Справа № 490/4465/18
Суддя: Бульба Н.О.
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2024 р. № 490/4465/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Бульби Н.О. з секретарем судового засідання Швачкою І.В., за участю представників сторін:

позивач - Рябчиков П.С.,

від позивача - Панченко С.В., адвокат,

від відповідача - Хоменко О.В., на підставі довіреності,

від відповідача - Лов`як С.С., на підставі довіреності,

розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачів«Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Миколаївського морського порту, пр-т Перемоги, 14, м. Київ, 01135, вул. Заводська, 23, м. Миколаїв, 54020, Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, просп. Берестейський, 14, кімната 805, м. Київ, 01135,

треті особиДержавна служба України з безпеки на транспорті, вул. Антоновича, 51, м. Київ, 03150, пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135,

провизнання протиправним та скасування наказу від 02.05.2018 № 32-0,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до «Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Миколаївського морського порту, Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, 3 особа - Державна служба України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування наказу від 02.05.2018 № 32-0; поновлення на посаді; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03.05.2018.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.12.2018, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 12.04.2019, позов задоволено, серед іншого, визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства інфраструктури України від 02.05.2018 № 32-О, яким припинено повноваження ОСОБА_1 на посаді капітана морського порту Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» та звільнено його відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України. Поновлено позивача на посаді капітана морського порту Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України». Стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» в особі його Миколаївської філії на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 521 152,17 грн без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших загальнообов`язкових платежів.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 14.09.2021 касаційні скарги Міністерства інфраструктури України, ДП «Адміністрація морських портів України» частково задоволені, скасовані рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2018 року та постанова Миколаївського апеляційного суду від 12.04.2019, а провадження у справі закрите.

Закриваючи провадження у справі, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що на спори з приводу проходження особою служби на посаді капітана морського порту, які виникли в період до 14.05.2019, коли посада капітана морського порту ще не була віднесена до посад державної служби, а сама діяльність капітана морського порту - до державної служби, але вже мала характер публічної служби, поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Ухвалою Верховного Суду від 11.01.2022 справу № 490/4465/18 вирішено передати для продовження розгляду до Миколаївського окружного адміністративного суду.

08.12.2023 на підставі автоматизованого розподілу справ між суддями справу №490/4465/18 передано на розгляд судді Бульби Н.О.

Ухвалою суду від 14.12.2023 прийнято справу № 490/4465/18 до свого провадження та призначено розгляд за правилами загального позовного провадження.

Відповідачі надали до суду відзиви на позов.

У відзиві на позов Мінінфраструктури не погоджується з твердженнями, викладеними позивачем у позові, вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Як вказує у відзиві відповідач, підставою для звільнення ОСОБА_1 стало подання Державної служби України з безпеки на транспорті № 437/03/14-18, подане 19.02.2018 за результатами перевірки діяльності Миколаївської філії ДП «АМПУ», проведеної згідно з наказом Мінінфраструктури від 20.11.2017 № 321-Г «Про проведення перевірки державного підприємства «Адміністрація морських портів України». При цьому, під час такої перевірки було встановлено чисельні порушення вимог діючого законодавства, зокрема і такі, що можуть спричинити загрозу безпеці мореплавства в акваторії порту. На підставі вказаного подання, керуючись нормами статті 77 КТМ, пункту 1.2. розділу 1 Положення № 190, наказом Мінінфраструктури від 02.05.2018 № 32-О «Про капітана морського порту Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Миколаївського морського порту) припинено повноваження позивача, звільнивши його 02.05.2018 відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП).

Відповідач вважає, що припинення наказом Мінінфраструктури від 02.05.2018 № 32-О повноважень та процедура звільнення позивача з посади відбулись у межах повноважень та відповідно до вимог, у порядок та спосіб, визначені чинним на той час законодавством, враховуючи що відсутні будь-які порушення трудових прав позивача при такому звільненні.

Відповідач-Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав того, що капітан морського порту є посадовою особу, яка призначається на посаду центральним органом виконавчої влади. Виходячи з наведеного, при дослідженні законності звільнення по даній справі важливими обставинами, що мають значення є:

1) Капітан морського порту в розумінні Закону є посадовою особою;

2) Рішення виконавчого органу про припинення повноважень капітана морського порту викладено у наказі Міністерства інфраструктури України №32-О від 02.05.2018 «Про капітана морського порту Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України».

Також просить суд врахувати при розгляді справи по суті окрему думку судді Великої Палати Верховного Суду Пророка В. В. по справі № 490/4465/18 (провадження № 14-30 цс 21).

Від третьої особи до суду надійшли письмові пояснення по суті справи, в яких зазначено, що наказом Міністерства інфраструктури України від 25.09.2019 №1-Ос позивача було поновлено на посаді у межах примусового виконання рішення у справі, тому позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. Просить участь справи здійснювати за відсутності представника.

18.01.2024 від представника позивача надійшло клопотання про уточнення позовних вимог. Позивач просить суд визнати незаконним (протиправним) та скасувати Наказ Міністерства інфраструктури України № 32-О від 02 травня 2018 року. Позовні вимоги про поновлення Позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без розгляду.

Окрім того, представник позивача надав до суду письмові заперечення на відзиви відповідачів. Позовні вимоги підтримує з підстав, викладених у позовній заяві та зазначає, що припинення повноважень має відбуватися відповідно до вимог чинного законодавства та передувати звільненню, таким чином поняття «припинення повноважень» не є тотожнім поняттю «звільнення» та поняттю «розірвання трудового договору». Посилається на висновки, зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 вересня 2019 року у справі № 921/36/18 (провадження № 12-293гс18) де, зокрема, зазначено, що припинення повноважень керівника або іншого члена виконавчого органу не є порушенням його трудових прав, оскільки не обов`язково пов`язується з його звільненням. Припинення повноважень керівника або іншого члена виконавчого органу і його звільнення - це різні правові інститути.

Проте, як вбачається із змісту оскаржуваного наказу про звільнення, роботодавцем в особі Мінінфраструктури одночасно припинено повноваження позивача на роботі на посаді капітана морського порту Миколаївської філії ДП «АМПУ» та звільнено з вказаної займаної ним посади. Кодексом торгівельного мореплавства України, Законом України «Про морські порти України», Положенням про капітана морського порту та службу капітана морського порту, Положенням про Державну службу морського та річкового транспорту України не передбачено право Мінінфраструктури України на припинення повноважень капітана морського порту, як і законодавчо не встановлено підстав припинення таких повноважень. Наведеними спеціальними нормативними актами передбачено лише право Міністерства інфраструктури України на призначення капітана морського порту та його звільнення. Не встановлений порядок та випадки припинення повноважень посадової особи і нормами КЗпП України, який регулює, поміж іншим, лише порядок звільнення вказаних осіб, а не припинення їх повноважень.

Окрім того, оскаржуваний наказ про звільнення з роботи позивача містить посилання на подання третьої особи у справі Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому як на підставу пропозиції звільнення позивача, міститься посилання на результатами перевірки Миколаївської філії ДП «АМПУ» відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 20 листопада 2017 року.

Водночас, з результатами вказаної перевірки позивача не було ознайомлено, йому не пропонувалося надати пояснення з цього приводу, в зв`язку з чим, оспорюване звільнення не можна вважати дисциплінарним стягненням, тоді як і положення пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України не передбачають наявності таких підстав.

Ухвалою суду від 13.03.2023 клопотання позивача про залишення без розгляду частини позовних вимог було задоволено. Позовні вимоги ОСОБА_1 до «Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Миколаївського морського порту, Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, третя особа - Державна служба України з безпеки на транспорті, в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03 травня 2018 року по 20 грудня 2018 року - залишено без розгляду.

Ухвалою від 13.03.2024 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті на 10.04.2024.

В засіданні суду позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали з викладених у позові та відповіді на відзиви підстав та мотивів.

Представники відповідачів проти задоволення вимог заперечили, просять в задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначають, що заявлений спосіб захисту прав позивача не є ефективним, оскільки вимоги про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу були залишені без розгляду.

В засіданні суду 10.04.2024 були проголошені вступна та резолютивна частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Наказом Міністерства транспорту України від 27 травня 2004 року №436 позивача призначено капітаном Миколаївського морського торговельного порту з 28 травня 2004 року (том 1, а.с. 11).

Наказом Міністерства інфраструктури України № 32-О від 02 травня 2018 року припинено повноваження ОСОБА_1 на роботі на посаді капітана морського порту МФ ДП «Адміністрація морських портів України», звільнено його з посади на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (том 1, а.с. 14-15).

Відповідно до п. 1 наказу:

1. Припинити повноваження ОСОБА_1 на роботі на посаді капітана морського порту Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Миколаївського морського порту), звільнивши його 02 травня 2018 року відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України.

Підстава: пункт 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України, подання Голови Державної служби України з безпеки на транспорті М. Ноняка від 19 лютого 2018 року №437/03/14-18.

З вищевказаним наказом Позивач ознайомлений 03 травня 2018 року.

З текстом подання Голови Державної служби України з безпеки на транспорті від 19 лютого 2018 року № 437/03/14-18 позивача не ознайомлювали.

Копія зазначено подання міститься в матеріалах справи (том 1, а.с. 80).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного. Статтею 77 Кодексу торгівельного мореплавства України визначено, що капітан морського порту призначається на посаду і звільняється з посади центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту, за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері безпеки на морському і річковому транспорті. Капітан морського порту підпорядковується керівнику центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері безпеки на морському і річковому транспорті.

Пунктом 3 частини першої статті 13 Закону України «Про морські порти» одним із основних повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері морського і річкового транспорту, щодо портової діяльності, є призначення капітанів морського порту.

Відповідно до пункту 1.2 Положення про капітана морського порту та службу капітана морського порту, капітан морського порту призначається на посаду і звільняється з посади Міністерством інфраструктури України за поданням Укртрансбезпеки. Капітан морського порту підпорядковується Голові Укртрансбезпеки.

Підпунктом 53 пункту 4 Положення про Державну службу морського та річкового транспорту України встановлено, що Морська адміністрація, відповідно до покладених на неї завдань, готує подання Мінінфраструктури щодо призначення та звільнення капітанів морських портів.

Як підставу для прийняття оскаржуваного наказу зазначено: пункт 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України, подання Голови Державної служби України з безпеки на транспорті М. Ноняка від 19 лютого 2018 року №437/03/14-18.

Як встановлено судом, відповідно до подання Голови Державної служби України з безпеки на транспорті М. Ноняка від 19 лютого 2018 року №437/03/14-18, Державна служба України з безпеки на транспорті, беручи до уваги пропозиції комісії Мінінфраструктури України за результатами перевірки ДП «АМПУ» (Миколаївська філія) відповідно до наказу Мінінфраструктури України від 20 листопада 2017 року №321-Г «Про проведення перевірки ДП «АМПУ» (Миколаївська філія)», просить розглянути питання щодо звільнення з посади капітана морського порту Миколаївської філії ДП «АМПУ» ОСОБА_1 .

Як встановлено зі змісту оскаржуваного наказу про звільнення, роботодавцем в особі Мінінфраструктури України одночасно припинено повноваження позивача на роботі на посаді капітана морського порту Миколаївської філії ДП «АМПУ» та звільнено з вказаної посади.

Відповідно до положень Кодексу торгівельного мореплавства України, Закону України «Про морські порти», Положення про капітана морського порту та службу капітана морського порту, Положення про Державну службу морського та річкового транспорту України (в редакціях, що діяли на час виникнення спірних правовідносин) не передбачено право Мінінфраструктури України на припинення повноважень капітана морського порту. Закріплено лише право Мінінфраструктури України на призначення капітана морського порту та його звільнення.

Не встановлений порядок та випадки припинення повноважень посадової особи і нормами КЗпП України.

Таким чином, оскільки в оскаржуваному наказі про звільнення позивача зазначено про «припинення повноважень» позивача на посаді капітана морського порту, вказаний наказ не відповідає вимогам чинного законодавства.

Окрім того, оскаржуваний наказ про звільнення з роботи позивача містить посилання на подання Укртрансбезпеки. В зазначеному поданні Голови Державної служби України з безпеки на транспорті М. Ноняка від 19 лютого 2018 року №437/03/14-18 міститься посилання на результати перевірки Миколаївської філії ДП «АМПУ» відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 20.11.2017.

Додатків до цього подання матеріали справи не містять як і доказів того, що позивач був ознайомлений з результатами вказаної перевірки.

Вказані обставини не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Суд вважає також за необхідне зазначити, що вказані обставини були встановлені судом першої та апеляційної інстанції суду загальної юрисдикції.

Щодо висновків Верховного суду у даній справі, суд зазначає наступне.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 14.09.2021 стосовно порядку призначення капітана морського порту та припинення його повноважень вирішальними є приписи статті 77 КТМ України, відповідно до яких капітан морського порту призначається і звільняється з посади центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту, за поданням органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері безпеки на морському і річковому транспорті.

Відповідно до абз. другого пункту 1.1. розділу І Положення №190 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) капітан морського порту очолює службу капітана морського порту, яка входить до складу Морської адміністрації України.

Згідно з пунктом 1.2 розділу І Положення №190 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) капітан морського порту призначається на посаду і звільняється з посади Міністерством інфраструктури України за поданням Морської адміністрації. Капітан морського порту підпорядковується Голові Морської адміністрації.

Як зазначено в п. 62. Постанови ВС на час виникнення спірних правовідносин посада капітана морського порту ще не була віднесена до посад державної служби.

Велика Палата Верховного Суду визнала, що на спори з приводу проходження особою служби на посаді капітана морського порту, які виникли як до, так і після 14 травня 2019 року (дата набуття капітаном морського порту статусу державного службовця), поширюється юрисдикція адміністративних судів.

На підставі зазначеного, Велика Палата дійшла висновку, що Центральний районний суд м. Миколаєва та Миколаївський апеляційний суд не є «судом, встановленим законом» для розгляду зазначеного спору, адже спір підвідомчий судам адміністративної юрисдикції.

При цьому, як визначено в п. 71 цієї постанови, Велика Палата ВС по суті спір не розглядала.

Також в матеріалах справи є окрема думка судді ОСОБА_2 . Пророка від 14.09.2021 (складена 12.11.2021), в якій він висловився, що у даному спорі належить відмовити у задоволенні позовних вимог по суті.

Отже, Велика Палата зробила свій висновок лише щодо належної підвідомчості даного спору. Проте не розглядала вказаний спір по суті.

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положень ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, відповідачі не довели в ході судового розгляду справи, що оскаржуваний наказ прийнятий в межах та у спосіб, визначений чинним законодавством.

Посилання відповідачів на судову практику, яка скалалась після винкнення спірних правовідносин, суд не може брати до уваги при ухваленні рішення у даній справі, оскільки при розгляді справи суд використовує та застосовує норми матеріального права, що були чинними на час виникнення спірних правовідносин.

Судом під час розгляду справи має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та був чинним на момент виникнення та припинення спірних правовідносин.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, оцінивши доводи позивача з посиланням на фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Щодо розподілу судових витрат представником позивача в ході судового засідання була зроблена заява щодо того, що докази розміру витрат, які позивач сплатив, або має сплатити у зв`язку з розглядом даної справи, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до «Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Миколаївського морського порту (пр-т Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ) та Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (просп. Берестейський, 14, кімната 805, м. Київ, 01135, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Державна служба України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, 51, м. Київ, 03150, ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства інфраструктури України від 02.05.2018 № 32-О.

Апеляційна скарга на це рішення може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 19.04.2024.

Суддя Н.О. Бульба