Справа № 420/9188/24
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2024-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9188/24
УХВАЛА
19 квітня 2024 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Катаєва Е.В., вивчивши адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому позивач просить суд: - визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати йому грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 1996, 1997, 2003 -2012, 2014,2015 роки у загальній кількості 585 календарних днів; - зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на його користь грошову компенсацію за 97 днів невикористаної відпустки, передбаченої ст.19 Закону України «Про відпустки» за 2012-2020 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення.
Ухвалою суду від 01.04.2024 позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову, зазначивши в ухвалі суду наступне.
Частиною 1 ст.171 КАС України визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, крім іншого, відповідає заява вимогам, встановленим ст.ст.160, 161, 172 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч.5 ст.160 КАС України в позовній заяві зазначаються, крім іншого, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти (п.2); зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів (п.4); виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (п.5); перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви (п.8).
Позивач у якості відповідача визначив Головне управління Національної поліції в Одеській області, проте не обґрунтував вказані обставини, оскільки зазначені у позові періоди стосуються проходження служби позивача в органах МВС. Вказане стосується і наведених обґрунтувань позову з посиланням на Закон «Про Національну поліцію» та Порядок №260, які регламентують проходження служби в Національній поліції, а не в органах МВС.
Позивач у позові вказав на звернення його до Ліквідаційної комісії ГУНП в Одеській області та отримання відповідей від неї, що не відповідає дійсності, оскільки інформація надана Ліквідаційною комісією ГУМВС України в Одеській області. Наявність такого органу як Ліквідаційної комісії ГУНП в Одеській області позивач не обґрунтував.
Судом встановлено, що позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом.
Верховним Судом неодноразово аналізувались положення ч.5 ст.122 КАС України та ч.2 ст.233 КЗпПУ з огляду на те, що положення ч.2 ст.233 КЗпПУ зазнали змін.
Частина 2 ст.233 КЗпПУ у редакції до 19.07.2022 встановлювала, що в цьому разі звернення до суду не обмежується будь-яким строком.
Особливості застосування норм ст.233 КЗпПУ визначалися дією карантину, установленого на всій території України постановою КМУ від 11.03.2020 року №211, у зв`язку з чим запроваджувалися обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19 (у тому числі встановлювався режим надзвичайної ситуації), що безпосередньо впливало на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, вводилися певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Законом України від 30.03.2020 року №540-ІХ (набрав чинності 28.04.2020), серед іншого, КЗпПУ доповнений главою XIX "Прикінцеві положення" такого змісту: " 1. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". Термін дії цього карантину безперервно і неодноразово продовжувався. Датою його закінчення визначено 30.06.2023 (постанова КМУ від 27.06.2023 року №651)
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року (набрав чинності 19.07.2022) назву та частини першу та другу ст.233 КЗпПУ викладено в новій редакції.
З 19.07.2022 частина 2 ст.233 КЗпПУ діє у такій редакції: "Із заявою про вирішення трудового спору працівник має право звернутися до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".
Згідно з наданою до позову довідкою щодо проходження служби позивачем він 06.11.2015 року був звільнений з органів МВС за п.64 «з» у запас ЗСУ (у зв`язку з переходом в установленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства (організації).
Таким чином, з органів МВС позивач звільнений 06.11.2015 року.
З 06.11.2015 року у позивача почав обчислюватися строк звернення до суду. Проте з даним позовом він звернувся лише 25.03.2024 року, тобто більш ніж через вісім років.
На час звільнення позивача не обмежувався строк звернення до суду щодо не нарахування та невиплати всіх належних сум.
Тримісячний строк був встановлений з 19.07.2022 року, проте під час дії карантину. З урахуванням викладеного для позивача тримісячний строк звернення до суду почав діяти з 01.07.2023 року (сплинув тримісячний строк звернення до суду 30.09.2023 року), проте позивач звернувся до суду 25.03.2024 року, тобто з пропуском строку звернення до суду.
При цьому як з дня звільнення 06.11.2015 року з органів МВС, так і з дня введення тримісячного строку звернення до суду - 19.07.2022 року, позивач не здійснював будь-яких заходів щодо захисту своїх прав, які він вважав порушеними при звільненні 06.11.2015 року.
Згідно з ч.1, ч.2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Позивачем пропущений строк звернення до суду, проте на виконання вимог ст.ст.161,123 КАС України позивач не надав до позову заяву про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважності причин його пропуску.
Також згідно з ч.4 ст.161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Позивачем не надані належні докази (належним чином засвідчені накази) про переміщення по службі, надання відпусток, за які саме періоди надавались відпустки, на які (за кількістю днів) позивач мав право на відпустки та які саме.
Жодного належного доказу у підтвердження своїх позовних вимог позивач не зазначає і не надає.
При цьому, одним з доказів позивач вважає відповідь ЛК ГУМВС України в Одеській області від 13.02.2024 року, але у той час спростовує відомості надані у цьому листі щодо наказу Хмельницького ВМ ОМУ про надання відпустки зазначивши, що вказані відомості стосуються іншої людини з тим же прізвищем ОСОБА_1 . Зазначене також свідчить про те, що до позову в обґрунтування позовних вимог позивачу було необхідно надати належні докази.
Позивачем не надані належні докази в обґрунтування позовних вимог, а частина наданих є нечитабельною, що свідчить про невиконання позивачем своїх процесуальних обов`язків.
Згідно зі ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст. ст. 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, якій не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали.
Суд вважав необхідним залишити адміністративний позов без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі суду.
Ухвалою суду від 01.04.2024 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову та позивачу роз`яснено, що недоліки повинні бути усунені шляхом належним чином оформленого позову.
Позивач подав до суду заяву, в якій зазначив, що ним не пропущений строк звернення до суду, оскільки він вважає, що ГУНП, яке він визначив у якості відповідача повинно було розрахуватися з ним не тільки за невикористані дні відпустки служби в ГУНП, але і служби в ГУ МВС, так як ці два управління входять в структуру МВС України. Крім того, відомості про невикористані дні відпустки він отримав лише 13.02.2024 року.
Розглянувши подану заяву, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви у зв`язку з невиконанням ухвали суду.
Ухвалою суду від 01.04.2024 року встановлено, що позивачем пропущений строк звернення до суду, оскільки з органів МВС він звільнений 06.11.2015 року. З 06.11.2015 року у позивача почав обчислюватися строк звернення до суду. Проте з даним позовом він звернувся лише 25.03.2024 року, тобто більш ніж через вісім років.
На час звільнення позивача не обмежувався строк звернення до суду щодо не нарахування та невиплати всіх належних сум.
Тримісячний строк був встановлений з 19.07.2022 року, проте під час дії карантину. З урахуванням викладеного для позивача тримісячний строк звернення до суду почав діяти з 01.07.2023 року (тримісячний строк звернення до суду сплинув 30.09.2023 року), однак позивач звертається до суду 25.03.2024 року, тобто з пропуском строку звернення до суду.
Твердження позивача, що саме ГУНП повинно було розрахуватися з ним за невикористані відпустки його служби в ГУ МВС не ґрунтується на вимогах законодавства та фактичних обставинах, оскільки з ГУ МВС позивач був саме звільнений 06.11.2015 року та відповідно отримати від цієї установи всі розрахунки.
Також суд не приймає до уваги твердження позивача, що строк звернення до суду йому необхідно рахувати з дня отримання ним відомостей з Ліквідаційної комісії ГУ МВС, оскільки таким чином позивач штучно намагається поновити строк звернення до суду після звільнення його з ГУ МВС у 2016 році.
Навіть за твердженням позивача, що з ним повинні були розрахуватися за невикористані відпустки його служби в ГУ МВС саме ГУНП при звільненні наказом від 30.11.2022 року свідчить про те, що при таких обставинах тримісячний строк звернення до суду сплинув.
Суд вважає, що підтвердженням пропуску строку звернення до суду з даним позовом свідчить те, що згідно з даними автоматизованої системи діловодства суду в провадженні суду знаходилось та знаходиться декілька справ ОСОБА_1 .
Зокрема, він звертався з позовом до ГУНП 06.03.2023 року, в якому просив визнати протиправною бездіяльність ГУ НП щодо не нарахування та не виплати на його користь грошової компенсації за невикористанні дні щорічної основної відпустки за 2015, 2016, 2019, 2020, 2021 роки у загальній кількості 120 календарних днів та зобов`язати ГУ НП нарахувати та виплатити на його користь грошову компенсацію за невикористанні дні щорічної основної відпустки за 2015, 2016, 2019, 2020, 2021 роки у загальній кількості 120 календарних днів, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення зі служби.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.05.2023 року по справі №420/4529/23, зокрема, зобов`язано ГУНП нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористанні дні щорічної основної відпустки за 2015, 2020, 2021 роки у загальній кількості 94 календарних днів, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення зі служби.

Тобто позивач звертався до суду до ГУ НП 06.03.2023 року щодо компенсації за невикористані дні відпустки, проте не пред`являв вимоги щодо компенсації невикористаної відпустки за 1996, 1997, 2003 -2012, 2014, 2015 роки, які пред`являє у даному позові, з яким звернувся 01.03.2024 року, тобто через рік після звернення до суду з позовом щодо компенсації за невикористані дні відпустки за 2015, 2016, 2019, 2020, 2021 роки.

Крім того, до звернення до суду з даним позовом позивач 20.07.2023 року звернувся до суду з позовом до ГУНП про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (справа №420/17406/23).

За змістом рішенням суду від 26.09.2023 року по справі №420/17406/23 відповідачем на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.05.2023 року у справі №420/4529/23 виплачено 30 серпня 2023 на користь позивача грошову компенсацію за невикористанні дні щорічної основної відпустки за 2015, 2020, 2021 роки у загальній сумі 46 964,76 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №657443 від 29.08.2023, а також 31.08.2023 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 року у справі №420/4530/23 виплачено грошове забезпечення у вигляді доплати за службу у нічний час за період 2019 -2022 рік за 286 нічних змін, з урахуванням часткової сплати у червні 2021 року за службу у нічний час у загальній сумі 7232,68 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №657449 від 29.08.2023.

Рішенням суду від 26.09.2023 року по справі №420/17406/23 стягнуто з ГУНП на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.12.2022 по 01.06.2023 у розмірі 17 875,82 грн.

Оскільки ухвалою суду від 01.04.2024 року визнано пропущеним строк звернення до суду по даній справі №420/9188/24 та позивачу вказано на необхідність виконання вимог ст.123 КАС України, тобто подати до суду заяву про поважність причин пропуску строку звернення до суду, однак позивачем така заява до суду не надана, суд вважає необхідним відповідно до ч.2 ст.123 КАС України повернути позивачу позов.

Крім того, позивач не надав до суду належним чином оформлений позов, оскільки первинній має відомості які не відповідають дійсності, зокрема, щодо звернення позивача до Ліквідаційної комісії ГУНП в Одеській області та отримання відповідей від цього суб`єкта та інших відомостей, на які звернуто увагу позивача при залишенні позову без руху.

Також позивач у поданій заяві вказує, що відповідач ГУНП не звертався до суду із заявою, що він є неналежним відповідачем та вважає у разі надходження такої заяви він надасть уточнення до позову.

Між тим, на стадії відкриття провадження у справі лише позивач подає позов, визначаючі відповідача та обґрунтовуючи до нього свої позовні вимоги.

У той же час позивач подав окремо ще одну заяву про залучення до справи у якості другого співвідповідача ГУ МВС в Одеській області.

Проте позивачем на виконання ухвали від 01.04.2024 року не надано до суду належним чином оформленого позову, оскільки первинній має відомості які не відповідають дійсності, зокрема, щодо звернення позивача до Ліквідаційної комісії ГУНП в Одеській області та отримання відповідей від цього суб`єкта та інших відомостей, на які звернуто увагу позивача при залишенні позову без руху.

Позов повинен відповідати ст.ст.160,161 КАС України, у тому числі щодо зазначення відповідачів по справі, йому змісту, надання доказів, заяви про поновлення строку звернення до суду.

Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу в обґрунтування позовних вимог, про які зазначено в ухвалі. До заяви про усунення недоліків позову лише надані повторно докази, що долучались до первинного позову належної якості.

Згідно зі ст.44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи;4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. У той же час заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду справи, що стосуються безпосередньо його, максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання

Згідно з ч.5,6,8 ст.169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення. Копія позовної заяви залишається в суді. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст. ст. 160, 161, 169, 171, 248 КАС України, суддя

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - повернути позивачу без розгляду.

Роз`яснити позивачу що повернення позовної заяви не позбавляє її права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили у порядку ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. ст. 293-295 КАС України.

Суддя Е.В.Катаєва