Справа № 600/6954/23-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2024-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року м. Чернівці Справа № 600/6954/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди на період дії воєнного стану, передбаченої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 30 000 гривень за липень 2022 року пропорційно в розрахунку на місяць;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду на період дії воєнного стану, передбачену п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 30 000 гривень за липень 2022 року пропорційно в розрахунку на місяць;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно п. 1 положення постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000 грн за квітень 2022 року пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000 грн за квітень 2022 року пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів з урахуванням раніше виплачених сум.

Позов обґрунтовано тим, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України та у квітні 2022 року брав безпосередню участь в обороні Києва (виконував бойові завдання на підставі бойових наказів (розпоряджень) з охорони та оборони об`єктів критичної інфраструктури). Однак позивачу за вказаний період не виплачено додаткову винагороду збільшену до 100000 гривень, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького кладу, поліцейським та їхнім сім`ям під час дії воєнного стану». Також позивач вказує, що йому протиправно не було нараховано та не виплачено додаткову винагороду у розмірі 30000 грн, у відповідності до згаданої постанови Кабінету Міністрів України за липень 2022 року. Позивач вважає, що позбавлення його встановлених раніше виплат є незаконним. Також просив суд взяти до уваги і те, що відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», в редакції чинній на час спірного періоду, відповідно до пункту 2.10 м. Київ, вся територія міста Києва з 24.02.2022 по 30.04.2022 належала до території активних бойових дій.

Ухвалою суду від 30 жовтня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання заяв по суті справи; витребувано у відповідача всі документи, що стосуються спірних правовідносин.

Ухвалою суду від 03 листопада 2023 року клопотання військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про залишення позову без руху задоволено. Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання цієї ухвали шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом та доказів поважності причин його пропуску.

Ухвалою суду від 13 листопада 2023 року заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду задоволено. Визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з цим позовом та продовжити розгляд цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, заперечуючи проти позову, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що до спірних правовідносин слід застосовувати ту редакцію Постанови №168, яка діяла під час проходження позивачем військової служби, пункт 1 якої передбачає, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Відповідач зауважує, що виплата винагороди здійснюється тільки у період дії воєнного стану та залежить від певних умов, безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час безпосереднього перебування в районах у період здійснення зазначених заходів, а її розмір залежить від днів участі у таких діях та заходах. Водночас, службово-бойове завдання з охорони та оборони об`єкта, яке виконував позивач у квітні 2022 року, відсутнє у переліку бойових дій або заходах, за які виплачується додаткова винагорода до 100000 грн, визначених пунктом 1 Порядку підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпечення здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій, затвердженого наказом Командувача Національної гвардії України «Про окремі питання виплат військовослужбовцям Національної гвардії України» від 29 березня 2022 року №89. Щодо позовної вимоги про стягнення додаткової грошової винагороди у розмірі 30000 грн за липень 2022 року, відповідач вказує, що постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2022 року (справа 3359/3453/22) визнано винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 172-20 КУпАП. Поряд з цим, відповідно до Інструкції з виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, яка затверджена наказом командувача Національної гвардії України від 29 березня 2022 року №89, до наказу про виплату додаткової винагороди також не включаються військовослужбовці щодо яких складено матеріали про військові адміністративні правопорушення за увесь місяць в якому, вчинені такі дії. За червень 2022 року позивачу було нараховано та виплачено у липні 2022 року додаткова грошова винагорода у розмірі 30000 грн. 02 серпня 2022 року позивач подав рапорт, в якому просив дати вказівку начальнику фінансового відділення утримувати з нього зайво нараховане грошове забезпечення у розмірі 29550 під час нарахування та виплати йому грошового забезпечення (винагороди) у серпні та вересні 2022 року. Згідно з розрахункового листа за серпень 2022 року в цьому місяці було утримано 30000 грн за червень 2022 року. Підстава такого утримання вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьої статті 172-20 КУпАП, та відповідний рапорт останнього. Відповідач просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Правом подати відповідь на відзив позивач не скористався.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року повторно витребувано у військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України належним чином засвідчені копії документів, які стосуються спірних правовідносин (зокрема, документи, які стосуються нарахування та виплати або невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди у розмірі до 30000 грн за липень 2022 року та додаткової грошової винагороди у розмірі до 100000 грн за квітень 2022 року).

У встановлений судом строк вимоги ухвали суду від 15 березня 2024 року виконано.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року клопотання військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про залишення позовної заяви без розгляду у цій справі повернуто заявнику без розгляду.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши повідомлені обставини, які є достатніми для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно витягу з наказу командира 27 бригади Національної гвардії України №39 від 26.02.2022 року ОСОБА_1 призвано на військову службу, зараховано в списки особового складу військової частини та на всі види забезпечення та призначено на посаду помічника гранатометника 1 відділення 5 стрілецького взводу 12 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону з 26 лютого 2022 року.

Відповідно до довідки про доходи №397 позивачу нараховувалася додаткова винагорода у розмірі 30000,00 грн у червні 2022 року, липні 2022 року, вересні 2022 року, жовтні 2022 року, листопаді 2022 року.

З витягів з наказу командира 27 бригади Національної гвардії України №80 від 07.04.2022 року, № 81 від 08.04.2022 року. №82 від 09.04.2022 року, від 83 від 10.04.2022 року, №84 від 11.04.2022 року, №86 від 12.04.2022 року, № 87 від 13.04.2022 року вбачається, що позивача відряджено для виконання службово-бойового завдання з охорони та оборони заводу ім.Антонова в м. Києві з 08 год. 00 хв. 07 квітня до 08 год. 00 хв. 08 квітня 2022 року, з 08 год. 00 хв. 08 квітня до 08 год. 00 хв. 09 квітня 2022 року, з 08 год. 00 хв. 09 квітня до 08 год. 00 хв. 20 квітня 2022 року, з 08 год. 00 хв. 10 квітня до 08 год. 00 хв. 11 квітня 2022 року, з 11 год. 00 хв. 07 квітня до 08 год. 00 хв. 12 квітня 2022 року, з 08 год. 00 хв. 12 квітня до 08 год. 00 хв. 13 квітня 2022 року, з 8 год. 00 хв. 13 квітня до 08 год. 00 хв. 14 квітня 2022 року.

У названих наказах підставою для видачі таких зазначено бойове розпорядження від 13.03.2023 №11 дск, шифрограма від 02.3.2022 №1/1/2-483дск-Е.

Виконання ОСОБА_1 службово-бойового завдання з охорони та оборони ДП Антонов в період з 08.04.2022 по 29.04.2022 підтверджується також довідкою №150 від 29 березня 2024 року, виданою військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Як вбачається з розрахункового листа за липень 2022 року, ОСОБА_1 у липні 2022 року було нараховано та виплачено додаткову грошову винагороду у розмірі 30000,00 грн за червень 2022 року.

Водночас згідно розрахункового листа за серпень 2022 року ОСОБА_1 у серпні 2022 року було нараховано та виплачено додаткову винагороду у розмірі 30000,00 грн за липень 2022 року, при цьому утримано додаткову винагороду у розмірі 30000,00 грн за червень 2022 року.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2022 року у справі №359/3453/22, яка набрала законною силою 28 червня 2022 року, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 215 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3655 грн 00 коп.

В матеріалах справи наявний рапорт ОСОБА_1 від 02.08.2022 року, в якому останній просив дати вказівку начальнику фінансового відділення утримати з нього зайво нараховане грошове забезпечення у розмірі 29550 грн під час нарахування та виплати йому грошового забезпечення (винагороди) у серпні та вересні 2022 року.

Як слідує зі змісту позову та доданих до нього матеріалів, представник позивача звертався до відповідача із адвокатським запитом щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди у збільшеному розмірі до 100000,00 грн за квітень 2022 року та у розмірі 30000,00 грн за липень 2022 року.

Листом № 1/66/42763-М-77Аз від 21.09.2023 року представнику позивача повідомлено, що у період з 26.02.2022 року по 30.06.2022 ОСОБА_1 залучався до виконання службово-бойових завдань з охорони та оборони важливих державних об`єктів, які перебувають в межах Київської області. При цьому у військовій частині відсутні відомості про безпосереднє залучення ОСОБА_1 до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення, заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

За таких обставин, вважаючи протиправні дії відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100000,00 грн за квітень 2022 року та додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн за липень 2022 року, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року №05-рп/2002, посилаючись на своє ж Рішення від 6 липня 1999 року №8-рп/99, зауважив, що служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Частина п`ята статті 17 Конституції України покладає на державу обов`язки щодо соціального захисту не тільки таких громадян, а й членів їхніх сімей. Конституційний Суд України вважає, що ці положення поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово-Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 листопада 1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з пунктами другим-третім статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзаци перший, другий пункту 4 статті 9 Закону №2011-XII).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Пунктами 2 та 4 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", визначено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Кабінету Міністрів України невідкладно: 1) ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні; 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

В подальшому Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023, №734/2023 від 06.11.2023, № 49/2024 від 05.02.2024 строк дії воєнного часу продовжувався.

Відповідно до статті 1 Закону України від 12.05.2015 №389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" (далі - Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 16 Закону №389-VIII передбачено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №168.

Відповідно до пункту 1 Постанови №168 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.2022 №1146 «Про внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168», яка застосовувалася у період з 02.04.2022 по 08.07.2022) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Отже, виплата додаткової винагороди в розмірі до 30000,00 грн гарантована всім військовослужбовцям Національної гвардії України на період дії воєнного стану, а виплата додаткової винагороди до 100000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць здійснюється тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби).

І саме до повноважень керівництва відповідних міністерств та державних органів віднесено визначення технічних питань, що необхідні для здійсненні додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн та у збільшеному розмірі, в межах, що не перевищують 100000 грн.

З метою врегулювання порядку і умов виплати згаданої додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, командувачем Національної гвардії України 29.03.2022 прийнято наказ №89, яким затверджено Інструкцію з виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України та Порядок підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у постанові від 22.11.2023 у справі №520/690/23 в частині вирішення питання щодо застосування норм Інструкції з виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України та Порядку підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій, затверджених наказом командувача Національної гвардії від 29.03.2022 року №89, вказав таке:

«За частиною першою статті 7 Закону України від 13 березня 2014 року N 876-VII "Про Національну гвардію" (далі - Закон №876-VII) безпосереднє військове керівництво Національної гвардії України здійснює командувач Національної гвардії України, який одночасно є начальником головного органу військового управління Національної гвардії України.

Безпосереднє військове керівництво Національної гвардії України - це діяльність, спрямована на здійснення заходів щодо розвитку Національної гвардії України, її технічного оснащення, підготовки та всебічного забезпечення, визначення основ її застосування, а також управління нею під час виконання службово-бойових завдань.

Відповідно до пункту 10 Положення про головний орган військового управління Національної гвардії України, затвердженого Указом Президента України від 28 березня 2014 року №346/2014 "Питання головного органу військового управління Національної гвардії України" командувач Національної гвардії України у межах повноважень видає накази, директиви, розпорядження та доручення, організовує і контролює їх виконання.

Назване Положення не передбачає оприлюднення цих актів, зокрема і як умову, з якою пов`язується їхня чинність.

Аналізуючи написані положення пункту 2-1 Постанови №168 у зіставленні з Наказом №89 через призму того, чи правомірним (дозволеним, правним, легітимним) є застосування положень Інструкції №89 та Порядку №89 для визначення/підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів (як умови для виплати додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови №168, у розмірі до 100000,00 грн. колегія суддів дійшла висновку, що це застосування має як юридичне підґрунтя, так і раціональне пояснення.

Командувач Національної гвардії України відповідальний за очолюване ним військове формування і Наказ №89, який він видав в умовах дії воєнного стану на виконання указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 і №69 та Постанови №168, має правну основу.

Приписи пункту 1 Постанови N 168 пов`язують виплату військовослужбовцям додаткової винагороди у [збільшеному] розмірі до 100000,00 грн з безпосередньою участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Колегія суддів гадає, що текстуальний виклад цієї частини пункту 1 Постанови №168 (щодо умов для виплати військовослужбовцям додаткової винагороди у [збільшеному] розмірі до 100000,00 грн. має широкий зміст, що за певних умов могло б спричиняти неоднакове її розуміння та застосування, наслідком чого може бути необґрунтована невиплата військовослужбовцю додаткової винагороди або, навпаки, виплата за відсутності для цього підстав.

Для належного виконання пункту 1 Постанови №168 і виплати додаткової винагороди військовослужбовцям з урахуванням їхньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, командувач Національної гвардії України своїм наказом затвердив не тільки Інструкцію №89, але також Порядок №89, у якому, серед іншого, написано, що треба розуміти під терміном "безпосередня участь військовослужбовця Національної гвардії України у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів" (далі також - бойові дії або заходи).

З погляду колегії суддів, командувач Національної гвардії України, який здійснює безпосереднє військове керівництво Національною гвардією України, організовує виконання покладених на неї завдань і функцій, затверджує кошториси, плани використання бюджетних коштів, штатні розписи територіальних управлінь Національної гвардії України, з`єднань, військових частин (підрозділів), своїм Наказом №89 затвердив акти, якими мало б керуватися командування військових частин для належного підтвердження участі військовослужбовців Національної гвардії України у бойових діях і заходах, за що цим військовослужбовцям належить виплатити додаткову винагороду, що ніяким чином не звужує прав військовослужбовців на її отримання.

Пам`ятаючи також про те, що Національна гвардія України є військовим формуванням і виконує свої завдання в умовах дії воєнного стану, колегія суддів не має підстав заперечити обов`язковість дотримання вимог Наказу №89 і затверджених ним актів, які націлені головно на те, щоб розкрити/роз`яснити зміст положень пункту 1 Постанови №168 (з уваги на основні функції Національної гвардії України) і організувати порядок їх виконання/реалізації, позаяк йдеться про військовослужбовців та публічні кошти.».

Зважаючи на наведені висновки Верховного Суду, беручи до уваги і те, що командувачем Національної гвардії України 29 березня 2022 року (до виникнення спірних правовідносин і у період спірних правовідносин) прийнято наказ командувача Національної гвардії України №89, яким затверджено Інструкцію з виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України та Порядок підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій, суд приходить до висновку, що положення Інструкції з виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України (далі Інструкція №89) та Порядку підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій (далі - Порядок №890) підлягають застосуванню до спірних у цій справі правовідносин.

Щодо позовних вимог про ненарахування та не виплату позивачу додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн суд зазначає наступне.

Абзацом 4 пункту 8 Інструкції №89 передбачено, що до наказу про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, щодо яких складені матеріали про військово-адміністративні правопорушення за увесь місяць в якому вчинені такі дії.

Як встановлено судом, постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2022 року у справі №359/3453/22, яка набрала законної сили 28 червня 2022 року, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 215 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3655 грн 00 коп.

Згідно описової частини вказаного рішення суду, 06.06.2022 року близько 21 год. 00 хв. на території охоронюваного об`єкту аеропорту «Бориспіль» солдат ОСОБА_1 перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Згідно висновку КНП «БЛІЛІ» №188 від 06.06.2022 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння 1,41 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до наявних у справі пояснень ОСОБА_1 від 07 червня 2022 року, вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення такий визнав.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що власним рапортом від 02 серпня 2022 року ОСОБА_1 просив командира Військової частини НОМЕР_2 дати вказівку начальнику фінансового утримання утримати з нього зайво нарахованого грошове забезпечення у розмірі 29550 грн під час нарахування та виплати йому грошового забезпечення (винагороди) у серпні та вересні 2022 року.

Як вбачається з розрахункового листа за липень 2022 року, позивачу нараховано та виплачено додаткову винагороду у розмірі 30000,00 грн за червень 2022 року (місяць вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Водночас згідно розрахункового листа за серпень 2022 року позивачу нараховано додаткову винагороду у розмірі 30000,00 грн за липень 2022 року, однак, утримано додаткову винагороду у розмірі 30000,00 за червень 2022 року (місяць вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Таким чином, позивачу нараховано додаткову винагороду у розмірі 30000,00 за липень 2022 року, однак враховуючи притягнення позивача до адміністративної відповідальності, його рапорт та фактичне отримання позивачем додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн за червень 2022 року, тобто за той місяць, коли позивачем вчинено адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідачем правомірно утримано таку додаткову винагороду.

З огляду на викладене, правові підстави для задоволення позовних вимог щодо нарахування та виплати додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн за липень 2022 року відсутні.

Відносно позовних вимог про ненарахування та невиплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000,00 грн за квітень 2022 року, суд звертає увагу на таке.

Пунктом 1 Порядку №89 передбачено, що під безпосередньою участю військовослужбовців Національної гвардії України у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів, у зв`язку з чим виникає право на отримання додаткова винагорода у розмірі 100 000, 00 грн., слід розуміти виконання військовослужбовцем:

- бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії в районах ведення воєнних (бойових) дій, що визначаються Головнокомандувачем Збройних Сил України;

- бойових (спеціальних) завдань, згідно з бойовими розпорядженнями, із всебічного забезпечення військових частин (підрозділів) в районі ведення воєнних (бойових) дій;

- завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях України;

- бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів в разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у т. ч. поза межами районів ведення бойових дій);

- бойових завдань із знешкодження (знищення) незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), диверсійно-розвідувальних сил та інших збройних формувань агресора (у т. ч. поза межами районів ведення бойових дій);

- виконання завдань підрозділами артилерії з вогневого ураження противника;

- виконання завдань підрозділами протиповітряної оборони з ураження повітряних цілей; здійснення польотів у районах ведення воєнних дій;

- ведення повітряного бою;

- здійснення заходів з виводу сил та засобів з під удару противника (у т. ч. поза межами районів ведення бойових дій);

- виконання групами розмінування завдань з розмінування або робіт з улаштування, нарощування, утримання інженерних загороджень на визначених об`єктах, рубежах, районах та позиціях.

На виконання пункту 2 Порядку №89, для документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців Національної гвардії України у бойових діях або заходах використовуються такі документи:

- бойовий наказ (бойове розпорядження);

- журнал бойових дій, бойове донесення, книга службових нарядів та подій, що відбувалися або постова відомість під час охорони об`єкта (блокпоста, базового табору, складу ракетно-артилерійського озброєння, польового парку тощо) на який було здійснено збройний напад або довідка командира військової частини про підтвердження безпосередньої участі відряджених (прикомандированих) військовослужбовців у бойових діях або заходах;

- рапорт (донесення) командира підрозділу про участь у бойових діях або заходах під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій (виконання бойових або спеціальних завдань);

- до рапорту долучаються списки особового складу (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих (прикомандированих) підрозділів військовослужбовців), які брали участь у бойових діях або заходах, із зазначенням військового звання прізвища, ім`я та по батькові, періодів участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця;

- інші документи, які можуть підтверджувати безпосередньо участь в бойових діях або заходах.

Відповідно до пункту 4 Інструкції з виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, підставою для включення військовослужбовців до наказу про виплату додаткової винагороди, зокрема, є рапорт командира (начальника) підрозділу, що має містити інформацію про військове звання, прізвище, ім`я та по-батькові, кількість днів та дати участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця та підстави залучення цих військовослужбовців до бойових дій або заходів із зазначенням реквізитів конкретних документів, що підтверджують участь військовослужбовців у бойових діях або заходах.

Таким чином, пунктом 1 Порядку №89 визначено вичерпний перелік бойових завдань, за виконання яких військовослужбовцям Національної гвардії України виплачується передбачена постановою №168 додаткова грошова винагорода збільшена до 100000,00 грн.

Водночас як вбачається з досліджених судом з наказів командира 27 бригади Національної гвардії України №80 від 07.04.2022 року, № 81 від 08.04.2022 року. №82 від 09.04.2022 року, від 83 від 10.04.2022 року, №84 від 11.04.2022 року, №86 від 12.04.2022 року, № 87 від 13.04.2022 року, позивача відряджено для виконання службово-бойового завдання з охорони та оборони заводу ім.Антонова в м. Києві.

При цьому службово-бойове завдання з охорони та оборони об`єкта (заводу ім.Антонова в м. Києві) не є тим бойовим завданням, яке згідно пункту 1 Порядку №89 слід розуміти як безпосередня участь військовослужбовця Національної гвардії України у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, та, відповідно, за яку не передбачено виплата додаткової грошової винагороди збільшеної до 100000,00 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказує і на те, що у військовій частині відсутні відомості про безпосереднє залучення ОСОБА_1 до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення, заходів необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Позивачем у ході судового розгляду даної справи не надано суду доказів виконання ним окремих бойових завдань, передбачених пунктом 1 Порядку №89, за квітень 2022 року.

Таким чином, у військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії відсутні підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди збільшеної до 100000,00 грн за квітень 2022 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів обґрунтованість заявлених вимог. Натомість відповідачем доведено, що у спірних відносинах він діяв обґрунтовано та правомірно. Тому, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 22 квітня 2024 року.

Повне найменування учасників процесу: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ); відповідач Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя О.П. Лелюк