о/с від 30.05.2023 року старшого лейтенанта ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» з 08.06.2023 року з виплатою грошової компенсації за 14 діб невикористаної частини чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році.

Відповідно до відомості про грошове забезпечення з 01.01.2023 року по 08.06.2023 року позиачу виплачена компенсація за відпустку в сумі 11 133,73 грн.

В той же час, як вбачається з розрахунку днів основної та додаткової відпустки позивача за 2015-2023 роки, у 2015 році кількість днів основної відпустки становить 3 дні, проте вказана відпустка не надавалась.

У 2020 році кількість днів основної відпустки становить 30 днів, додаткової -1 день. Основна відпустка за 2020 рік позивачем використана, додаткова відпустка не надавалась.

У 2021 році кількість днів основної відпустки становить 30 днів, додаткової -2 дні. Основна відпустка за 2020 рік позивачем використана, додаткова відпустка використана 1 день.

У 2022 році кількість днів основної відпустки становить 30 днів, додаткової -3 дні. Вказана відпустка не надавалась.

Суд зауважує, що види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, передбачені положеннями Закону №580-VIII. При цьому, законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Разом з тим, не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав у попередньому календарному році. Водночас, надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, у тому числі й за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку.

Відпустки за попередні роки, які невикористані поліцейським в році звільнення, не можуть бути залишені без розрахунку (виплати грошової компенсації), адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Отже, у випадку звільнення особи з органів Національної поліції України їй виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 19.01.2021 року по справі №160/10875/19 відступив від правового висновку, сформованого Верховним Судом у справах №818/1276/17, №820/5122/17 та підтримав позицію, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки, за всі роки служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.11.2022 року у справі №640/85/20.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на момент звільнення позивачем не використано щорічну основну та додаткову оплачувану відпустку.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки за 2015-2022 роки, включно.

Разом з тим, підлягає задоволенню і похідна позовні вимога щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні основної та додаткової відпустки за 2015-2022 роки, включно.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1)на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2)з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6)розсудливо; 7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1-2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач не спростував належними та допустимими доказами наведені позивачем доводи, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, Код ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 доплати за службу в нічний час у 2018 році - за січень-березень та листопад.

Зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_2 доплату за службу в нічний час за січень-березень та листопад 2018 року.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 додаткової доплати за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2): у червні, вересні, жовтні та листопаді 2020 року, за усі місяці 2021 року, окрім липня, у 2022- 2023 рік по день звільнення зі служби.

Зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_2 додаткову доплату за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2): за червень, вересень, жовтень та листопад 2020 року, за усі місяці 2021 року, окрім липня, за 2022- 2023 рік по день звільнення зі служби.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 компенсації за невикористані дні відпустки за 2015-2022 роки, включно;

Зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію за невикористані дні відпустки за 2015-2022 роки, включно.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 19.04.2024 року.

Суддя Г.П. Самойлюк