Справа № 601/3259/23
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 601/3259/23 пров. № А/857/3604/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Носа С.П.

за участі секретаря судового засідання: Скрутень Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області,

на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 30 січня 2024 року (суддя Коротич І.А., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м. Кременець, дата складання повного тексту не зазначено),

в адміністративній справі №601/3259/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області,

про визнання незаконними та скасування постанов,

встановив:

У листопаді 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ НП в Тернопільській області, в якому просив: 1) визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ІАІ №8025735 від 27.10.2023; 2) визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ІАІ №8025789 від 27.10.2023.

Відповідач позовних вимог не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на адміністративний позов, просив відмовити у задоволенні позову через його безпідставність.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 30.01.2024 позов задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк на оскарження постанови серії ІАІ № 8025735 від 27.10.2023 та постанови серії ІАІ № 8025789 від 27.10.2023 у справі про адміністративне правопорушення. Постанову серії ІАІ № 8025735 від 27.10.2023, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді сплати штрафу в розмірі 3400 гривень за частиною 2 статті 126 КУпАП - скасовано. Закрито провадження по справі відносно ОСОБА_1 за частиною 2 статті 126 КУпАП. Постанову серії ІАІ № 8025789 від 27.10.2023, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді сплати штрафу в розмірі 510 гривень за частиною 2 статті 122 КУпАП - скасовано. Закрито провадження по справі відносно ОСОБА_1 за частиною 2 статті 122 КУпАП. Стягнуто з відповідача на користь позивача 1073,60 гривень судових витрат.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржуване рішення суду винесене з порушенням матеріального і процесуального права, всупереч об`єктивним обставинам справи, а тому це рішення суду підлягає скасуванню з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що в тексті позовної заяви позивачем не наведено жодних поважних причин пропуску ним строку на оскарження постанови, а тому не погоджується з висновками суду про поновлення позивачу строку на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення. Також не погоджується з твердженням суду про те, що будь - яких доказів, що позивач керував транспортним засобом 27.10.2023 о 16.02 год. відповідачем не надано, оскільки відповідачем до матеріалів справи долучено доказ - відеозапис події. Вважає скаржник, що позивач дійсно допустив порушення ПДР, які описані в спірних постановах від 27.10.2023 року, а тому оскаржувані постанови винесено працівником поліції у межах повноважень та у суворому дотриманні закону.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції від 30.01.2024 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

У засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили, жодних заяв чи клопотань щодо відкладення розгляду справи не подавали, хоча належним чином усі були повідомленні про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість апеляційного розгляду справи у відсутності сторін (їх представників).

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити.

Суд встановив такі фактичні обставини справи.

27.10.2023 року інспектором Кременецького районного відділу поліції ГУНП у Тернопільській області Мірецькою Інною Всеволодівною винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ІАІ №8025735, відповідно до якої 27.10.2023 року о 16 годині 02 хвилин у селі Горинка ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21043 н.з. НОМЕР_1 без посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив пп.2.1«а» ПДР України, відповідальність за що передбачена ч.2 ст.126 КУпАП, та накладено штраф у сумі 3400 гривень (а.с. 9).

Також 27.10.2023 року інспектором Кременецького районного відділу поліції ГУНП у Тернопільській області Мірецькою Інною Всеволодівною винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ІАІ №8025789, відповідно до якої 27.10.2023 року о 16 годині 09 хвилин у селі Горинка ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом н.з. НОМЕР_1 , рухався по смузі зустрічного руху, при зміні напрямку не увімкнув відповідний покажчик повороту, чим порушив пп.9.2«б» ПДР України, відповідальність за що передбачена ч.2 ст.122 КУпАП, та накладено штраф у сумі 510 гривень (а.с. 10).

Не погодившись із прийнятими постановами про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, перевіривши оскаржене рішення суду на предмет законності та обґрунтованості, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є протиправність постанови поліцейського про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері дотримання правил дорожнього руху.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Пунктом 1.3 ПДР визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст.53 Закону України «Про дорожній рух»).

Відповідно до пунктів 1.3, 1.9 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п.2.1 «а» ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 2 статті 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.9.2 «б» ПДР, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Частиною 2 ст.122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно статей 276, 280, 283 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що частинами 1 та 2 ст.7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви, щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Щодо дотримання позивачем строку звернення до суду із цим позовом колегія суддів враховує, що відповідно до ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

У зв`язку з наведеним, та з врахування моменту отримання позивачем (представником позивача) копій спірних постанов та моменту звернення позивача до суду із цим адміністративним позовом, у суду першої інстанції наявні були правові підстави для поновлення позивачу строку звернення до суду з позовом у цій справі.

Відносно питання щодо наявності в діях позивача ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.2 ст.126 КУпАП, тобто керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом (пункт 2.1 «а» ПДР), то колегія суддів апеляційного суду не погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність належних доказів вини позивача у вчиненні такого адміністративного правопорушення.

Так, згідно оскаржуваної постанови поліцейського серії ІАІ №8025735, 27.10.2023 року о 16 годині 02 хвилин у селі Горинка ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21043 н.з. НОМЕР_1 без посвідчення водія відповідної категорії, не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив пп.2.1«а» ПДР України, відповідальність за що передбачена ч.2 ст.126 КУпАП.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, зокрема, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Приймаючи рішення, суд враховує, що визначений правовою нормою ст.77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі № 520/2261/19.

Суд апеляційної інстанції враховує, що на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності та винесення спірної постанови серії ІАІ №8025735 від 27.10.2023 року за адміністративне правопорушення у керуванні транспортним засобом без підтвердження вказаного права відповідним документом належної категорії, відповідач надав відеозаписи з реєстратора службового автомобіля поліцейських та нагрудних камер, що є належними і допустимими доказами, з огляду яких прослідковується і судом встановлено факт зупинки автомобіля позивача та його вихід з водійського місця. Отже у поліцейських було достатньо підстав вважати позивача водієм автомобіля ВАЗ 21043 н.з. НОМЕР_1 . На відеозаписах зафіксовано факт визнання позивачем відсутності необхідних документів.

На спростування таких обставин позивач не надав суду для приєднання до матеріалів справи копії водійського посвідчення та відповідно не спростував встановленого поліцейськими факту відсутності посвідчення на право керування ТЗ ВАЗ 21043.

Отже, наявні у матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеним факт порушення з боку позивача п.2.1«а» Правил дорожнього руху та відповідно, вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.

Крім того відеозаписами зафіксовано, що ОСОБА_1 27.10.2023 року, керуючи транспортним засобом н.з. НОМЕР_1 у селі Горинка, при зміні напрямку руху не увімкнув відповідний покажчик повороту, чим порушив пп.9.2«б» ПДР України, відповідальність за що передбачена частиною 2 статті 122 КУпАП.

Колегія суддів вважає доведеними відповідачем обставини вчинення позивачем адміністративних правопорушень, фабули яких зазначені в оскаржених постановах про накладення адміністративного стягнення. Вказані обставини підтверджені наданими суду відповідачем відеозаписами подій, з яких також прослідковується процес розгляду адміністративних справ та роз`яснення позивачу прав, передбачених ст.268 КУпАП.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що із досліджених відеозаписів видно, що зафіксоване керування позивачем ОСОБА_1 транспортним засобом н.з. НОМЕР_1 у селі Горинка відбувалось 27.10.2023 року в 15:31 15:32 год., однак, в спірних постановах від 27.10.2023 року вказано про те, що позивач керував ТЗ в 16:02 год. і 16:09 год.. Фактично ж період 16:02 год. - 16:09 год. це час розгляду працівниками поліції відповідних справ про адміністративне правопорушення.

На цю обставину звернув увагу і суд першої інстанції.

З цього приводу колегія суддів враховує, що зазначення уповноваженими працівниками поліції в спірних постановах від 27.10.2023 року помилкового часу (год. і хв.) вчинення адміністративних правопорушень, не може бути самостійною і безумовною підставою для висновку про протиправність вцілому таких постанов та необхідність їх скасування, за наявності належних доказів вини позивача у вчиненні відповідних адміністративних правопорушень.

Отже, встановлені у справі фактичні обставини і наведене правове регулювання досліджуваних правовідносин вказують на відсутність підстав для скасування спірних постанов, винесених інспектором поліції 27.10.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ІАІ №8025735 та серії ІАІ №8025789.

У зв`язку із встановленим, являються помилковими висновки суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122, ч.2 ст.126 КУпАП.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, сформував висновки, які не відповідають обставинам справи та порушив норми матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог, з наведених вище підстав та обґрунтованості доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Керуючись ст.ст. 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області задоволити.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 30 січня 2024 року в адміністративній справі №601/3259/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання незаконними та скасування постанов скасувати і прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
С. П. Нос
Повний текст постанови суду складено 22.04.2024 року