Справа № 120/6593/23
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 квітня 2024 р. Справа № 120/6593/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах (за списком № 1).

Позивач зазначає, що оскільки він понад 15 років працював на посаді за списком № 1, відтак має право на встановленні йому пенсії у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Однак, відповідачем позивачу призначена пільгова пенсія на загальних умовах, не дивлячись на подання всіх необхідних документів.

Позивач вказує, що на його численні звернення у 2021, 2022 та 2023 роках щодо здійснення з 13.11.2020 перерахунку раніше призначеної пенсії, як особі, який пропрацював понад 15 років на посаді гірничого майстра шахти та був зайнятий повний робочий день на підземних роботах, відповідно до статей 1 та 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", позивач отримував відмови відповідача, які мотивовані тим, що оскільки позивач працював повний робочий день з видобутку будівельних матеріалів, а не вугілля, залізної руди, кольорових руд, і рідкісних металів, марганцевих, уранових, магнієвих (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритиних руд, то пенсію позивачу призначено відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а права для призначення пенсії у розмірі 80% середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, позивач не має.

Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно з доводами якого відповідач заперечує щодо заявлених позовних вимог. Зазначає, що оскільки позивач працював повний робочий день з видобутку будівельних матеріалів, а не вугілля, залізної руди, кольорових руд, і рідкісних металів, марганцевих, уранових, магнієвих (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритних руд, то пенсію позивачу призначено відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а права для призначення пенсії у розмірі 80% середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, позивач не має.

Відтак, представник відповідача вважає, що підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.

Крім того, відповідачем подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду з цим позовом, встановленого ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства.

Позивачем подано відповідь на відзив, відповідно до якої вкотре наголошує на тому, що він має право на перерахунок пенсії у розмірі 80% середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, а відповідач в поданому відзиві не спростовує наведених доводів в обгрунтування позову.

Суд, з`ясувавши доводи сторін, викладені в поданих заявах по суті справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив, що згідно з довідкою № 104/0200-0222-13 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за віком, список № 1 з 13.11.2020 (а.с. 26).

Починаючи з грудня 2020 року позивач звертався до органів Пенсійного фонду України із заявою, в якій просив здійснити з 13.11.2020 року перерахунок раніше призначеної пенсії, як особі, яка пропрацювала понад 15 років на посаді гірничого майстра шахти та був зайнятий повний робочий день на підземних роботах, відповідно до статей 1 та 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", у розмірі 80% середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Зокрема, позивач звертався до відповідача з аналогічними заявами в лютому 2021 року, жовтні 2022 року та в січні 2023 року.

Однак, листами відповідача від 19.03.2021, 18.10.2022 та від 21.03.2023 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії відповідно до статей 1 та 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці". Свої відмови орган пенсійного забезпечення мотивував тим, що оскільки позивач працював повний робочий день з видобутку будівельних матеріалів, а не вугілля, залізної руди, кольорових руд, і рідкісних металів, марганцевих, уранових, магнієвих (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритних руд, то пенсію позивачу призначено відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а права для призначення пенсії у розмірі 80% середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, позивач не має.

Не погоджуючись з такими відмовами, вважаючи їх протиправними та такими, що порушують його право на належне пенсійне забезпечення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд керується такими мотивами.

Відповідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

За змістом абзацу 3 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» визначено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Отже, мінімальний розмір пенсії у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, є додатковою гарантією для шахтарів, які працювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків за списком №1.

Виходячи з положень наведеної норми, до кола працівників, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та встановлені пільги, належать тільки працівники, зазначені у списку №1, які були зайняті на підземних роботах повний робочий день.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 січня 2020 року у справі №640/4469/17.

Крім того, Верховний Суд у справах №345/4616/16 (постанова від 20.11.2018), №345/4570/16-а (постанова від 06.02.2019), №345/4462/16-а (постанова від 05.12.2019), №345/3954/16-а (постанова від 11.07.2019), 345/2562/17 (постанова від 29.12.2021) та інших дійшов висновку про те, що статтю 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» слід розглядати у нерозривному зв`язку зі Списком №1 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах із шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота у яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах.

Як встановлено з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, пільговий стаж позивача за списком №1 складає 21 рік 05 місяців (із 01.04.1991 по 12.06.2012).

Враховуючи, що позивач має стаж на підземних роботах 21 рік 05 місяців, то він набув необхідного стажу на підземних роботах, що дає право на призначення пенсії у розмірі, передбаченому статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Крім того, відповідно до довідки сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлено, що позивач дійсно працював на посаді "гірничий майстер", зайнятий повний робочий день на підземних роботах з 01.04.1991 по 12.06.2012. Посада "гірничий майстер шахти" передбачена списком № 1 розділу 1 підрозділу 1 код КП 1а Постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 р. № 36. Як підстава видачі довідки вказано: книги по заробітній платі з 1991 по 2012 р., журнал виробничого інструктажу по охороні праці з 1991 по 2012 р.; книга наказів директора СТОВ "Колос" з 2000 по 2012 р. Додаткові відомості: накази про результати атестації робочих місць за умовами праці від 15.03.1993 № 3 (проведено вперше), 17.07.2001р. № 79, наказ від 07.08.2006 р. № 262 (а.с. 27).

Згідно з довідками, виданими СТОВ " Колос" від 07.07.2019 №730, від 11.10.2019 №832, від 12.02.2020 №219, позивач працював в СТОВ " Колос " с. Хоменки в шахті "Рекеченська" з 01 квітня 1991 року по 12 червня 2012 року на посаді гірничий майстер та був зайнятий повний робочий день на підземних роботах ( а.с. 24 - 26 ).

Беручи до уваги наведене, на позивача розповсюджуються приписи ст. 8 Закону №345-VI та, як наслідок, приписи абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV.

Аналогічний правовий висновок наведений в постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2021 у справі № 240/1345/21.

При цьому, суд наголошує, що відповідачем в спірних правовідносинах помилково трактуються положення статті 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», як такі, що дія цього Закону поширюється лише на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди.

Суд зазначає, що приписи статті 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», свідчать про те, що норми вказаного Закону, який спрямований на підвищення престижності шахтарської праці, поширюються також на інші категорії працівників, зокрема працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі).

Враховуючи встановлені судом обставини та наведене правове регулювання спірних правовідносин, є протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у здійсненні нарахування та виплати пенсії відповідно до ст. 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", у розмірі 80% середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Розглядаючи дану справу та приймаючи рішення в справі по суті заявлених позовних вимог суд також враховує та керується таким.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд встановив, що позивач має право на перерахунок призначеної пільгової пенсії за списком № 1 згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV та ст. 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", і це право гарантовано йому нормами чинного законодавства, однак протягом тривалого часу відповідачем такий перерахунок пенсії позивача, всупереч його численним зверненням, не здійснено. При цьому суд наголошує, що всі необхідні документи для призначення позивачу пенсії у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, наявні в пенсійній справі позивача, оскільки були надані ще першочергово при зверненні 03.11.2020 року за призначенням пенсії за віком за Списком №1.

Відтак, оскільки право позивача на призначення пільгової пенсії за віком за списком №1, відповідно до ст. 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, порушено з моменту призначення пенсії, і вказане порушення не усунуто відповідачем не дивлячись не неодноразові звернення позивача, то, виходячи з встановлених обставин справи, з метою захисту та відновлення порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити перерахунок призначеної позивачу пенсії з 13.11.2020 року відповідно до ст. 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та здійснити виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, суд доходить висновку, що з вище наведених мотивів та підстав позовні вимоги підлягають задоволенню.

В той же час, вирішуючи клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд зазначає наступне.

Відповідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачу пенсія на пільгових умовах за списком № 1 призначена 13.11.2020 року, а із заявами про перерахунок пенсії з урахуванням абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV та ст. 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" позивач почав звертатись ще у грудні 2020 року.

Так, відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві позивачу роз`яснено у відсутності можливості виконати його прохання щодо перерахунку призначеної пільгової пенсії за списком № 1 абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV, оскільки останній не перебуває на обліку у вказаному територіальному органі пенсійного забезпечення та рекомендовано звернутись до іншого територіального органу пенсійного забезпечення за місцем обліку позивача.

У лютому 2021 році позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити з 13.11.2020 року перерахунок раніше призначеної пенсії, як особі, яка пропрацювала понад 15 років на посаді гірничого майстра шахти та був зайнятий повний робочий день на підземних роботах відповідно до статей 1 та 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці".

Крім того, з аналогічними заявами позивач звертався до відповідача в жовтні 2022 року та в січні 2023 року.

Однак, листами відповідача від 19.03.2021, 18.10.2022 та від 21.03.2023 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії відповідно до статей 1 та 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці". Свої відмови орган пенсійного забезпечення мотивував тим, що оскільки позивач працював повний робочий день з видобутку будівельних матеріалів, а не вугілля, залізної руди, кольорових руд, і рідкісних металів, марганцевих, уранових, магнієвих (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритних руд, то пенсію позивачу призначено відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а права для призначення пенсії у розмірі 80% середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, позивач не має.

Таким чином, позивачем, сподіваючись на добросовісність органу пенсійного забезпечення, неодноразово вживались заходи врегулювання даного спору з відповідачем в досудовому порядку, однак Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно надавало протиправні відмови у здійсненні перерахунку пенсії позивача.

Отже, враховуючи те, що позивач має право на перерахунок призначеної пільгової пенсії за списком № згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV та ст. 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", і це право гарантовано йому нормами чинного законодавства, однак протягом тривалого часу відповідачем такий перерахунок пенсії позивача, всупереч його численним зверненням, не здійснено, суд доходить висновку про необґрунтованість клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

При цьому, посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 340/1019/19 є безпідставними, оскільки спір у вказаній справі стосується стягнення з особи на користь Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного витрат, пов`язаних з утриманням у зазначеному закладі вищої освіти. Тобто позивачем є суб"єкт владних повноважень і спір стосується проходження публічної служби.

В той же час спірні правовідносини в цій справі виникли внаслідок порушення суб"єктом владних повноважень ( органом Пенсійного фонду України ) права особи на належне пенсійне забезпечення.

Посилання відповідача на іншу постанову Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 460/2461/21, суд вважає також необгрунтованим, оскільки під час розгляду зазначеної справи судами встановлено, що з позовними вимогами про виплату недоплаченої за період з 01.07.2002 пенсії позивач звернулась до суду лише 25.03.2021, тобто майже через 19 років, при цьому дії щодо реалізації свого права ( в тому числі і звернення до органу Пенсійного фонду ) позивачка почала вчиняти через значний проміжок часу з моменту, коли отримала пенсію у меншому, на її думку розмірі.

В даному ж випадку, позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права на належне пенсійне забезпечення відразу ж після отримання призначеної пенсії в заниженому розмірі.

Відтак вказані рішення Верховного Суду не є релевантними джерелами у правозастосуванні до спірних правовідносин.

Таким чином, суд зазначає, що звернення позивача до відповідача відразу після отримання призначеної пенсії в заниженому розмірі та подальші неодноразові звернення, про що зазначено судом вище, не свідчать про триваючу пасивну поведінку особи, а навпаки вказують на бажання позивача вирішити питання свого пенсійного забезпечення у найпростіший спосіб, шляхом звернення безпосередньо до органу пенсійного фонду та врегулювати спір в позасудовому порядку. Проте, вперте небажання відповідача здійснити належний перерахунок пенсії позивача змусили його врешті - решт звернутися до суду з відповідним позовом.

Відтак, суд вважає, що строк звернення передбачений статтею 122 КАС України позивачем пропущено з поважних причин і такий підлягає поновленню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області понесені ним судові витрати зі сплати судового збору.

Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн., суд зважає на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд зауважує, що стороною позивача не надано доказів понесення позивачем відповідних витрат на професійну правничу допомогу. Так, зазначення в позовній заяві кількості витраченого часу - 10 годин та оплати - 4000 грн не підтверджуються жодними доказами.

Суд констатує, що стороною позивача не подано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також доказів сплати позивачем відповідних коштів на користь адвоката.

При цьому суд також зауважує, що зміст наданого витягу з договору від 25.10.2022 року про надання правової допомоги не дає змоги встановити, що такий укладений саме для надання правової допомоги виключно в цій справі, в ньому не міститься чіткого визначення суми винагороди ( фіксованої) та порядку проведення розрахунків, а в п. 4.1 зазначено, що винагорода оплачується за додатковою домовленістю ( а.с. 29).

Підсумовуючи, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про понесення ним заявлених витрат на надання правничої допомоги.

Відтак, у стягненні з відповідача на користь позивача 4000 грн у відшкодування витрат на надання правничої допомоги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати пенсії за віком ОСОБА_1 в розмірі 80 % середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити починаючи з 13.11.2020 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком у розмірі 80 % середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21100, ).

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна