Справа № 320/33628/23
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2024-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2024 року № 320/33628/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом гр. ОСОБА_1 до Шостого апеляційного адміністративного суду, третя особа: ГУ ПФУ в м. Києві, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася гр. ОСОБА_1 з позовом, у якому просить:

-визнати протиправними дії Шостого апеляційного адміністративного суду щодо зазначення у довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 07.07.2023 № 02.7-36/103 суддівської винагороди ОСОБА_1 станом на 07.07.2023, розмір якої обчислений виходячи з посадового окладу судді апеляційного суду, визначеного із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, у розмірі 2102 грн 00 коп;

-зобов`язати Шостий апеляційний адміністративний суд видати їй довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 07.07.2023, розмір якої розрахований, виходячи з посадового окладу судді апеляційного суду, визначеного на підставі частини другої 130 Конституції України, частин третьої, четвертої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 грн 00 коп, встановленого статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що дії відповідача, які полягають у невірному обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, призвели до зменшення її розміру і, відповідно, порушення її конституційних прав та гарантій незалежності як судді.

Відповідачем відзиву на позовну заяву до суду не подано.

Третьою особою пояснень на позовну заяву до суду не подано.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.10.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Судом встановлено, що рішенням Донецької обласної ради народних депутатів від 25.03.1995 ОСОБА_1 обрана суддею Тельманівського районного суду Донецької області.

Постановою Верховної Ради України від 06.04.2000 №1617-111 обрана суддею Тельманівського районного суду Донецької області безстроково, Указом Президента України від 03.02.2003 №57/2003 переведена на роботу на посаді судді Новоазовського районного суду Донецької області, Постановою Верховної Ради України від 14.12.2006 №470-У обрана суддею Київського апеляційного адміністративного суду, рішенням Вищої ради правосуддя від 15.10.2019 №2707/0/15-19 переведена на посаду судді Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 06.07.2023 №690/0/15-23 була звільнена з посади судді Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2023 №29к/гс відрахована зі штату Шостого апеляційного адміністративного суду.

Згідно довідки Шостого апеляційного адміністративного суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 07.07.2023 №02.7-36/103 посадовий оклад позивачки станом на 07.07.2023 становив 131 375 грн 00 коп, а загальний розмір суддівської винагороди - 256 181 грн 25 коп.

Посадовий оклад Шостим апеляційним адміністративним судом був розрахований як 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 грн 00 коп, помножений на регіональний коефіцієнт - 1,25 за здійснення правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб згідно з ч. 4 ст. 135 Закону № 1402-VIII.

Позивачка, не погоджуючись з діями відповідача, звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися, суд зазначає таке.

Правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі з приводу виплати суддівської винагороди, врегульовані нормами Конституції України та Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Частиною 1 статті 135 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Згідно ч. 3 ст. 142 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Відповідно п. 2 розділу І Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України, що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1 (далі - Порядок), заява про призначення / перерахунок щомісячного довічного грошового утримання (додаток 1) подається до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає щомісячне довічне грошове утримання) суддею особисто або через уповноважену особу суду за останнім місцем роботи.

Положеннями п. 2 розділу II Порядку передбачено, що до заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання додається, зокрема, довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 2), видана судом, з якого суддя вийшов у відставку.

Пунктом 2 частини третьої статті 135 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що базовий розмір посадового окладу судді становить: судді апеляційного суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2023 року встановлений абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» та складає 2684 грн 00 коп.

Судом встановлено, що при оформленні довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 07.07.2023 № 02.7-36/103 Шостим апеляційним адміністративним судом було застосовано розрахункову величину «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», розмір якої становить 2102 грн 00 коп, в той час як пункт другий частини третьої статті 135 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" передбачає застосування розрахункової величини «прожитковий мінімум для працездатних осіб», розмір якої з 01 січня 2023 року становить 2684 грн 00 коп.

Внаслідок дій Шостого апеляційного адміністративного суду, які полягають у застосуванні неправильної розрахункової величини для визначення посадового окладу, розмір суддівської винагороди, виходячи з якої позивачці призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, є значно меншим від передбаченого статтею 135 Закону № 1402- VIII.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Положеннями частини другою статі 130 Конституції України передбачено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Згідно з преамбулою ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 4 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Частиною першою статті 135 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За приписами частини другої статті 135 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Пунктом 2 частини третьої статті 135 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" встановлений базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб (пункт 3 частини четвертої статті 135 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів").

Частинами п`ятою-восьмою статті 135 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" встановлено умови виплати та розмір щомісячних доплат суддям, розмір яких встановлюється у процентному відношенні до посадового окладу.

Аналіз наведених положень ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" свідчить про те, що розмір посадового окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, прямо залежить від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Всі інші складові суддівської винагороди, у тому числі, доплата за вислугу років, доплата за науковий ступінь, доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, а також допомога на оздоровлення, розраховуються із посадового окладу судді.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», поряд із встановленням на 1 січня відповідного року прожиткових мінімумів для працездатних осіб в розмірі 2684 грн 00 коп, був передбачений також такий вид прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, розмір якого становить 2102 грн 00 коп.

Питання обґрунтованості застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді (2102 грн 00 коп) під час розрахунку посадових окладів суддів неодноразово було предметом розгляду Верховним Судом.

Так, у постанові від 10.11.2021 у справі №400/2031/21 Верховний Суд зазначив, що заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року, на іншу розрахункову величину, яка Законом № 1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн), є неправомірною.

Аналогічна правова позиція щодо застосування статті 7 Закону України про Державний бюджет України на відповідний рік та статті 135 Закону № 1402-VII1 у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 10.11.2021 у справі №400/2031/21, від 30.11.2021 у справі № 360/503/21, від 22.06.2023 у справі № 400/4904/21, від 12.07.2023 у справі №140/5481/22, від 13.07.2023 у справі № 280/1233/22, від 24.07.2023 у справі №280/9563/22, від 26.07.2023 у справі №240/2978/22, від 27.07.2023 у справі №240/3795/22, від 02.08.2023 у справі №560/5597/22, від 15.08.2023 у справі №120/19262/21-а.

У вказаних постановах Верховний Суд виснував, що виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону № 1402-VIII й норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

Верховний Суд зазначив, що визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян врегульовано Законом України від 15.07.1999 № 966-XIV «Про прожитковий мінімум» (далі - Закон № 966-XIV), відповідно до статті 1 якого прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

Положеннями Закону № 966-XIV закріплений вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум. Судді до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, не віднесені.

Статтею 4 Закону № 966-XIV також встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Верховний Суд зауважив, що Законом № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді».

Усупереч зазначеному статтею 7 законів України про Державний бюджет України на відповідний рік разом із встановленням на 1 січня календарного року прожиткових мінімумів для працездатних осіб був введений такий вид прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», розмір якого становить: 2102 грн 00 коп.

При цьому зміни до Закону № 1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди, а також у Закон № 966-X1V щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися. Таким чином відсутні законні підстави для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди.

Верховний Суд у зазначених постановах також наголосив, що закон України про Державний бюджет України на відповідний рік не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

На такі аспекти законодавчого регулювання також звернув увагу Конституційний Суд України у рішеннях від 09.07.2007 № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008 № І0-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Таким чином, Законом № 1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, Верховний Суд дійшов висновку, що суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена ЗУ "Про судоустрій і статус суддів".

Зауважую, що визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом (Законом № 1402-VIII) гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема в рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, а також від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди з урахуванням обмежень, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у сумі 1073,60 грн.

Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають судові витрати у розмірі 1073, 60 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Шостого апеляційного адміністративного суду щодо зазначення у довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 07.07.2023 № 02.7-36/103 суддівської винагороди ОСОБА_1 станом на 07.07.2023, розмір якої обчислений виходячи з посадового окладу судді апеляційного суду, визначеного із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, у розмірі 2102 грн 00 коп.

Зобов`язати Шостий апеляційний адміністративний суд видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 07.07.2023, розмір якої розрахований виходячи з посадового окладу судді апеляційного суду, визначеного на підставі частини другої 130 Конституції України, частин третьої, четвертої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 грн 00 коп, встановленого статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Шостого апеляційного адміністративного суду на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лапій С.М.