Справа № 2040/7854/18
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 р.Справа № 2040/7854/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2022, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 09.12.22 по справі №2040/7854/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 , апелянт) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Чугуївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (далі Чугуївський ОУПФУ), в якому просила:

скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07 червня 2018 року № 5945-02/23 про відмову у здійсненні ОСОБА_1 перерахунку пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ;

зобов`язати Чугуївське ОУПФУ прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, починаючи з 30 травня 2018 року із розрахунку 60% заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на підставі довідок про складові заробітної плати від 23 травня 2018 року № 171/08/20-23-05-19 та від 23 травня 2018 року № 172/08/20-23-05-19, які видано Харківською об`єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС України у Харківській області.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07 червня 2018 року № 5945-02/23 про відмову в переході ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, починаючи з 30 травня 2018 року із розрахунку 60% заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на підставі довідок про складові заробітної плати від 23 травня 2018 року № 171/08/20-23-05-19 та від 23 травня 2018 року № 172/08/20-23-05-19, які видано Харківською об`єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС України у Харківській області.

20 вересня 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (надалі відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з заявою про перегляд рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року за нововиявленими обставинами.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року заяву ГУ ПФУ в Харківській області про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі № 2040/7854/18 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Харківській області про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити певні дії було задоволено.

Скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржуване рішення та закрити провадження у цій справі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що ГУ ПФУ в Харківській області звернулось з заявою про перегляд рішення від 24.10.2018 року по справі № 2040/7854/18 за нововиявленими обставинами з порушенням процесуального строку звернення до суду, а суд першої інстанції при вирішенні питання про поновлення строку дійшов помилкового висновку про можливість поновлення Управлінню пенсійного фонду строку на подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. Стверджує, що скасування Верховним Судом постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018 у справі №636/2618/17 не змінює статусу «інваліда з дитинства» та не скасовує висновок МСЕК про встановлення такого статусу, а отже не є прямою підставою для задоволення заяви ПФУ про перегляд рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2018 у справі №2040/7854/18 за нововиявленими обставинами та скасування законного рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2018 у справі №2040/7854/18.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2022 по справі № 2040/7854/18 - без змін.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року скасовано.

Заяву ГУ ПФУ в Харківській області про перегляд рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року за нововиявленими обставинами залишено без розгляду.

Постановою Верховного Суду касаційну скаргу ГУ ПФУ в Харківській області задоволено.

Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року скасовано.

Справу за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.20.24 ця справа прийнята до провадження колегії суддів: головуючого судді: Любчич Л.В. та суддів: Спаскіна О.А., Присяжнюк О.В..

11.03.2024 відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2022 по справі № 2040/7854/18 - без змін.

У відповіді на відзив апелянт вказує на те, що можливість своєчасного подання заяви про перегляд рішення суду по цій справі, з огляду на складанні та подання від імені ГУ ПФУ в Харківській області процесуальних документів до суду апеляційної інстанції у справах №520/13485/21, № 520/799/2020, 520/4572/22, 520/5226/22.

Відповідно до ч. 2 ст. 368 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) справа розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. В суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Неявка заявника або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в Чугуївському ОУПФУ (правонаступник ГУ ПФУ в Харківській області), як особа, яка отримує пенсію за віком із заниженням пенсійного віку (як мати інваліда дитинства), на підставі ст.17 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (50 років) з 15.04.2017.

ОСОБА_1 звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою від 23.05.2018 про перехід з пенсії за віком (матері дитини - інваліда) на пенсію за віком (держслужба).

За результатами розгляду заяви позивача, ІНФОРМАЦІЯ_2 прийнято рішення від 07.06.2018 №5945-02/23 про відмову в переході ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" з підстав не досягнення заявником пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" (60 років) та відсутності необхідного стажу роботи на державній службі, передбаченого Законом України "Про державну службу".

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2018 у справі №2040/7854/18, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 07.06.2018 №5945-02/23 про відмову в переході ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії державного службовця відповідно до від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ, починаючи з 30 травня 2018 року із розрахунку 60% заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на підставі довідок про складові заробітної плати від 23.05.2018 №171/08/20-23-05-19 та від 23.05.2018 №172/08/20-23-05-19, які видано Харківською об`єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС України у Харківській області.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2018 у справі №2040/7854/18, ОСОБА_1 з 30.05.2018 призначено пенсію як державному службовцю.

Вивчивши мотиви, покладені в основу прийнятого рішення, суд зазначає, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком як державному службовцю у віці 51 рік при необхідному 60 років, відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, суд виходив з того, що оскільки право на отримання пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на підставі ст.17 Закону України "Про пенсійне забезпечення" вже визнане за позивачем, а отже не може бути обмежено. Поряд з тим, пенсія позивачу зі зниженням пенсійного віку як матері інваліда з дитинства призначена з 15.04.2017, на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018 у справі №636/2618/17. Таким чином, фактично підставою для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо переведення її з дострокової пенсії за віком на пенсію державного службовця слугувала постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018 у справі №636/2618/17, якою за позивачем визнано право на отримання пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

Постановою Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 19 січня 2022 року у справі №636/2618/17 задоволено касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 та скасовано постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018 у справі №636/2618/17.

Вважаючи, що скасування постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018 у справі №636/2618/17 є підставою для перегляду рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2018 у справі №2040/7854/18 за нововиявленими обставинами, відповідач звернувся з даної заявою до суду.

Задовольняючи заяву ГУ ПФУ в Харківській області, суд першої інстанції дійшов висновку право позивача на отримання дострокової пенсії за віком з урахуванням ст.17 Закону України "Про пенсійне забезпечення" як матері дитини інваліда з дитинства (50 років) визначено постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018 у справі №636/2618/17, яка скасована постановою Верховного Суду від 19.02.2022, та факт того, що на момент звернення позивача до органів пенсійного фонду з заявою про перехід на пенсію державного службовця (23.05.2018) їй виповнилось 51 рік, суд доходить висновку про не набуття останньою права на отримання пенсії згідно пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІІ, у зв`язку з недосягнення особою 60-річного віку, необхідного для призначення даного виду пенсії.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ст. 362 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 361 КАС України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Згідно з ч. 6 ст. 361 КАС України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Статтею 361 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами з тим, щоб відповідно до принципу юридичної визначеності забезпечити стабільність судових рішень, але водночас надати можливість виправити судові рішення, неправосудність яких зазвичай обумовлена обставинами, незалежними від суду.

Істотними обставинами справи вважаються такі обставини, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це передусім ті, що взагалі не були предметом розгляду по даній адміністративній справі в адміністративному суді у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи. Істотними для справи обставинами вважаються такі факти і події, які мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, що звернулись до суду з метою розгляду спірної ситуації, тобто ці факти існували вже під час розгляду спірної ситуації в суді, але не були і не могли бути відомі особам, які брали участь у розгляді адміністративної справи, ні суду, який її розглядав та вирішував її по суті.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи. Необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх наявність на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Такі юридичні факти характеризуються тим, що вони одночасно повинні бути передбачені нормами права, спричиняють виникнення, зміну або припинення правовідносин, мають істотне значення для вирішення справи, тобто такі фактичні дані, які спростовують факти, покладені в основу судового рішення, існували на момент звернення до суду з позовом і під час розгляду справи судом, проте не могли бути відомі ані особі, яка заявила про це, ані суду, в провадженні якого перебувала справа.

Отже, під час розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд повинен дослідити, чи впливають зазначені позивачем обставини на юридичну оцінку обставин, здійснену судом під час постановлення рішення, що переглядається, надати оцінку тому, чи відповідають зазначені позивачем обставини ознакам нововиявлених обставин, а також встановити, чи дійсно позивач не знав та не міг знати про наявність обставин, на які він посилається як на нововиявлені.

Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ. Тобто, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї. Якщо вона все-таки могла знати про певну обставину за добросовісного ставлення до справи, тоді ця підстава для перегляду відсутня.

Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі.

Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у судових рішеннях від 02 травня 2018 року по справі №2а-7523/10/1270, від 02 травня 2018 року по справі №303/3535/16-а, від 04 вересня 2018 року по справі №809/824/17, від 22 листопада 2018 року по справі №826/14224/15, від 01.02.2019 року по справі №2040/7218/18.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2018 було встановлено наявність у позивачки права на призначення пенсії зі зниженим віковим порогом, встановленого рішенням Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018 у справі №636/2618/17 та чинним на час розгляду даної адміністративної справи.

Разом з тим, пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІІ визначено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (в редакції Закону від 16.12.1993 №3723-ХІІ із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (в редакції Закону від 16.12.1993 №3723-ХІІ із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій державних службовців.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" (в редакції Закону від 16.12.1993 №3723-ХІІ), на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків від суми їх заробітної плати , з якої було сплачено єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади, рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз наведених приписів законодавства дає підстави для висновку, що необхідною умовою для призначення пенсії за віком є наявність у осіб, які мають не менш як 20 років стажу на роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до зазначеної статті є досягнення такими особами пенсійного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому для жінок зазначений вік визначається ст.26 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та становить шістдесят років.

Враховуючи, що право позивача на отримання дострокової пенсії за віком з урахуванням ст.17 Закону України "Про пенсійне забезпечення" як матері дитини інваліда з дитинства (50 років) визначено постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018 у справі №636/2618/17, яка скасована постановою Верховного Суду від 19.02.2022, та факт того, що на момент звернення позивача до органів пенсійного фонду з заявою про перехід на пенсію державного службовця (23.05.2018) їй виповнилось 51 рік, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про не набуття ОСОБА_1 права на отримання пенсії згідно пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІІ, у зв`язку з недосягнення особою 60-річного віку, необхідного для призначення даного виду пенсії.

Отже у суду наявні підстави для перегляду судом рішення за нововиявленими обставинами у розумінні положень п. 3 ч. 2 ст. 361 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 369 КАС України у разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд: 1) ухвалює рішення - якщо переглядалося рішення суду; 2) приймає постанову - якщо переглядалася постанова; 3) постановляє ухвалу - якщо переглядалася ухвала.

Враховуючи наведені обставини справи та нормативне регулювання спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції про те, що скасування постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018 у справі №636/2618/17, якою визначено знижений пенсійний вік для дострокового призначення пенсії позивачу, стало визначальною обставиною для задоволення позовних ОСОБА_1 в адміністративній справі про призначення пенсії державного службовця.

Вказане свідчить про наявність підстав для задоволення заяви ГУ ПФУ в Харківській області про перегляд рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2018 у справі №№2040/7854/18 за нововиявленими обставинами та скасування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2018 у справі №№2040/7854/18 із одночасним прийняттям нової постанови, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими.

Стосовно доводів апелянта про пропуск ГУ ПФУ в Харківській області строків звернення до суду з заявою про перегляд за ново виявленими обставинами рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року у цій справі, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 361 КАС України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 3 частини другої статті 361 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовано судове рішення, що стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Як установлено судом апеляційної інстанції у ході розгляду цієї справи, підставою звернення відповідача до суду із заявою про перегляд Харківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року за нововиявленими обставинами є п. 3 ч. 2 ст. 361 КАС України скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення.

Частиною 1 ст. 121 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені у статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Закріплений у ч. 1-3 ст. 123 КАС України порядок дає підстави для висновку, що в обох випадках (як і до, так і після відкриття провадження) застосуванню процесуальних наслідків пропуску строку звернення до суду має передувати оцінка судом зазначених у заяві позивача причин пропуску такого строку.

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії «права на суд», може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання заяви здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду із позовом.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин їх недотримання вони повинні бути поважними, реальними або, непереборними і об`єктивно нездоланними на час перебігу строків звернення до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2020 року у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі сплином установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Зазначені висновки щодо питання поновлення пропущеного процесуального строку, сформовано Верховним Судом у постанові від 31 травня 2023 року у справі № 160/9356/22.

Основними аргументами ГУ ПФУ в Харківській області щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду із заявою про перегляд рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року за нововиявленими обставинами було посилання на обставини введення на території України воєнного стану.

Питання щодо поновлення строку звернення до суду у випадку його пропуску з причин пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні було предметом дослідження Верховним Судом, зокрема у постановах від 02 червня 2022 року у справі у № 757/30991/18-а, від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22, від 23 грудня 2022 року у справі № 760/5369/19, від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 та від 04 квітня 2023 року у справі № 140/1487/22.

Так, у вказаних постановах Верховний Суд зазначив, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22 Верховний Суд наголосив, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків щодо звернення до суду з позовними заявами, апеляційними й касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також у постанові від 28 листопада 2022 року у справі № 140/11951/21 Верховний Суд вказав, що при оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково слід брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та часу, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.

Варто також зауважити, що у своїй практиці ЄСПЛ сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Систематичні ракетні обстріли міста Харкова та міста Чугуєва є загальновідомим фактом та висвітлюється у численних ЗМІ, в тому числі і у періоді, на який припав перебіг процесуального строку на звернення до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі (лютий вересень 2022 року), і ця обставина могла унеможливити дотримання такого строку відповідачем з огляду на наведення ним конкретних фактів, як саме введення воєнного стану та означені обставини об`єктивно могли вплинути на пропуск такого строку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року, ГУ ПФУ в Харківській області зазначало, що наказом ГУ ПФУ в Харківській області від 22 квітня 2022 року № 278-0 з 18 квітня 2022 року було оголошено простій в роботі юридичною управління, яке відповідальне за претензійно-позовну роботу в т.ч. своєчасне подання заяв, позовів, апеляційних чи касаційних скарг по боржниках та пенсіонерах Куп`янського та Чугуївського районів Харківської області, а саме у відділі представництва інтересів в судах та інших органах № 2, зокрема начальнику відділу ОСОБА_2 , головному спеціалісту юрисконсульту ОСОБА_3 .

Наказом ГУ ПФУ в Харківській області №278-О від 22.04.2022 з 18 квітня 2022 року було оголошено простій в роботі працівникам відділу представництва інтересів в судах та інших органах №2 юридичного управління, яке відповідальне за претензійно-позовну роботу в т.ч. своєчасне подання заяв, позовів, апеляційних чи касаційних скарг по боржниках та пенсіонерах Куп`янського та Чугуївського районів Харківської області), а саме:

- ОСОБА_4 начальнику відділу

- ОСОБА_5 заступнику начальника відділу

- ОСОБА_6 головному спеціалісту - юрисконсульту

- ОСОБА_7 головному спеціалісту - юрисконсульту

- НЕЖУТІ Світлані Миколаївні головному спеціалісту юрисконсульту.

Згідно з наказом ГУ ПФУ в Харківській області від 31 серпня 2022 року № 1263-0 скасовано простій не з вини працівника з 01 вересня 2022 року начальнику відділу представництва інтересів в судах та інших органах № 2 юридичного управління ОСОБА_2 , а з 13 вересня 2022 року скасовано простій не з вини працівника, головному спеціалісту юрисконсульту відділу представництва інтересів в судах та інших органах №2 юридичного управління ОСОБА_3 .

Стосовно інших працівників відділу представництва інтересів в судах та інших органах №2 юридичного управління, відповідач повідомив та надав відповідне документальне підтвердження того, що:

- ОСОБА_8 - головний спеціалісту юрисконсульту відділу представництва інтересів в судах та інших органах №2 юридичного управління віддалене робоче місце м. Вовчанськ, вул. Шевченко, 2:, знаходилася на окупованій території м. Вовчанськ і була на простої не з вини працівника з 18.04.2022, а з 07.09.2022 знаходилася у відпустці без збереження заробітної плати до 31.10.2023 і була звільнена з 31.10.2023 оскільки будучи в на окупованій території з 24.02.2022 змушена була покинути окуповану територію та виїхати за кордон (копії наказів додаються).

- ОСОБА_9 - заступник начальника відділу представництва інтересів в судах та інших органах №2 юридичного управління - віддалене робоче місце м. Чугуїв, вул. Леонова 4а секція А, була на простої не з вини працівника з 18.04.2022, з 29.06.2022 по 01.11.2022 знаходилася у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами а з 02.11.2022 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років (копії наказів додаються).

- ОСОБА_10 - головний спеціаліст юрисконсульт відділу представництва інтересів в судах та інших органах №2 юридичного управління - віддалене робоче місце АДРЕСА_1 , була на простої не з вини працівника з 18.04.2022 до 23.08.2022 з 23.08.2022 у зв`язку з постійними обстрілами території м. Чугуїв (війська РФ знаходилися в 10-ти км. від міста Чугуїв), вимушена була з двома неповнолітніми дітьми покинути України та виїхати за кордон, у зв`язку з чим їй надавалися відпустки без збереження заробітної плати на період дії воєнного стану з 23.08.2022 і по день звільнення по 05.05.2023 (копії наказів додаються) тобто не працювала так як з 18.04.2022 по 23.08.2022 була на простої а з 23.08.2022 по 05.05.2023 надавалися відпустки без збереження заробітної плати на період дії воєнного стану.

Встановлення простою в роботі працівників відділу представництва інтересів в судах та інших органах № 2 юридичного управління ГУ ПФУ в Харківській області, які згідно наказу ГУ ПФУ в Харківській областівід 28 грудня 2021 року № 983-0 здійснюють представництво в судах та інших органах по боржниках та пенсіонерах Куп`янського та Чугуївського районів Харківської області, - з 18 квітня 2022 року до 01 вересня 2022 року слід розцінювати як поважну причину пропуску строку звернення до суду.

Наказом ГУ ПФУ в Харківській області №983-О від 28.12.2021 встановлено, що «Працівники відділу представництва інтересів в судах та інших органах № 2 (здійснюють представництво в судах та інших органах по боржниках та пенсіонерах Куп`янського та Чугуївського районів Харківської області) в загальній кількості 6 посад знаходяться в приміщеннях, які розташовані за адресами: 63503, Харківська область, м. Чугуїв, вул. Леонова, 4а, секція -А: начальник відділу - 1 посада; заступник начальника відділу 1 посада; головний спеціаліст - юрисконсульт - 2 посади. 62504, Харківська область, м. Вовчанськ, вул. Шевченко, 2: головний спеціаліст - юрисконсульт - 1 посада. 63002, Харківська область, м. Валки, вул. Пушкіна, 26: головний спеціаліст - юрисконсульт - 1 посада», (копія наказу додається).

З 01 квітня 2022 року у зв`язку зі зміною штатного розпису ГУ ПФУ в Харківській області з 01.04.2022 було скорочено одиницю відділу представництва в судах та інших органах №2 юридичного управління - посаду головного спеціаліста - юрисконсульта - 1 посада, робоче місце якого розташоване за адресою - 63002, Харківська область, м. Валки, вул. Пушкіна, 26 за яким працювала ОСОБА_11 яку було переведено з 01.04.2022 у відділ представництва інтересів в судах та інших органах №3.

Враховуючи зазначені вище обставини (з документальним підтвердженням) колегія суддів дійшла висновку про безпідставність твердження апелянта про відсутність інформації про перебування усіх працівників відділу представництва в судах та інших органах №2 юридичного управління відповідача у простої.

Стосовно подання ГУ ПФУ в Харківській області процесуальних документів у справах №520/13485/21, № 520/799/2020, 520/4572/22, 520/5226/22 до звернення з заявою у цій справі як доказ можливого своєчасного звернення, колегія суддів зазначає таке.

Із наданих представником відповідача документів слідує, що наказом ГУ ПФУ в Харківській області № 983-О від 28.12.2021 встановлено, що працівники відділу представництва інтересів в судах та інших органах № 2 здійснюють представництво в судах та інших органах по боржниках та пенсіонерах Куп`янського та Чугуївського районів Харківської області.

Наказом ГУ ПФУ в Харківській області №983-О від 28.12.2021 встановлено, що працівники відділу представництва інтересів в судах та інших органах №1 здійснюють представництво в судах та інших органах по боржниках та пенсіонерах м. Харкова та по особах, що підпадають під дію Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Аналіз наведених наказів дає підстави для висновку, що працівники відділу представництва інтересів в судах та інших органах № 2 ГУ ПФУ в Харківській області здійснюють представництво в судах та інших органах по боржниках та пенсіонерах Куп`янського та Чугуївського районів Харківської області, крім по спорах з особами, що підпадають під дію Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», представництво по яким здійснює відділу представництва інтересів в судах та інших органах №1 ГУ ПФУ в Харківській області.

Зі змісту наданих апелянтом копій відзивів ГУ ПФУ в Харківській області по справам № 520/13485/21, 520/4572/22, 520/5488/22, 520/5256/22 (апелянтом помилково вказано 520/5226/22, відповідачем у якій є орган національної поліції) вбачається, що усі позивачі є пенсіонерами, яким пенсія призначена за вислугу років, відповідно до Закону України № 2262-ХІІ, тобто подання процесуальних документів по цим справам здійснювалося відділом представництва інтересів в судах та інших органах №1, а не відділом представництва інтересів в судах та інших органах № 2.

Позивач по справі № 520/799/2020 проживає у м. Харків, а тому не входить до зони обслуговування відділу представництва інтересів в судах та інших органах № 2.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про можливість своєчасного подання уповноваженим представником відділу представництва інтересів в судах та інших органах № 2.

Вказане у сукупності дає підстави для висновку про наявність підстав для визнання поважними строків звернення ГУ ПФУ в Харківській області до суду з цією заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та безпідставністю вимог апелянта про залишення такої заяви без розгляду з огляду на пропуск строків звернення до суду.

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 361, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року по справі №2040/7854/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 19.04.2024.