Справа № 280/5788/23
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2024-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2024 року м.Дніпросправа № 280/5788/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Кругового О.О., Малиш Н.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2023 року у справі № 280/5788/23 (суддя Стрельнікова Н.В., справа розглянута в порядку письмового провадження, за правилами спрощеного позовного провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом про стягнення із Запорізької обласної прокуратури (далі - відповідач) на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у справі № 280/874/21 про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області, починаючи з 02.06.2021 по 08.02.2022 в розмірі 201 980,96 грн..

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2023 року адміністративний позов задоволено частково. Суд стягнув із Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.06.2021 у справі № 280/874/21 про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області, починаючи з 02.06.2021 по 08.02.2022 у розмірі 165 540, 24 грн.. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Із рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач, ним була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09.02.2022, апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора, Запорізької обласної прокуратури задоволено, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.06.2021 скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Таким чином, позивача не визнано незаконно звільненою, у зв`язку з цим відпали нормативні підстави для її поновлення на посаді, а відтак й причини для задоволення похідної від попередньої вимоги про виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді. Відповідач вважає, що неможливо одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за ст.117 КЗпП України, так і за статтею 235 цього Кодексу. Крім того, посилається на порушений позивачем строк звернення до суду.

Представник позивача подав письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача. У відзиві стверджує, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, вважає, що підстави для скасування рішення суду відсутні.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 2012 року по 05.01.2021 працювала в органах прокуратури Запорізької області, перед звільненням на підставі наказу від 24 грудня 2020 року №2480 займала посаду прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01.06.2021 у справі №280/874/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) за № 55 від 23.11.2020 про неуспішне проходження прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

- визнано протиправними та скасовано накази керівника Запорізької обласної прокуратури № 2480к від 24.12.2020 та № 18к від 05.01.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області з 05.01.2021;

- поновлено ОСОБА_1 в органах Запорізької обласної прокуратури на посаді рівнозначній посаді прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області з 06.01.2021;

- стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 06 січня 2021 року по 01 червня 2021 року в сумі 116 752,00 грн.;

- допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місць у розмірі 24 517,95 грн.;

- допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 в органах Запорізької обласної прокуратури на посаді рівнозначній посаді прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09.02.2022 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.06.2021 у справі № 280/874/21 скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із висновками суду апеляційної інстанції, викладеними у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 09.02.2022, позивач звернулась з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18.05.2022 касаційну скаргу ОСОБА_1 повернуто особі, яка її подала.

Оскільки, позивача поновлено на посаді не було, рішення суду яке підлягало негайному виконанню залишилось невиконаним, позивач звернулася до суду із вказаним позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.06.2021 у справі № 280/874/21.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченого середнього заробітку за період вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частини 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 371 КАС України, негайно виконуються постанови суду з присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Частиною 2 статті 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

За приписами положень частини 2статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з частиною 8 статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняття органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до пункту 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Відповідно частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно зі статтею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Вказана правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16 лютого 2018 року у справі №807/2713/13-а, від 27 червня 2019 року у справі №821/1678/16, від 31 липня 2019 року у справі №813/593/17, від 25 вересня 2019 року у справі №813/4668/16, від 27 листопада 2019 року у справі №802/1183/16-а, від 19 грудня 2019 року у справі №2а-7683/12/1370, від 05 лютого 2020 року у справі №815/1676/18, від 05 березня 2020 року у справі №280/360/19, від 26 листопада 2020 року у справі №500/2501/19, від 19 квітня 2021 року у справі №826/11861/17, від 24 червня 2021 року у справі №640/15058/19, від 20 липня 2021 року у справі №826/3465/18.

Затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24 вересня 2021 року у справі №640/755/19.

За приписами статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, законодавчо закріплено обов`язок боржника виконати рішення суду щодо поновлення стягувача на роботі негайно після проголошення судового рішення.

В даному випадку негайного поновлення позивача на роботі не відбулось, внаслідок чого відповідач має виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виконання рішення суду.

Щодо посилань відповідача на те, що рішення суду у справі №280/874/21 було оскаржене та в подальшому скасоване Третім апеляційним адміністративним судом, а також на те, що позивач не зверталася до відповідача із заявою про поновлення на посаді та не надавала трудову книжку, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами статті 48 КЗпП України облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

На вимогу працівника, який вперше приймається на роботу, трудова книжка оформляється роботодавцем в обов`язковому порядку не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу.

Роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі.

Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

З наведеного вбачається, що облік трудової діяльності здійснюється в електронній формі, а трудова книжка зберігається у працівника, і лише на його вимогу до неї вносяться відповідні записи. Відтак, доводи відповідача про ненадання позивачем трудової книжки не відповідають приписам статті 48 КЗпП України.

У постанові від 15 лютого 2023 року у справі №460/16522/21 Верховний Суд за аналогічних обставин виклав наступну позицію:

«У справі, яка розглядається, суди попередніх інстанцій не застосували до спірних правовідносин статтю 236 КЗпП, мотивувавши це тим, що рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 5 липня 2021 року у справі №460/6002/20 в частині поновлення позивача на роботі було скасоване постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 3 листопада 2021 року.

Слід віддати належне цьому висновку судів попередніх інстанцій, позаяк викладена мотивація причини через яку, на їхній погляд, стаття 236 КЗпП не може бути застосована у справі, має певну логіку і містить у собі раціональне зерно.

Водночас, сформований ними погляд на розв`язання указаного питання є неповним, адже не враховує того, що незастосування статті 236 КЗпП у подібних випадках здатне потурати невиконанню судових рішень.

Також подібне правозастосування сприяє негативній практиці, за якої роботодавець зволікатиме з виконанням рішення про поновлення особи на роботі допоки апеляційний суд не перегляне справу.

У цьому контексті слід зважати й на те, що інститут звернення рішення суду до негайного виконання покликаний забезпечувати швидкий і реальний захист прав працівника. Цей інститут не заперечує можливості скасування в апеляційному порядку рішення, допущеного до негайного виконання, проте на стадії апеляційного оскарження віддає перевагу інтересам працівника.

Зрештою стаття 236 КЗпП не містить у собі застереження про те, що скасування рішення про поновлення на роботі звільняє роботодавця від обов`язку оплатити працівнику вимушений прогул при затримці його виконання.

На основі цих обставин і міркувань Верховний Суд дійшов висновку, що у випадку затримки виконання рішення про поновлення на роботі факт подальшого скасування цього рішення в апеляційному порядку не позбавляє особу права на отримання середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення та, відповідно, не звільняє роботодавця від обов`язку здійснити таку виплату.

Інакше застосування статті 236 КЗпП може атакувати принцип обов`язковості судового рішення та здатне підважити процесуальний інститут звернення рішення суду до негайного виконання.»

З врахуванням зазначеної правової позиції Верховного Суду відхиляються посилання відповідача на скасування апеляційним судом рішення суду попередньої інстанції у справі №280/874/21 щодо поновлення позивача на роботі.

Крім того, у постанові від 01 серпня 2023 року по справі №640/34546/21 Верховний Суд зазначив наступне:

«Щодо твердження скаржника про те, що позивачем не подавалося жодної заяви про поновлення на посаді в Офісі Генерального прокурора, що слугувало б підтвердженням його волевиявлення продовжувати фактичну службу на відповідній посаді, Верховний Суд зазначає, що усталеною є позиція Верховного Суду про покладення на роботодавця відповідальності, передбаченої ст.236 КЗпП України, незалежно від дій чи ініціативи працівника щодо поновлення на роботі, а також незалежно від причин зволікання із виконанням судового рішення, оскільки диспозиція цієї норми трудового законодавства пов`язує виплату середнього заробітку виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі, яке підлягає негайному виконанню роботодавцем.»

В цій же постанові від 01.08.2023 у справі № 640/34546/21, яка є подібною за предметом позовних вимог та обставинами, Верховний Суд зазначив, що спір про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є спором про оплату праці, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 2 ст. 233 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), яка не передбачає будь-яких обмежень щодо строку звернення до суду.

З врахуванням викладеного доводи відповідача про неподання позивачем заяви про поновлення на посаді, а також пропущення позивачем строків звернення до суду, колегією суддів не беруться до уваги.

Крім того, конструкція норми статті 236 КЗпП України не містить застереження щодо необхідності встановлення провини роботодавця у несвоєчасному виконанні рішення суду про поновлення звільненого працівника, сам факт затримки виконання рішення є підставою для застосування приписів цієї статті.

В даному випадку встановлено факт несвоєчасного виконання відповідачем рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року у справі №280/874/21 в частині поновлення позивача на посаді.

Період затримки виконання рішення становить з 02.06.2021 (наступний день після проголошення рішення суду у справі №280/874/21) по 08.02.2022 (день напередодні винесення постанови Третім апеляційним адміністративним судом у справі 280/874/21, яким скасовано рішення суду першої інстанції) 173 робочих днів.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції. Судом рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2023 року у справі № 280/5788/23 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя О.О. Круговий

суддя Н.І. Малиш