Справа № 169/311/24
Суддя: Тітівалов Р. К.
Дата ухвалення: 2024-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 169/311/24
Провадження № 2-а/169/14/24
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2024 року селище Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі

головуючого Тітівалова Р.К.,

з участю

секретаря судового засідання Веремчук Л.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Мартинюка Б.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі ГУНП у Волинській області) про скасування постанови серії ЕНА № 1649627 від 13 березня 2024 року, якою його притягнуто до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Позов мотивований тим, що 13 березня 2024 року щодо нього була складена постанова про накладення адміністративного стягнення за те, що він, керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив зупинку в два ряди і більше по вулиці Луцькій, 2 в селищі Турійськ Ковельського району Волинської області. Вказуючи, що постанова серії ЕНА № 1649627 від 13 березня 2024 року винесена з порушенням вимог чинного законодавства щодо порядку розгляду справи, а саме: за відсутності доказів його вини, оскільки він зупинився не на проїзній частині, а на прилеглій території магазину «Дари Волині», жодних знаків та дорожньої розмітки, які обмежують зупинку чи стоянку на цій території немає, просив визнати незаконною та скасувати оскаржувану постанову і закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення.

04 квітня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку з його безпідставністю (а. с. 22-24).

У судовому засіданні позивач позов підтримав із викладених у ньому підстав, просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав і просив відмовити в його задоволенні у зв`язку з безпідставністю.

Заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 222 КУпАП органи Національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частиною першою статті 121, частиною першою статті 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до вимог закону формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним із зазначенням місця, часу, способу його вчинення, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу допустимості, належності і достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Згідно з положеннями статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що постановою серії ЕНА № 1649627 від 13 березня 2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеною поліцейським сектору поліцейської діяльності № 1 (сел. Турійськ) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області Луциком Р.Л., позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Відповідно до вказаної постанови 13 березня 2024 року о 16 годині 36 хвилин ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вулиці Луцькій, 2 в селищі Турійськ Ковельського району Волинської області здійснив зупинку в два ряди і більше, чим порушив вимоги пункту 15.4 Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись із вищевказаною постановою поліцейського, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом про скасування цієї постанови.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчиненні.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно з пунктом 15.4 Правил дорожнього руху транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди. Велосипеди, мопеди і мотоцикли без бокового причепа дозволяється ставити на проїзній частині не більше ніж у два ряди.

Тобто, вказаний пункт передбачає відповідальність за розміщення транспортних засобів у зазначений у ньому спосіб саме на проїзній частині, як елементі автомобільної дороги.

Зі змісту постанови поліцейського видно, що місцем вчинення правопорушення є вулиця Луцька, 2 у селищі Турійськ Ковельського району Волинської області.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про дорожній рух» та пункту 1.10 ПДР, автомобільна дорога, вулиця (дорога) це частина території, в тому числі в населеному пункті, призначена для руху транспортних засобів і пішоходів, з усіма розташованими на ній спорудами та засобами організації дорожнього руху, і обмежена по ширині зовнішнім краєм тротуарів чи краєм смуги відводу.

Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху передбачено, що проїзна частина це елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги.

Край проїзної частини (для нерейкових транспортних засобів) це видима умовна чи позначена дорожньою розміткою лінія на проїзній частині в місці її прилягання до узбіччя, тротуару, газону, розділювальної смуги, смуги для руху трамваїв, велосипедної або пішохідної доріжки.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, відповідач надав відеозапис з нагрудної бодікамери поліцейського (а. с. 27).

З відеозапису видно, що 13 березня 2024 року о 16 годині 35 хвилин ОСОБА_1 разом із дружиною знаходився в транспортному засобі марки «Volkswagen Golf» із заведеним двигуном. Автомобіль розташований перпендикулярно до припаркованих автомобілів на прилеглій до магазину «Дари Волині» території, що знаходиться по вулиці Луцькій, 2 в селищі Турійськ Ковельського району Волинської області.

Пункт 15.4 Правил дорожнього руху, порушення якого ставиться у провину позивачу, забороняє ставити транспортні засоби в два і більше рядів виключно на проїзній частині дороги, проте з відеозапису неможливо встановити статус території, на якій знаходився автомобіль під керуванням позивача: чи є вона складовою проїзної частини, чи прилеглою територією.

Також, з відеозапису видно, що автомобіль позивача розташований не паралельно до інших автомобілів, що спростовує висновок поліцейського в оскаржуваній постанові про розташування автомобілів у «два і більше» рядів.

У судовому засіданні представник відповідача пояснив, що йому невідомо, чи належить до проїзної частини територія, на якій знаходився автомобіль під керуванням позивача, а також визнав, що на відеозаписі не зафіксовано розташування автомобіля позивача паралельно до інших транспортних засобів у два чи більше рядів.

Окрім того, відповідно до змісту оскаржуваної постанови орган поліції в провину позивачу ставить зупинку транспортного засобу в два і більше рядів.

Пункт 1.10 ПДР містить визначення понять «зупинка» і «стоянка».

Зупинка це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Стоянка це припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

Проте, з відеозапису неможливо встановити тривалість та мету зупинки автомобіля під керуванням позивача до того моменту, як підійшов поліцейський, що, в свою чергу, унеможливлює кваліфікацію дій позивача як «зупинка транспортного засобу» чи «стоянка транспортного засобу».

Позивач у судовому засіданні пояснив, що зупинився біля магазину для того, щоб дружина занесла кошти, і така зупинка тривала близько однієї хвилини, а представник відповідача стверджував, що йому невідома тривалість перебування автомобіля під керуванням позивача біля магазину «Дари Волині».

Вказане вище підтверджує те, що поліцейський не з`ясував всіх обставин, що мають значення для вирішення справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, та свідчить про формальний підхід поліцейського до розгляду зазначеної справи.

Відповідно до статті 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частина друга статті 77 КАС України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Викладені у відзиві на позов доводи щодо правомірності дій поліцейського та винесеної ним оскаржуваної у цій справі постанови є необґрунтованими і не спростовують допущених поліцейським порушень закону під час розгляду справи щодо позивача, а приєднаний до відзиву відеозапис з нагрудної камери поліцейського, навпаки, підтверджує їх.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Таким чином, суд вважає, що відповідач під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не встановив всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, оскаржену постанову виніс з порушенням норм законодавства, що, в свою чергу, є беззаперечною та достатньою підставою для скасування оскаржуваної постанови і надіслання справи на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи), оскільки встановлений статтею 38 КУпАП строк притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не закінчився.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 18 лютого 2020 року у справі № 524/9827/16-а, від 15 квітня 2020 року у справі № 524/3644/17.

Водночас, не підлягає до задоволення вимога про визнання оскаржуваної постанови незаконною, оскільки положеннями статті 286 КАС України такого способу захисту не передбачено, а також вимога позивача про закриття провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованого правопорушення на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з тим, що такі повноваження належать до дискреційних повноважень органу (посадової особи), який розглядає справу про притягнення до адміністративної відповідальності, а адміністративний суд, перевіряючи рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, не має права втручатися в дискреційні повноваження відповідача.

Відповідно до статті 139 КАС України з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань слід стягнути на користь позивача 605 гривень 60 копійок судового збору.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 242-247, 272, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову серії ЕНА № 1649627 від 13 березня 2024 року, винесену поліцейським сектору поліцейської діяльності № 1 (сел. Турійськ) Ковельського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Луциком Романом Леонідовичем, якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень, скасувати.

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, надіслати на новий розгляд сектору поліцейської діяльності № 1 (сел. Турійськ) Ковельського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області.

У решті позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Волинській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Волинській області, адреса місця знаходження: вулиця Винниченка, 11, місто Луцьк, Волинська область, код в .

Представник відповідача: Мартинюк Богдан Олександрович, адреса місця знаходження: вулиця Луцька, 40А, селище Турійськ, Ковельський район, Волинська область.

Головуючий

Повне рішення складене 23 квітня 2024 року.