Справа № 520/9855/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2024-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

з питання прийняття позову до розгляду і відкриття провадження

в адміністративній справі в частині вимог та з питання повернення позову

в частині вимог

22 квітня 2024 р. справа №520/9855/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сліденко А.В., розглянувши питання прийняття до розгляду позову

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Військової частини НОМЕР_1 (далі за текстом - відповідач, адміністративний орган, владний суб"єкт, орган публічної адміністрації)
провизнання бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 18.08.2022 року по 12.04.2024; 2) зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 18.08.2022 року по 12.04.2024; 3) визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу, у зв`язку із порушенням строку виплати частини грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 17.08.2022, виплата якої проведена 12.04.2024; 4) зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу, у зв`язку із порушенням строку виплати частини грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 17.08.2022, виплата якої проведена 12.04.2024.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2024р. у справі №520/9855/24 позов було залишено без руху у зв`язку відсутністю оформленого у відповідності до вимог ст.ст.160, 161 КАС України позову за вимогою про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; доказів сплати судового збору за вимогою про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

До суду 18.04.2024р. від представника заявника надійшов процесуальний документ з найменуванням "Заява про усунення недоліків", котра містить твердження про спірність недоліків позову, оскільки звужене тлумачення пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" непропорційно обмежує права позивача на звернення до суду. На думку заявника, у вказаній нормі поняття "військовослужбовець" використовується для визначення статусу особи, яка була учасником спірних правовідносин на момент їх виникнення, а не на момент звернення до суду. В іншому випадку мета правового регулювання цієї норми зводиться до надмірного формалізму. Стосовно зазначення розрахунку середнього заробітку заявником сказано, що чинне законодавство не вимагає в адміністративному судочинстві надавати розрахунок конкретної суми до суду.

Вирішуючи питання про усунення недоліків в оформленні позову в частині позовних вимог стосовно стягнення середнього заробітку та наявності підстав для прийняття позову до розгляду, суд виходить із таких підстав та мотивів.

За змістом п.9 ч.3 ст.2, ч.2 ст.44, ч.1 ст.45 КАС України учасники справи повинні діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до власних прав і здійснювати реалізацію цих прав таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, і стосовно дотримання строку звернення до адміністративного суду.

Такий висновок цілком корелюється із правовою позицією постанови Верховного Суду від 21.05.2020 у справі №826/22361/15 та постанови Верховного Суду від 20.04.2022р. у справі №807/627/16.

За однією із самостійних майнових вимог спір виник з приводу нарахування та виплати заявнику середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

З огляду на зміст ст.2 Закону України "Про оплату праці" (де визначено структуру заробітної плати) та рішення Конституційного суду України від 15.10.2013р. № 8-рп/2013 і від 22.02.2012р. № 4-рп/2012 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні не може бути кваліфікований як заробітна плата, адже має зовсім іншу правову природу ніж винагорода за працю, позаяк є компенсаційною санкцією до роботодавця за несвоєчасний розрахунок.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16 згадано, що "за змістом норм статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях".

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №755/12623/19 сформульовано схожу правову позицію, у силу якої: "Середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану робочу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати".

Наведений правовий висновок відображено і у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.07.2023 у справі №522/16890/20.

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не є ані окремим видом грошового забезпечення військовослужбовця, ані правовим аналогом платежу з оплати праці (служби).

За змістом норм ст.117 Кодексу законів про працю України право на отримання цього платежу виникає у особи не під час проходження військової служби та не у зв"язку із виконанням обов`язків військової служби, а вже після завершення проходження військової служби та у зв"язку із неналежним виконанням управлінської функції суб"єктом владних повноважень.

Тобто виключним джерелом виникнення згаданого права є не обов`язки особи як військовослужбовця та не зміст прав особи у якості військовослужбовця, а суто подія вчинення суб"єктом владних повноважень протиправного діяння з неналежного виконання обов"язків за ст.47 Кодексу законів про працю України.

З огляду на викладене, суд не знаходить підстав для поширення на вимогу про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні норм п.12 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", позаяк після припинення військової служби учасник суспільних відносин - громадянин втрачає правовий статус військовослужбовця; не набуває автоматично правового статусу військовослужбовця (або військовозобов`язаного чи резервіста, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори), а вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не має жодного юридичного стосунку до справ, пов`язаних з виконанням військового обов`язку або до справ, пов"язаних із виконанням службових обов`язків.

Так, за викладеними у позові твердженнями, позивача звільнено з військової служби відповідно до наказу №223-ОС від 17.08.2022р.

Згідно із п.3 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військовий обов`язок включає проходження військової служби.

Відповідно до п.9 ст.1 цього ж Закону щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії, зокрема: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Пунктом 5 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008) визначено, що громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України.

Таким чином, з наведеного слідує висновок, що оскільки станом на момент подання цього позову заявник не є військовослужбовцем, то й, як наслідок, не належить до визначених у п.12 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" суб`єктів, які звільнені від сплати судового збору.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 06.12.2018 року у справі №522/8827/17.

У постанові від 23.02.2021р. по справі №360/3166/20 Верховний Суд дійшов висновку, що: "Аналіз пункту 12 частини першої статті 5 Закону № 3674Л/І вказує на те, що від сплати судового збору звільняються військовослужбовці саме у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків. Згідно з витягом з наказу військового комісара НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 13 грудня 2019 року № 185 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1, діловода відділення комплектування ІНФОРМАЦІЯ_3 , звільненого наказом військового комісара НОМЕР_3 (по особовому складу) від 01 жовтня 2019 року № 44-РС, з 13 грудня 2019 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що, оскільки позивач звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, а отже, не є військовослужбовцем, і предметом розгляду у даній справі є питання відшкодування, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, тому вказана справа не пов`язана з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень пункту 12 частини першої статті 5 Закону № 3674А/І. Таким чином, Верховний Суд зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору на підставі пунктів 1,12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», невиконання вимог ухвали про залишення позову без руху та наявність підстав для повернення позовної заяви."

Аналогічні висновки викладені в ухвалі Верховного Суду від 19.05.2022р. у справі №120/19697/21.

Відтак, вимоги ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2024р. у справі №520/9855/24 слід визнати невиконаними за усіма епізодами.

У зв`язку із викладеним згідно з ч.1 ст.169 КАС України позов в частині вимог стосовно виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає поверненню заявникові.

За вимогами про: 1) визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу, у зв`язку із порушенням строку виплати частини грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 17.08.2022, виплата якої проведена 12.04.2024; 2) зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу, у зв`язку із порушенням строку виплати частини грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 17.08.2022, виплата якої проведена 12.04.2024 за формальними зовнішніми критеріями (форма, зміст, обсяг приєднаних документів) стан оформлення матеріалів позову у цілому відповідає вимогам ст.ст.21, 25, 26, 45, 122, 160, 161, 172 КАС України, а тому за цими вимогами належить прийняти рішення про відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.4 ст.12 та ч.4 ст.257 КАС України на ініційований спір не поширюється дія імперативного правила відносно форми адміністративного судочинства.

Ознак існування значного суспільного інтересу до розгляду справи не виявлено.

Наміру взяти участь в усному слуханні справи заявник не висловив, клопотання про форму судочинства не подав.

Причина виникнення спору, характер відносин, обсяг та зміст обставин - предмету доказування, сформульована заявником матеріально-правова вимога та доводи позову не спричиняють виникнення потреби у проведенні усного слухання справи.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4, 12, 121-123, 160, 161, 171, 173, 175, 241-243, 248, 256, 257, 262, 295 КАС України, суддя, -

ухвалив:

1.Вимоги ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2024р. у справі №520/9855/24 - визнати невиконаними.

Позов в частині вимоги нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 18.08.2022 р. по 12.04.2024 р. - повернути.

Прийняти позов до розгляду та відкрити провадження в адміністративній справі в частині вимог про: 1) визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу, у зв`язку із порушенням строку виплати частини грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 17.08.2022, виплата якої проведена 12.04.2024; 2) зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу, у зв`язку із порушенням строку виплати частини грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 17.08.2022, виплата якої проведена 12.04.2024.

Копії даної ухвали направити учасникам справи з урахуванням належності до кола суб`єктів владних повноважень та відомостей про офіційні адреси в ЄСІТС. Роз`яснити, що надсилання процесуальних документів буде здійснюватись за указаними у позові адресами сторін. Сповістити, що інформація відносно справи може бути отримана за посиланням: http://court.gov.ua/fair/sud2070.

2.Здійснювати розгляд та вирішення справи одноособовим складом суду у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без виклику (повідомлення) осіб.

3.Зобов`язати відповідача подати до суду: 1) докази реєстрації власної офіційної електронної адреси в ЄСІТС; 2) відзив на позов, де чітко та однозначно зазначити про те, які з викладених у позові обставин визнаються, а які заперечуються; 3) усі докази на підтвердження власних аргументів проти позову, повного, вичерпного і всебічного висвітлення обставин спору, а також спростування доводів заявника, зокрема, але не виключно документи про проходження заявником військової служби у спірний період часу; документи про календарну дату звільнення заявника з військової служби; документи про розрахунок із заявником під час звільнення з військової служби (у розрізі структури грошового забезпечення та складових елементів грошового забезпечення); документи про розмір, правову природу платежів та календарну дату платежів, проведених на виконання рішення суду у справі №520/20196/23; докази про відповідність закону вчиненого управлінського волевиявлення з приводу не призначення компенсації втрати частини доходу; 4) письмові пояснення та докази з приводу існування поважних причин ненадання відзиву на позов - у строк не пізніше 15 днів з дати одержання цієї ухвали.

4.Роз`яснити наявність процесуальних прав і обов`язків, передбачених ст.44, 45, 47, 60, 131 КАС України та неприпустимість як зловживання процесуальними правами, так і недобросовісного виконання процесуальних обов`язків.

5.Роз`яснити, що ухвала набирає законної сили з моменту підписання; в частині повернення позову підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з дати прийняття, у решті - оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Сліденко