Справа № 240/7744/24
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

23 квітня 2024 року м. Житомир справа № 240/7744/24

категорія 102090000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Лавренчук О.В., розглядаючи позовну заяву ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби в Житомирській області про визнання протиправним та скасування акту, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління державної міграційної служби в Житомирській області у якому просить "визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт щодо скасування дозволу на імміграцію від 20 березня 2013 року у зв`язку з набуттям громадянства України та відновити дозвіл на імміграцію після припинення громадянства України на підставі рішення відповідача від 18.03.2024 року".

Перевіряючи матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд вважає, що така не відповідає вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України, в позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

При цьому суд зазначає, що під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло, що повинно сприяти ефективному захисту порушених прав та інтересів, у тому числі з огляду на виконання рішення суду.

Окрім того, згідно частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно норм пунктів 3, 4, 6 частини 4 Положення про Державну міграційну службу України постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 360, ДМС відповідно до покладених на неї завдань: здійснює у межах компетенції провадження з питань прийняття до громадянства України і про припинення громадянства України та подає відповідні документи на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства, а також забезпечує виконання рішень Президента України з питань громадянства; приймає відповідно до законодавства рішення про встановлення належності до громадянства України, оформлення набуття громадянства України та їх скасування; приймає рішення про видачу дозволу на імміграцію, відмову в його видачі та скасування такого дозволу.

Згідно ч. 7. Положення про Державну міграційну службу України постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 360, ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Отже, питання щодо імміграції приймаються відповідачем у формі рішень.

За приписами ч. 1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

Відповідно до норм частин 3-5 статті 245 КАС України, разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Якщо судом визнано нормативно-правовий акт протиправним і нечинним повністю або в окремій частині і при цьому виявлено недостатню правову врегульованість відповідних публічно-правових відносин, яка може потягнути за собою порушення прав, свобод та інтересів невизначеного кола осіб, суд має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти новий нормативно-правовий акт на заміну нормативно-правового акта, визнаного незаконним повністю або у відповідній частині.

Разом з тим, суд відмічає, що позовні вимоги, вказані позивачем у прохальній частині позову є не чіткими, оскільки не конкретизовано яке рішення (дата, номер) позивач вважає таким, що порушує його права; не вказано спосіб, визначений ч. 1 ст. 5 та ст. 245 КАС України захисту таких прав.

У позові позивач вказує: "прошу надати мені як іноземцю (ч.7 ст. 5 КАСУ) допомогу в оформленні позовної заяви, а саме: допомогти мені сформулювати спосіб судового захисту, за яким я можу відновити своє право на постійне проживання в Україні, яке було втрачено у зв`язку із припиненням громадянства України згідно рішення відповідача від 18.03.2024 року, у випадку якщо обраний мною спосіб захисту у цьому позові суперечить закону"

Однак, позивач помилково ототожнює поняття "допомога в оформленні позовної заяви" та "допомога у визначенні способу захисту порушеного права".

Суд відмічає, що зі змісту ч. 4 ст. 160 КАС України вбачається, що службовець апарату адміністративного суду може надати допомогу в оформленні позовної заяви на прохання позивача, якщо він звернеться особисто під час прибуття в суд. Вказана вище норма Кодексу не уповноважує склад суду, якому розподілено розглянути позовну заяву, постановити ухвалу про надання такої допомоги позивачу та зазначення у ній конкретного прізвища службовця апарату. Повноваження головуючого судді окружного адміністративного суду під час розгляду справи регламентовані КАС України та не передбачають таке повноваження (надання допомоги в оформленні позовної заяви) саме судді.

Суд вважає за необхідне зазначити, що питання надання безоплатної правової допомоги врегульовано Законом України «Про безоплатну правову допомогу» (далі - Закон), який набрав чинності 09 липня 2011 року.

Так, Законом передбачено надання первинної та вторинної безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону безоплатна первинна правова допомога (БППД) включає такі види правових послуг, як надання правової інформації. консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (крім документів процесуального характеру), надання консультацій, роз`яснень та підготовка проектів договорів користування земельними ділянками (оренда, суборенда, земельний сервітут, емфітевзис, суперфіцій) для сільського населення - власників земельних ділянок, надання допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації.

Отримати безоплатну первинну правову допомогу мають право усі особи, які перебувають під юрисдикцією України, в тому числі іноземці, особи без громадянства, у тому числі біженці чи особи, які потребують додаткового захисту.

Статтею 9 Закону визначені суб`єкти надання безоплатної первинної правничої допомоги в Україні:

1) органи виконавчої влади;

2) органи місцевого самоврядування;

3) центри з надання безоплатної правничої допомоги;

4) спеціалізовані установи з надання безоплатної первинної правничої допомоги, утворені органами місцевого самоврядування з урахуванням потреб територіальної громади;

5) юридичні особи приватного права, які мають право надавати правничу допомогу, залучені органами місцевого самоврядування у встановленому законом порядку;

6) адвокати та інші фахівці у відповідній галузі права, залучені органами місцевого самоврядування у встановленому законом порядку.

Отже, позивач особисто може звернутися до вказаних вище суб`єктів надання безоплатної первинної правничої допомоги за її отриманням, у т.ч. щодо надання йому допомоги у складанні позовної заяви.

Суд, з урахуванням зазначених вище правових норм, зауважує, що визначитися з предметом та підставами спору, та відповідно із способом захисту порушених прав, має саме позивач, оскільки саме він є ініціатором судового процесу, а суд створює умови для реалізації ним процесуальних прав сторони спору.

Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного суду від 31.10.2018 у справі №826/16958/17.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту права не відповідає приписам статей 5, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому позов є таким, що не відповідає вимогам п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України

Частинами першою та другою статті 169 КАС України, визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене, позовну заяву слід залишити без руху із встановленням позивачу строку для усунення недоліків шляхом надання до суду позовної заяви та її копії із дотриманням вимог статті 5, 160-161, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: зазначення у прохальній частині позовних вимог, викладених з урахуванням статті 5 та 245 КАС України; зазначення у позовній заяві обґрунтування оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності відповідача (з урахуванням позовних вимог).

Керуючись статтями 160, 161, 169, 243, 248, 256 КАС України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.

Позивачу усунути зазначені в ухвалі суду недоліки протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення.

У разі якщо недоліки позовної заяви не будуть усунуті у строк, встановлений судом, позовну заяву буде повернуто позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя О.В. Лавренчук