Справа № 400/2424/24
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2024-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2024 р. № 400/2424/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаГоловного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54001,

провизнання протиправною та скасування недоїмки та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

15 березня 2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі відповідачі) про:

визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 17.02.2021 № Ф-69218-17 на суму 37788,74 грн, відповідача про сплату позивачем боргу в сумі 37788,74 грн, як неналежну, та витребувати відомості з примусового виконання; також про повернення коштів, які були у позивача відраховані згідно вимоги в повному обсязі;

зобов`язання відповідача витребувати надані відносно позивача відомості з примусового виконання, та про повернення коштів, які були у нього безпідставно відраховані, згідно вимоги, в повному обсязі.

Підставою позову позивач зазначив те, що він є найманим працівником, а отже платником єдиного внеску за нього є роботодавець. Оскільки за 2017-2021 роки його роботодавці сплатили за нього єдиний внесок, відповідач протиправно прийняв вимогу про нарахування йому єдиного внеску на суму 37788,74 грн як фізичній особі-підприємцю.

У відзиві на позовну заяву від 29.03.2024 відповідач заперечив проти позову і просив у його задоволенні відмовити повністю. Відзив відповідач обґрунтував тим, що позивач з 08.02.2008 по 30.05.2022 був зареєстрованим як фізична особа-підприємець, перебував на обліку в контролюючого органу, з 01.01.2017 у нього виник обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску навіть у разі не отримання доходу. Поряд з цим, Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» станом на день формування вимоги не містив застережень, що особа звільняється від сплати єдиного соціального внеску як фізична особа-підприємець, якщо підприємством, з яким фізична особа перебуває у трудових відносинах, сплачується єдиний соціальний внесок. Сплата єдиного соціального внеску у такому разі не здійснюється подвійно, адже за фізичну особу-підприємця, яка працює найманим працівником у юридичної особи, сплачує роботодавець.

Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

18.03.2024 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі та про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), а також про витребування у відповідача копії листа від 16.01.2024 № 645/6/14-29-13-02-06.

Відповідач виконав ухвалу про витребування доказів у встановлений судом строк, додавши до відзиву на позовну заяву копію відповідного листа.

Крім цього, 04.04.2024 відповідач заявив клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направлення відзиву на позовну заяву позивачу, які були судом долучені до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно, з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Згідно з даними Інформаційно-комунікаційної системи відповідача позивач перебував на обліку як фізична особа-підприємець в контролюючого органу з 08.02.2008 по 30.05.2022 на загальній системі оподаткування.

Відповідно до записів трудової книжки позивач працював у різних юридичних особах у періоди, зокрема, з 26.07.2016 по 22.05.2020 та з 21.09.2020 по 14.01.2021. У період з 23.05.2020 по 20.09.2020 позивач ніде не був працевлаштований.

Зазначене також підтверджується Індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5) позивача.

17.02.2021 відповідач склав вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-69218-17 щодо недоїмки позивача станом на 31.01.2021 в розмірі 37788,74 грн, яка була надіслана через установу поштового зв`язку на поштову адресу, яку позивач зазначив у позовній заяві як адресу свого місця проживання. Вказану вимогу позивач не отримав у зв`язку з відсутністю адресата, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (ф. 119) № 94 та довідкою про причини повернення / досилання (ф. 20) від 27.05.2021.

Відповідно до витягу з інтегрованої картки платника за період з 01.01.2017 по 31.12.2020 позивачу нарахованого єдиний внесок на загальну суму 37788,74 гривні.

Вважаючи зазначену вимогу контролюючого органу протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 31 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI) податкові органи центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його територіальні органи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною другою статті 8 Закону № 2464-VI встановлено, що єдиний внесок не входить до системи оподаткування.

Недоїмка сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI).

Відповідно до частини шістнадцятої статті 25 Закону № 2464-VI строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Згідно з абзацом першим частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Таким чином, відповідач мав повноваження надсилати платнику єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки. Водночас строк давності щодо стягнення такої недоїмки не застосовується.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (крім електронних резидентів (е-резидентів).

Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, фізичні особи-підприємці зобов`язані сплачувати єдиний внесок в залежності від суми доходу (прибутку), але у розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску незалежно від отриманого доходу (прибутку) у відповідному звітному періоді та не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом.

У той же час правовідносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи у трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом № 2464-VI не врегульовано.

У постанові від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19 Верховний Суд сформував правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарська діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Згідно з даними Інформаційно-комунікаційної системи відповідача позивач перебував на обліку як фізична особа-підприємець в контролюючого органу з 08.02.2008 по 30.05.2022 на загальній системі оподаткування. Відповідно до інтегрованої картки платника позивача він у період з 01.01.2017 по 31.12.2020 не сплачував єдиний внесок.

Вищенаведені факти позивач не заперечив.

Контролюючий орган провів йому нарахування єдиного внеску, що не потребують акту перевірки, а саме: за 2017 рік 8448,00 грн, за 2018 рік 9828,72 грн, за 2019 рік 11016,72 грн, за 2020 рік 8495,30 грн, всього 37788,74 грн, що підтверджується інтегрованою карткою платника.

Відповідно до записів трудової книжки позивач працював у різних юридичних особах у періоди, зокрема, з 26.07.2016 по 22.05.2020 та з 21.09.2020 по 14.01.2021. У період з 23.05.2020 по 20.09.2020 позивач ніде не був працевлаштований.

Згідно з Індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5) страхові внески за позивача:

за квітень, червень, липень та серпень 2020 року сплачено не було;

за січень-жовтень 2017 року і травень 2020 року сплачені із заробітної плати, розмір якої становив менше розміру мінімальної заробітної плати, встановлений у відповідні місяці законами України про Державний бюджет України на відповідні роки, тобто у розмірі, що менший мінімального страхового внеску (у січні-жовтні 2017 року заробітна плата позивача була меншою за 3200 грн мінімальної заробітної плати у 2017 році, встановленої статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», а в травні 2020 року за 4723 грн мінімальної заробітної плати у 2020 році, встановленої статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»).

Відповідно до абзацу першого пункту 910 розділу VIII Закону № 2464-VI тимчасово звільняються від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, в частині сум, що підлягають нарахуванню, обчисленню та сплаті такими особами за періоди з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня та з 1 по 31 травня 2020 року за себе. При цьому положення абзацу другого пункту 2 частини першої статті 7 цього Закону щодо таких періодів для таких осіб не застосовуються.

Отже, за січень-жовтень 2017 року позивач зобов`язаний був доплатити єдиний внесок на відповідні суми недоплачених роботодавцем до мінімального розміру єдиного внеску, а за червень-серпень 2020 року у повному обсязі, як за місяці в яких він не перебував у трудових відносинах.

Таким чином, відповідач правомірно нарахував позивачу недоїмку на суму 5627,86 грн (?2510,68 + ?3117,18 = ?5627,86):

за січень-жовтень 2017 року частково на загальну суму 2510,68 грн ((?3200 х 10 - ?20587,83) х 22 % = ?2510,68, де ?3200 мінімальна заробітна плата у 2017 році відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік»; 10 кількість місяців, за які за позивача сплачені роботодавцями страхові внески менше розміру мінімального страхового внеску; ?20587,83 загальний розмір виплаченої позивачу заробітної плати за січень-жовтень 2017 року, з якого сплачено страхові внески, згідно з Індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5); 22 % розмір єдиного внеску, встановлений частиною п`ятою статті 8 Закону № 2464-VI);

за червень-серпень 2020 року у повному розмірі мінімального страхового внеску на суму 1039,06 грн щомісяця (?4723 х 22 % = ?1039,06, де ?4723 мінімальна заробітна плата з 01.01.2020 по 31.08.2020 відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»; 22 % розмір єдиного внеску, встановлений частиною п`ятою статті 8 Закону № 2464-VI), всього 3117,18 грн (?1039,06 х 3 = ?3117,18, де ?1039,06 розмір мінімального страхового внеску; 3 кількість місяців, за які позивач не сплатив єдиний внесок).

Відтак позовні вимоги щодо визнання протиправним і скасування вимоги від 17.02.2021 № Ф-69218-17 в частині сплати боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на суму 5627,86 грн задоволенню не підлягають, натомість в частині недоїмки на суму 32160,88 грн підлягають.

Відповідно не підлягають задоволенню похідні позовні вимоги про повернення коштів, які були у позивача відраховані згідно з оскаржуваної вимоги в повному обсязі, оскільки за даними відповідача, які зазначені у відзиві на позовну заяву, Інгульським відділом державної виконавчої служби стягнуто з позивача в рахунок погашення боргу 4675,23 гривні. Тобто згідно з матеріалами справи з позивача стягнуто єдиний внесок у меншому розмірі, ніж він зобов`язаний сплатити.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Квитанцією до платіжної інструкцією від 15.03.2024 № ПН268 підтверджується понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 гривень.

У цій справі суд відмовив у задоволенні позову в частині визнання протиправним і скасування вимоги від 17.02.2021 № Ф-69218-17 в частині сплати боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на суму 5627,86 грн. В іншій частині позовні вимоги на загальну суму 32160,88 грн задоволено.

Відтак за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: 1030,82 грн (?1211,20 х ?32160,88 / ?37788,74 ? ?1030,82).

Керуючись статтями 22, 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54001; ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Миколаївській області про сплату боргу (недоїмки) від 17.02.2021 № Ф-69218-17 у частині вимоги до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплатити недоїмку в розмірі 32160 (Тридцять дві тисячі сто шістдесят) гривень 88 копійок.

3. Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54001; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1030 (Одна тисяча тридцять) гривень 82 копійки.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 22 квітня 2024 року