Справа № 751/586/24
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 751/586/24 Суддя (судді) першої інстанції: Ченцова С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Штульман І.В.

суддів: Вівдиченко Т.Р.,

Черпака Ю.К.,

при секретарі судового засідання Верес П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 26 лютого 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернігівській області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

22 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Новозаводського районного суду міста Чернігова з позовною заявою до Управління патрульної поліції в Чернігівській області (далі - відповідач 1), Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач 2), просить суд скасувати постанову серії ЕНА № 1259205 від 17 січня 2024 року про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та закрити провадження по справі про зазначене адміністративне правопорушення.

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 26 лютого 2024 року адміністративний позов задоволено. Скасовано постанову серії ЕНА №1259205 від 17 січня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 340 гривень, провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрито. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати за сплату судового збору у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що водій ОСОБА_1 через технічну несправність автомобіля здійснив вимушену зупинку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», при цьому відразу ввімкнув аварійну світлову сигналізацію.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Департамент патрульної поліції (надалі - апелянт) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що відеозаписом з нагрудного портативного відеореєстратора №474370 прослідковується підхід поліцейського до водія автомобіля, який 17 січня 2023 року о 12 год 53 хв знаходився в зоні дії дорожнього знаку 3.34 Правил дорожнього руху та повідомлення позивачу суті вчиненого правопорушення. Водій повідомляє, що в нього технічна несправність автомобіля і включена аварійна сигналізація. Відповідач звертає увагу суду на те, що позивач не вчиняв жодних дій по відкриттю капоту, огляду складових тощо, що на думку Департаменту патрульної поліції підтверджує порушення позивачем вимог частини першої статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вважає, що поліцейським дотримано передбаченої законодавством процедури розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, було оголошено про розгляд справи, ознайомлено водія із правами, передбаченими статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та відеозаписом, після чого було винесено постанову серії ЕНА №1259205.

Відповідачем у апеляційній скарзі заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, інспектор поліції 17 січня 2024 року виніс стосовно позивача ОСОБА_1 постанову серії ЕНА № 1259205 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зі змісту оспорюваної постанови відповідача вбачається, що 17 січня 2024 року о 12 год 53 хв у місті Чернігові водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «зупинка заборонена» та здійснив зупинку на проспекті Перемоги, 84 в зоні дії знаку, чим порушив пункт 33 Правил дорожнього руху «порушення умов дорожніх знаків».

Вважаючи постанову серії ЕНА № 1259205 протиправною, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року за № 580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Частиною першою статті 8 Закону №580-VIII встановлено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

За змістом пункту 8 частини першої статті 23 Закону №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань, у визначених законом випадках, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 23 Закону №580-VIII поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порушення водіями Правил дорожнього руху фіксується відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення та повинно бути достатньо обґрунтованим належними та допустимими доказами, які б усували будь-які сумніви щодо наявності такого порушення.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що достатньою та необхідною правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху є наявність в її діях (бездіяльності) відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і необхідними доказами, одним з яких є відеозапис.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із змісту оспорюваної постанови, суть адміністративного порушення допущеного позивачем полягає в тому, що він здійснив зупинку в недозволеному місці.

Розділом 33 Правил дорожнього руху встановлено, що дорожній знак 3.34 "Зупинку заборонено" відноситься до заборонних дорожніх знаків, яким забороняється зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху визначено, що зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо); вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Згідно пункту 15.1 Правил дорожнього руху зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватися у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Відповідно до пункту 15.14 Правил дорожнього руху у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9; 9.10; 9.11 цих Правил.

Відповідно до пункту 1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Як вбачається зі змісту статті 280 Кодексу України про адміністративні орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегією суддів досліджено матеріали справи, зокрема відеозапис під назвою «пр. Перемоги 84», з якого вбачається, що 17 січня 2024 року транспортний засіб позивача рухався переривчасто, візуально мав технічні несправності, о 12 год 53 хв 42 сек. зупинився. Через пару секунд після зупинки автомобіля марки «Toyota Camry» до нього під`їхали працівники поліції, відразу почали вимагати у позивача надати водійське посвідчення, ігноруючи при цьому пояснення водія ОСОБА_1 про несправність транспортного засобу, державний номерний знак НОМЕР_1 , та відсутність його вини в цій зупинці.

З відеозаписів не вбачається в діях працівників поліції зацікавленість щодо з`ясування всіх обставин справи, зокрема перевірки справності (несправності) транспортного засобу позивача та в разі потреби, надання останньому допомоги.

Щодо посилання представника відповідача на включення позивачем аварійно-світлової сигналізації на вказаному транспортному засобі то з відеозаписів поліцейських вбачається, що водій ОСОБА_1 здійснив вимушену зупинку керованого ним автомобіля через його технічну несправність, відразу ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, а патрульний транспортний засіб під`їхав майже відразу після вказаної зупинки.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 08 липня 2020 року в справі №463/1352/16-а.

Враховуючи викладене, зважаючи на недоведеність з боку відповідача під час судового розгляду справи складу адміністративного правопорушення, за вчинення якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду погоджується із висновком суду першої інстанції щодо скасування оспорюваної постанови відповідача серії ЕНА № 1259205 від 17 січня 2024 року.

Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 229, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 26 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді: Т.Р. Вівдиченко

Ю.К. Черпак