Справа № 380/15542/23
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2024-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2024 рокусправа № 380/15542/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України із надзвичайних ситуацій у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Державної служби України із надзвичайних ситуацій у Львівській області (далі відповідач), у якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та не виплати в належному розмірі позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 31.12.2015;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити за період з 01.01.2008 по 31.12.2015 позивачу індексацію грошового забезпечення із застосуванням базового місяця (як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення) січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум - індексації грошового забезпечення за вказаний період, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;

- визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця (як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення) січень 2008 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;

- визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 22.04.2020;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 22.04.2020 із застосуванням березня 2018 року, як місяця обчислення індексу споживчих цін, для подальшої індексації з врахуванням абз. 4 п. 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрат частини доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з січня 2008 року по день її фактичної виплати - відповідно до Закону України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проходив службу цивільного захисту у Головному управлінні ДСНС України у Львівській області та наказом начальника Управління від 22.04.2020 № 107 о/с звільнений зі служби у відставку із виключенням з кадрів ДСНС України.

Після звільнення за служби позивач з`ясував, що у період з 2008 року по 2020 рік відповідач не виплачував ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення в належному розмірі, оскільки при нарахуванні індексації за спірний період відповідач застосовував базовий місяць, який не відповідає вимогам чинного законодавства, що регулює ці правовідносини.

Стверджує, що нарахування індексації повинно відбуватись в наступному порядку: з січня 2008 року по грудень 2015 року індексація грошового забезпечення повинна нараховуватись із застосування базового місяця січень 2008 року; з січня 2016 року по лютий 2018 року індексація грошового забезпечення повинна нараховуватись із застосування базового місяця січень 2008 року; з березня 2018 року по квітень 2020 року індексація грошового забезпечення повинна нараховуватись із застосуванням березня 2018 року, як місяця обчислення індексу споживчих цін для подальшої індексації з врахуванням абз. 4 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Зазначає, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Крім того, позивач вказує, що відповідач, не здійснивши своєчасну виплату індексації грошового забезпечення, зобов`язаний здійснити її виплату з урахуванням компенсації втрати частини доходів, визначеної Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-ІІІ. При цьому, зазначає, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Також відповідач зобов`язаний провести виплату позивачу грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 № 44.

Із наведених підстав, просить задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою від 12.07.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

03.08.2023 відповідач надіслав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову, зазначивши, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова № 1294), наказом МНС України від 10.06.2008 № 447 та наказом МВС України від 23.04.2015 № 475 затверджені Інструкції про виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі Інструкція № 447, Інструкція № 475, відповідно), які діяли в період з 01.01.2014 по 22.08.2018.

Пунктом 7 Інструкції № 475 було визначено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, визначених у кошторисі органу управління (підрозділу) на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу. У пункті 6 чинної на сьогоднішній день Інструкції, затвердженої наказом МВС України від 20.07.2018 № 623, збережена аналогічна норма: грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, визначених у кошторисі органу управління (підрозділу) на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу.

Покликаючись на пункт 1 Постанови № 1294, відповідач зазначає, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Такий склад грошового забезпечення для осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту визначений Інструкціями № 447 та № 475.

Так, відповідно до Постанови № 1294, яка набрала чинності 01.01.2008, визначений базовий місяць індексації за новими складовими грошового забезпечення, зокрема посадовими окладами, окладами за військові (спеціальні) звання, щомісячними надбавками, доплатами, винагородами, які мають постійний характер, преміями. 01.07.2013 введений в дію Кодекс цивільного захисту України, на виконання якого Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 11.07.2013 № 593 "Про затвердження Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" та нову постанову від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", відтак Постанова № 1294 втратила чинність.

Ураховуючи наведене, у період з 01.01.2008 по 31.12.2015 відповідач нарахував та виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення відповідно до чинних нормативно-правових актів, із застосуванням січня 2008 року як базового місяця для нарахування індексації.

Окрім цього, відповідач зауважує, що в відповідно до офіційних даних, розміщених на сайті Державної служби статистики України, індекс споживчих цін (індекс інфляції) у квітні 2018 року становив 100,8 %, у травні 2018 року - 100,0 %, у червні 2018 року - 100,0 %, у липні 2018 року - 99,3 %, у серпні 2018 року - 100,0 %, у вересні 2018 року - 101,9 %, у жовтні 2018 року - 101,7 %. Таким чином, лише у жовтні 2018 року відбулося досягнення порогового значення інфляції у розмірі 103 % (100,8 % * 100,0 % * 100,0 % * 99,3 % * 100,0 % * 101,9 % * 101,7 % * 100).

Як вбачається з Інформації про всі види грошового забезпечення, що було нараховане та виплачене ОСОБА_1 в період з 01.01.2008 по 12.02.2020, його посадовий оклад з січня 2018 з суми 605,00 грн збільшився в лютому 2018 до 2910,00 грн та відповідно в березні 2018 становив 3170,00 грн, оклад за звання з 50,00 грн до 810,00 грн, загальна сума грошового забезпечення збільшилась з 7308,61 грн (лютий 2018) до 7778,15 (березень 2018).

Тобто, у зв`язку з введенням з 01.03.2018 нових тарифних розрядів, коефіцієнтів посадових окладів осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту та фактичним збільшенням грошового забезпечення ОСОБА_2 встановлюється базовий місяць для нарахування індексації березень 2018 року.

На підставі наведеного відповідач стверджує, що Головне управління провело індексацію грошового забезпечення позивача за період з 01.03.2018 по 22.04.2020 з урахуванням базового місяця березня 2018 року.

Таким чином, відповідач вважає, що у межах спірних правовідносин діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку із чим у задоволенні позову просить відмовити повністю.

У відзиві відповідач також зазначає про пропуск позивачем строку звернення до суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Наказом начальника Головного управління Державної служби України із надзвичайних ситуацій у Львівській області від 22.04.2020 № 107 о/с прапорщик служби цивільного захисту ОСОБА_1 звільнений зі служби у запас Збройних Сил України, із виключенням з кадрів ДСНС України.

Відповідно до наявних у матеріалах справи відомостей нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.2008 по 12.02.2020, позивачу була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення наступним чином: 2008 рік індексація не нарахована, 2009 рік індексація нарахована у січні, квітні, червні, серпні, жовтні, грудні; 2010 рік індексація нарахована із січня по грудень; 2011 рік індексація нарахована у січні, травні, червні, липні, серпні, вересні; 2012 рік - індексація нараховувалась із січня по грудень, 2013 рік - індексація нараховувалась із січня по грудень; 2014 рік індексація нараховувалась у травні, червні, липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді, грудні, 2015 рік - індексація нараховувалась із січня по грудень; 2016 рік - індексація не нарахована; 2017 рік - індексація не нарахована; 2018 рік - індексація не нарахована; 2019 рік індексація нарахована у грудні, у інші місяці не нарахована; 2020 рік - індексація нарахована у січні.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо неналежного нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Щодо клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, суд враховує таке.

За правилами ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із ч. ч. 3, 5 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст. 116).

Положення ст. 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Так, Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, ч. ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України викладені в такій редакції: "Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст. 116)".

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд у постанові від 20.11.2023 у справі № 160/5468/23 дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України у редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

На день звільнення позивача з військової служби 22.04.2020, ч. 2 ст. 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що право позивача на звернення до суду із цим позовом відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19.07.2022) не обмежене будь-яким строком.

Відтак, суд дійшов висновку про дотримання позивачем строку звернення до суду та відсутності підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частинами першою та другою статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-ХІІ (далі - Закон № 1282-ХІІ).

Статтею 1 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі статтею 2 Закону № 1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 4 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (надалі - Порядок № 1078).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

У пункті 4 Порядку № 1078 визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Із аналізу положень Закону № 2011-XII та Закону № 1282-ХІІ слідує, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи те, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації.

Крім цього, згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19.07.2019 у справі № 240/4911/18, від 07.08.2019 у справі № 825/694/17, від 20.11.2019 у справі № 620/1892/19, виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Стосовно дискреційних повноважень відповідача щодо визначення базового місяця для індексації грошового забезпечення, суд зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Повноваження державних органів щодо визначення базового місяця індексації грошового забезпечення не є дискреційними, оскільки законодавцем установлено один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень - проведення індексації грошових доходів у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, встановленого в розмірі 103 відсотки.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 26.01.2022 у справі №400/1118/21.

З цього приводу суд встановив, що відповідно до наявних у матеріалах справи відомостей нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2008 по 12.02.2020, позивачу була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення наступним чином:

- 2008 рік індексація не нарахована;

- 2009 рік індексація нарахована у січні 442,82 грн, квітні 546,58 грн, червні 335,14 грн, серпні 334,50 грн, жовтні 535,07 грн, грудні 203,86 грн;

- 2010 рік індексація нарахована з січня по грудень у межах сум 178,27 420,00 грн;

- 2011 рік індексація нарахована у січні 371,70 грн, травні 13,44 грн, червні та липні 25,92 грн, серпні, вересні 38,40 грн;

- 2012 рік - індексація нарахована із січня по грудень у межах сум 42,92 грн 4536 грн;

- 2013 рік - індексація нарахована із січня по грудень у межах сум 4,61 грн 44,88 грн;

- 2014 рік індексація нарахована з травня по грудень у межах сум 60,90 грн 238,73 грн;

- 2015 рік - індексація нарахована з січня по грудень у межах сум 266,74 грн 1822,65 грн;

- 2016 рік - індексація не нарахована;

- 2017 рік - індексація не нарахована;

- 2018 рік - індексація не нарахована;

- 2019 рік індексація нарахована у грудні у сумі 1784,72 грн;

- 2020 рік - індексація нарахована у січні у сумі 433,02 грн.

При цьому, частково нараховуючи та виплачуючи індексацію грошового забезпечення відповідач не вказав, який базовий місяць застосований при обчисленні суми індексації за вказані періоди.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення у період з 01.01.2008 по 31.12.2015 із застосуванням базового місця - січень 2008 року, суд зважає на таке.

Позивач вважає, що оскільки посадовий оклад позивача за посадою був змінений у січні 2008 на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1294, яка набрала чинності 01.01.2008 та втратила чинність з 01.03.2018 у зв`язку з прийняттям наказу Міністерства оборони України від 01.03.2018 № 90 "Про встановлення тарифних розрядів осіб офіцерського складу Збройних Сил України", тому січень 2008 року необхідно застосовувати як базовий місяць для нарахування індексації грошового забезпечення за період з січня 2008 року по 28.02.2018.

Надаючи оцінку наведеним доводам позивача, суд враховує таке.

Згідно із п. 5 Порядку № 1078 (у редакції постанови КМУ від 11.07.2007 № 913), у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної допомоги сім`ям з дітьми, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянам за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

За правилами п. 5 Порядку № 1078 (у редакції постанови КМУ від 12.03.2008 № 170), у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Згідно із п. 5 Порядку № 1078 (у редакції постанови КМУ від 29.01.2014 № 36), у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Отже, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Тобто, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. При цьому, нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.

За правилами п. 10-2 Порядку № 1078 для працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, яких переведено на іншу роботу (місце проходження служби) на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (умов проходження служби) у разі продовження такими особами роботи (проходження служби), для новоприйнятих працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, а також для тих, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати (грошового забезпечення), передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького складу.

Аналіз наведених норм законодавства України дає підстави для висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

При цьому, визначення місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) почало залежати виключно від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу) тільки з 01.12.2015, після внесення змін до Порядку № 1078, постановою Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" від 09.12.2015 № 1013 (далі Постанова № 1013).

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі Постанова № 1294) затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців.

Відповідно до пункту 13 указаної Постанови вона набрала чинності з 01.01.2008.

Вказана вище постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме: до 01.03.2018.

Отже, відповідно до положень Порядку № 1078 січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.12.2015 по 28.02.2018.

Крім того, зміни до Порядку № 1078, внесені Постановою № 1013 застосовуються лише з 01.12.2015, у зв`язку з чим її норми не мають зворотної дії в часі.

Отже, суд вважає помилковими твердження позивача про те, що у період з січня 2008 по 31.12.2015 базовим місяцем при нарахуванні індексації є березень 2008 року, оскільки нарахування індексації із застосуванням вказаного базового місяця здійснюється тільки у разі збільшення постійних складових грошового забезпечення конкретного військовослужбовця.

Таким чином, суд не погоджується з доводами позивача про те, що нараховані за період з 01.01.2008 по 31.12.2015 суми індексації грошового забезпечення є неправильними саме через не застосування відповідачем при їх обрахунку базового місяця січня 2008 року.

При цьому, суд звертає увагу на те, що інших підстав позову (крім неправильно визначеного розміру індексації у зв`язку із не правильним застосуванням базового місяця для обчислення індексації споживчих цін ) позивач у позові не зазначає, а тому суд їх не оцінює.

Відтак, суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення у період з 01.01.2008 по 31.12.2015 із застосуванням базового місця січня 2008 року.

Із пояснень відповідача, що зазначені у відзиві, суд встановив, що у період з 01.01.2008 по 31.12.2015 відповідач нарахував та виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення відповідно до чинних нормативно-правових актів, із застосуванням січня 2008 року як базового місяця для нарахування індексації.

З огляду на наведені вище міркування, суд вважає, що відповідач неправильно провів індексацію грошового забезпечення позивача, оскільки застосував для розрахунків січень 2008 року, як базовий місяць для нарахування індексації, хоча такий має застосовуватись з 01.01.2016.

З огляду на те, що з 01.01.2008 по 01.01.2016 відповідач нараховував позивачу індексацію грошового забезпечення не у спосіб встановлений законодавством (застосовуючи базовий місяць, який не належало застосовувати) суд вважає, що такі дії відповідача необхідно визнати протиправними та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 31.12.2015 із врахуванням висновків суду, викладених у цій справі.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 28.02.2018, з урахуванням базового місяця січня 2008 року, суд зазначає, що відповідач не здійснював індексацію грошового забезпечення позивача за спірний період, оскільки вважав, що через відсутність відповідного фінансування позивач не має права на виплату індексації грошового забезпечення.

Зважаючи на наведені вище норми права та викладені висновки, суд встановив, що відповідач порушив права позивача, не нарахувавши індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Таким чином, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо не нарахування та не виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно.

Порядок визначення базового місяця для проведення індексації доходів, визначається нормами чинного законодавства.

Відповідно до положень пунктів 2, 5 Порядку № 1078, для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.

Суд встановив, що відповідач не застосовував Порядок № 1078 у спірних правовідносинах, оскільки порушив права позивача до виникнення необхідності застосування цього порядку.

Таким чином, суд не має підстав стверджувати, що, визначаючи базовий місяць для проведення індексації доходів позивача, відповідач порушить вимоги Порядку № 1078.

Суд зауважує, що відповідач не наділений повноваженнями діяти на свій розсуд, обираючи інший місяць місяцем зміни грошового доходу, ніж той, у якому востаннє відбулося підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займав позивач, а, відтак, повноваження відповідача стосовно визначення місяця підвищення доходу позивача, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно, не є дискреційними.

Однак, суд не наділений повноваженнями нараховувати індексацію грошового забезпечення замість відповідача.

Так, суд вважає, що законодавством чітко визначена процедура дій, якої має дотримуватися відповідач. Бездіяльність не звільняє відповідача від необхідності діяти у відповідності з законом, а, відтак, не потребує судового втручання у вигляді вказівки на потребу застосування існуючих законодавчих норм.

Вказаний висновок дає суду підстави для відмови у задоволенні позову в частині врахування січня 2008 року, як місяця підвищення доходу під час індексації грошового забезпечення позивача, за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу у повному обсязі індексації грошового забезпечення у період з 01.03.2018 по 22.04.2020, із застосуванням місяця підвищення доходу березня 2018 року; та зобов`язання вчинити відповідні дії, відповідно до абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2018 № 1078.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, "поточної" та "індексації-різниці". Суми цих індексацій можуть нараховуватися і одночасно, і окремо одна від одної.

Щодо "поточної" індексації, то право особи на її отримання виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01 січня 2016 року встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац 2 пункту 1-1, абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078). Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац 2, 5 пункт 4 Порядку № 1078).

Щодо "фіксованої" суми індексації, то слід зазначити, що вказаний термін фігурував у Додатку 4 до Порядку № 1078 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13 червня 2012 року № 526, де були наведені приклади обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації. Проте, Постановою Уряду № 1013 від 09.12.2015 цей Додаток був викладений у новій редакції з 01.12.2015 у ньому, як і в цілому Порядку № 1078, поняття фіксованої суми індексації не згадується.

Між тим, з 01.12.2015 в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 по суті йде мова про поняття індексації - різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.

Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку № 1078 у редакціях, які застосовувалися з 01.12.2015 до 01.04.2021, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не) нараховується, а саме:

сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);

сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).

Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації - різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.

Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає суду підстави для висновку, що нарахування й виплата індексації - різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковим для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Ураховуючи, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації - різниці, які встановлені абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, Суд дійшов висновку, що повноваження відповідача щодо виплати цієї суми не є дискреційними.

Зважаючи на те, що 01.03.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку № 1078, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу ОСОБА_1 , за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.

Системний і цільовий способи тлумачення абзаців 3, 4 Порядку №1078 дають суду підстави для висновку, що у березні 2018 року, як місяці підвищення доходу ОСОБА_1 , відповідачу належало вирішити питання, чи має останній право на отримання індексації - різниці, а якщо так, то у якій сумі.

Такий правовий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21 (з урахуванням ухвали від 30.03.2023 про виправлення описки) та від 29.02.2023 у справі № 380/5493/21 з подібними правовідносинами, яку в аспекті порушеного у касаційній скарзі питання суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин.

Суд встановив, що відповідно до наявних у матеріалах справи відомостей нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з січня 2008 року по лютий 2020 року, індексація грошового забезпечення позивача за період з 01.03.2018 по грудень 2019 року не провадилась у зв`язку з тим, що величина індексу споживчих цін не перевищувала поріг індексації в розмірі 103%.

Також, суд встановив, що індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з квітня 2018 року, перевищив поріг індексації у жовтні 2018 року, був опублікований Держстатом у листопаді 2018 року, тому з грудня 2018 року у позивача з`явилося право на індексацію.

Враховуючи те, що протягом 2018 року відповідач індексацію позивачу не виплачував, суд вважає, що вказані дії відповідача необхідно визнати протиправними та зобов`язати відповідача виконати відповідний обов`язок.

Одночасно суд зауважує, що з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078, позивач має право на отримання суми індексації - різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

Суд встановив, що відповідач не нараховував і не виплачував позивачу індексацію-різницю за період з 01.03.2018 до 22.04.2020 (дати звільнення) та не вирішував питання щодо наявності у позивача права не цей вид індексації за спірний період.

Так, суд зауважує, позивач просить суд нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 22.04.2020 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 січня 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 22.04.2020 березня 2018 року, відповідно до абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2018 року № 1078.

Тобто, для виплати індексації за періоди з 01.01.2016 по 28.02.2018 січня 2008 року, та з 01.03.2018 по 22.04.2020 (одного спірного 01.01.2016 по 22.04.2020) позивач визначив єдину підставу - абзац 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2018 року № 1078.

Вищевказане свідчить про те, що позивач вважає, що його права порушені невиплатою "поточної" індексації, оскільки виплата "фіксованої" суми індексації здійснюється на підставі абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Постанови № 1078. Крім того, виплата "фіксованої" індексації можлива з 01.03.2018, а позивач не розділяє (не змінює) підстави нарахування індексації протягом періоду з 01.01.2016 по 22.04.2020.

Крім того, у позовній заяві позивач не зазначив обсяг обставин, які належить з`ясувати для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078.

Так, позивач зобов`язаний був вказати:

- розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року;

- суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року;

- чи перевищує розмір підвищення доходу суму можливої індексації;

Вказаних обставин позивач не зазначав, внаслідок чого суд вважає, що позивач не довів наявність права на отримання індексації різниці.

За наведених обставин суд вважає, що необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу "фіксовану" суму індексації, на підставі абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Постанови № 1078 у період з 01.03.2018 по 22.04.2020.

Оскільки суд встановив, що у період з 01.03.2018 по 22.04.2020 позивач не вірно розраховував розмір індексації позивача, однак суд обмежений позовними вимогами, то суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача провести позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 22.04.2020 з урахуванням висновків суду.

При цьому, суд не знаходить правових підстав для зобов`язання відповідача застосовувати при проведенні індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.03.2018 по 22.04.2020 конкретний базовий місяць, оскільки вказані повноваження є дискреційними повноваженнями відповідача.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом:

визнання протиправними дій відповідача щодо не нарахування та не виплати в повному розмірі позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 22.04.2020.

зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу в повному розмірі індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 22.04.2020, з урахуванням виплачених сум та висновків суду у цій справі.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення позивача за спірні періоди із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, суд враховує таке.

Так, 31.05.2017 Кабінет Міністрів України посилив соціальний захист військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового та начальницького складу, які звільняються зі служби, а також членів їх сімей та вніс зміни до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2017 № 375 "Про внесення змін до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових нагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу", грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового та начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам звільненим зі служби, для відшкодування утриманих сум ПДФО з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Таким чином, суд не погоджується з позивачем, що нарахування та виплату індексації грошового забезпечення слід здійснювати з урахуванням приписів пункту 2 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, оскільки суми ПДФО з спірної індексації грошового забезпечення позивача на час розгляду справи ще не утримано.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати, суд враховує таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За змістом ст. 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до ст. 3 цього ж Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі ст. 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що у разі несвоєчасної виплати грошового забезпечення, повинна бути виплачена компенсація втрат доходу відповідно до діючого законодавства. При цьому, відповідач на виконання цього рішення ще не здійснив нарахування та виплати індексації грошового забезпечення.

Суд зазначає, що компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуде в момент отримання доходу.

Таким чином, оскільки відповідач не здійснив виплату сум індексації грошового забезпечення на виконання цього рішення, то відсутні підстави для застосування правових наслідків у випадку затримання строків виплати грошових доходів.

З огляду на викладене, суд відмовляє позивачу у задоволенні цієї вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат суд не здійснює, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області (79008, вул. Підвальна, буд. 6, м. Львів; ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) у повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 22.04.2020.

Зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області (79008, вул. Підвальна, буд. 6, м. Львів; ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) у повному розмірі індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 22.04.2020, з урахуванням виплачених сум та висновків суду у цій справі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

СуддяКисильова Ольга Йосипівна