Справа № 200/15738/21
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2024-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

22 квітня 2024 року Справа №200/15738/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі № 200/15738/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 із 01.12.2019 року на підставі наданої довідки Державної установи «Територіальне медичне - об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» про розмір грошового забезпечення від 16.08.2021 року № 33/25-2499.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне - об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» про розмір грошового забезпечення від 16.08.2021 року № 33/25-2499, із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, починаючи з 01.12.2019, із урахуванням проведених виплат.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Позивач подав заяву, у якій просить встановити судовий контроль за виконанням рішення суду від 20 грудня 2021 року по справі №200/15738/21, шляхом зобов`язання відповідача подати до Донецького окружного адміністративного суду звіт про виконання цього рішення. Заява обґрунтована тим, що рішення суду від 20 грудня 2021 року по даній справі, в частині здійснення виплати різниці між нарахованим і фактично виплаченим розміром пенсії з 01.12.2019 року по день проведення перерахунку, відповідачем не виконано.

Від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов відзив на заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, в якому зазначено, що ОСОБА_1 управлінням здійснено перерахунок пенсії з 01 листопада 2022 року за розпорядженням від 07 жовтня 2022 року у розмірі 8 989,55 грн. та здійснено розрахунок суми пенсії за період з 01.12.2019 по 31.10.2022, яка складає 143 476,90 грн. Таким чином, відповідач вважає, що рішення суду в частині зобов`язання здійснити перерахунок на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне - об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» про розмір грошового забезпечення від 16.08.2021 року № 33/25-2499, із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, починаючи з 01.12.2019 року виконано у повному обсязі.

Щодо виконання рішення суду в частині виплати пенсії зазначено, що починаючи з листопада 2022 року нарахування та виплата пенсії ОСОБА_1 проводитись шляхом включення до сформованої відомості на виплату місячного розміру пенсії в сумі 8 989,55 грн. Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначаються Бюджетним кодексом України. Згідно зі статтями 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства. Доплата за рішенням суду за період з 01.12.2019 по 31.10.2022 в сумі 143 476,90 грн., в силу положень статті 8 Закону України Законом України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України як єдиного безальтернативного джерела фінансування.

З метою запиту додаткових фінансових ресурсів на виплату заборгованості нарахованої за рішеннями суду Головним управлінням в межах закріплених повноважень, направлено відповідне звернення до розпорядника коштів вищого рівня Пенсійного фонду України (лист від 01.03.2024 № 0500-0508-5/20571). У відповіді на запит Головного управління Пенсійний фонд України своїми листами (від 27.03.2024 № 2800-0402039/18635) повідомив, що нараховані на виконання рішень суду кошти підлягають виплаті в межах затверджених бюджетних призначень на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду. На теперішній час, бюджет Пенсійного фонду України на 2024 рік ще не затверджено.

Таким чином, Головне управління вважає, що ним вжито конкретні заходи з метою виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2021 року у справі № 200/15738/21.

Дослідивши заяву позивача та матеріали справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з ч.ч. 2-3 ст. 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Суд зазначає, що інститут судового контролю за виконанням судового рішення спрямований на забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві.

За приписами ч.ч. 1-2 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з ч. 4 ст. 372 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З огляду на вищенаведені норми законодавства, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

З матеріалів справи вбачається, що 25 листопада 2022 року Донецьким окружним адміністративним судом видано виконавчі листи № 200/15738/21.

23.12.2022 року ВПВР Управління ЗПВР у Донецькій області Східного МРУ МЮ було відкрито виконавче провадження ВП № 70591313 до боржника Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Суд зазначає, що певні процедурні питання в рамках примусового виконання рішення відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» не мають жодного відношення до встановлення судового контролю, а є самостійними правовідносинами між стягувачем та відповідним органом ДВС.

У рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії» визначив, що у контексті статті 6 Конвенції виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова "судового розгляду".

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п.40).

Суд вказує, що Великою Палатою Верховного Суду було змінено підхід до застосування судового контролю, що визначений в Постанові Пленуму ВАС України від 13.03.2017 року №3 «Про огляд практики застосування адміністративними судами статті 267 КАСУ» ( наразі ст. 382 КАС України).

Так, ВАС України у вказаній Постанові Пленуму було установлено, що судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень відповідачем у справі суд може під час прийняття постанови у справі.

Разом з тим, Велика Палата дійшла висновку, що відповідні дії, може бути вчинено судом також після ухвалення рішення по справі (ухвала ВП ВС від 20.06.2018 року справа №800/592/17).

Також судом, на виконання положень ч. 5 ст. 242 КАС України, було враховано правові висновки Верховного Суду, що викладені в Постанові від 31 жовтня 2018 року (справа №704/1547/17) відносно мети судового контролю.

Суд акцентує увагу, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється з метою реалізації завдань адміністративного судочинства. Суд займає активну позицію не лише під час вирішення публічно-правового спору, але й після набрання судовим рішенням законної сили.

До того ж суд звертає увагу заявника, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом, під час прийняття рішення у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31 липня 2018 року у справі №235/7638/16-а та в ухвалі від 23 квітня 2019 року у справі №805/516/18-а.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 січня 2018 року по справі №405/3663/13-а.

Таким чином, враховуючи вищевикладене суд вважає, що в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року у справі № 200/15738/21 необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 248, 249, 370, 372, 382 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача представника позивача ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі № 200/15738/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала постановлена та підписана у нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 22 квітня 2024 року.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров