Справа № 340/9516/23
Суддя: Л.І. ХИЛЬКО
Дата ухвалення: 2024-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/9516/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (також - відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач (через представника - адвоката Позненка Ю.В.) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить: визнати протиправним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 № 1409 від 09.10.2023 "Про результати службового розслідування з метою з`ясування причин та обставин виникнення надлишку та нестачі майна речової служби, виявленої під час щорічної планової інвентаризації 2023 року", в частині пункту 4; підпункт 1 пункту 6; підпункт 2 пункту 6; пункт 8; пункт 9; стягнути з в/ч НОМЕР_1 моральну шкоду у розмірі 7 593 049, 74 (сім мільйонів п`ятсот дев`яносто три тисячі сорок дев`ять гривень 74 копійки) грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що службове розслідування в частині, що стосується позивача, проведено опосередковано, формально та без встановлення всіх обставин, що мають значення для повного та об`єктивного проведення службового розслідування. Комісією не встановлено підстав та умов, необхідних для притягнення позивача до матеріальної відповідальності. Що стосується стягнення моральної шкоди, то враховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань, ступінь вини відповідача та ряд інших факторів, позивач оцінив розмір моральної шкоди в 10% від суми тих збитків, які за твердженням відповідача спричинив позивач державі.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що у ході службового розслідування встановлено, що у речовій службі по бухгалтерському обліку наявна нестача майна на суму 77 593 049,74 грн. Нестача такого майна є збитками, нанесеними державі військовослужбовцем при виконанні своїх посадових та службових обов`язків. Такі збитки були завдані через порушення обліку та порядку ведення документації як результат неналежного виконання своїх посадових обов`язків начальником речової служби майором ОСОБА_1 (т.5 а.с.45-48, 151-153).

Представник позивача подав відповідь на відзив, у якій не погодився з позицією відповідача (т.5 а.с.91-105).

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення їх представників та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.02.2022 № 44 позивача було призначено начальником речової служби тилу в/ч НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та визнано таким, що з 27 лютого 2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків (т.1 а.с.59).

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.12.2022 № 323 позивача призначено начальником речової служби тилу логістики в/ч НОМЕР_1 та визнано таким, що з 03 грудня 2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків (т.1 а.с.59-зв, 62-зв.).

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 16.08.2023 № 1142 призначено повторне службове розслідування щодо з`ясування причин та обставин виникнення надлишку та нестачі майна речової служби, виявленого під час щорічної планової інвентаризації 2023 року. Цим же наказом, у зв`язку з наявністю ризиків щодо вчинення перешкод учасникам службового розслідування, на час проведення службового розслідування наказано усунути позивача від виконання службових обов`язків начальника речової служби тилу логістики та відрядити його у 41 запасну роту (т.1 а.с.48-49).

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.08.2023 № 230 позивача визнано таким, що вибув у відрядження 41 запасної роти в/ч НОМЕР_1 з 19.08.2023 до окремого розпорядження (т.1 а.с.61).

Так, у зв`язку з проведенням службового розслідування командиру 41 запасної роти в/ч НОМЕР_1 було направлено вимогу №8519 від 06.09.2023 щодо опитування позивача, надання ним відповідних пояснень на поставленні у такій вимозі питання (т.1 а.с.50-51).

07.09.2023 позивач надав пояснення по суті заданих питань (т.1 а.с.51-52).

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 15.09.2023 № 1253 продовжено терміни проведення службового розслідування на 1 місяць (т.1 а.с.50).

За результатами службового розслідування було складено акт від 09.10.2023, згідно висновків якого за даними довідки залишкової вартості майна речової служби від 11.10.2023, якого не вистачає, державі завдано збитків на суму 77 593 049,74 грн (сімдесят сім мільйонів п`ятсот дев`яносто три тисячі сорок дев`ять гривень 74 копійок). Перелік майна та документів наведено в Додатку № 1 та Додатку № 10 (т.1 а.с.152-159).

З метою реалізації висновків службового розслідування наказом командира в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 09.10.2023 № 1409 наказано, зокрема:

відповідно до пп.1 п.1 ст.6 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019, начальника речової служби тилу логістики військової частини НОМЕР_1 , майора ОСОБА_2 притягнути до матеріальної відповідальності і завдані державі збитки у розмірі вартості виявленої недостачі майна 77 593 049,74 грн (сімдесят сім мільйонів п`ятсот дев`яносто три тисячі сорок дев`ять гривень 74 копійок) віднести на його рахунок у повному обсязі (пункт 4);

начальнику фінансово-економічної служби - головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 : на підставі абзацу 9 пункту 5 розділу ХVІ наказу Міністерства оборони України "Про затвердження Порядку виплат грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" від 07.06.2018 № 260 за збитки, завданні державі, позбавити начальника речової служби тилу логістики військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 щомісячної премії за жовтень 2023 року; занести в Книгу грошових стягнень та нарахувань та утримати з начальника речової служби тилу логістики військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 77 593 049,74 грн (сімдесят сім мільйонів п`ятсот дев`яносто три тисячі сорок дев`ять гривень 74 копійок) (підпункт 1, 2 пункту 6);

за порушення вимог ст.83, 98 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 3.1.9, п. 3.2.5 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, п. 6 розділу І Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України, п. 1, п. 2 розділу V Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, невиконання п. 2 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 853 від 16.06.2023 року, притягнути начальника речової служби тилу логістики військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності та застосувати до нього накладення дисциплінарного стягнення "ПОНИЖЕННЯ В ПОСАДІ" (пункт 8);

начальнику відділення персоналу подати встановленим порядком документи на військову частину НОМЕР_2 (пункт 9) (т.1 а.с.159-161).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною четвертою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV "Про Дисциплінарний статут Збройних сил України" було затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).

Статтею 1 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно до статті 3 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Статтею 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

На військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення (стаття 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Згідно статті 84, 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Відповідно до статті 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтею 98 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Наказом Міністерства оборони України від 17 серпня 2017 року № 440 затверджено Інструкцію з обліку військового майна у Збройних Силах України, що визначає механізм організації і ведення обліку військового майна, закріпленого в установленому законодавством порядку за військовими частинами та є підставою для прийняття відповідних рішень посадовими особами Збройних Сил у межах наданих їм повноважень з питань обліку військового майна.

За приписами пункту 2 Інструкції № 440, матеріально відповідальною особою вважається посадова (службова) особа, на яку за характером її посади (роботи) покладено матеріальну відповідальність за збереження військового майна на підставі наказу командира військової частини (договору про матеріальну відповідальність працівника, укладеного відповідно до вимог трудового законодавства) і якій передано під звіт або в інший документально оформлений спосіб на зберігання, у тимчасове користування військове майно.

В свою чергу, підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 3 жовтня 2019 року № 160-IX "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (далі - Закон № 160-ІХ).

За приписами статті 1 Закону № 160-ІХ у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності (пункт 4);

пряма дійсна шкода - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано (пункт 5).

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

У відповідності до частини другої статті 3 Закону № 160-ІХ умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Частина перша статті 6 Закону № 160-ІХ вказує на те, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: 1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; 2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб; 3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин; 4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення; 5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

За унормуванням частини другої статті 8 Закону № 160-ІХ у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Частиною сьомою статті 8 Закону № 160-ІХ передбачено, якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди (частина 8 статті 8 Закону № 160-ІХ).

Відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону (частина 1 статті 10 Закону № 160-ІХ).

Процедура проведення службових розслідувань визначена статтями 84-88 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України і деталізована Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року № 608 (далі Порядок № 608).

Пунктом 2 розділу І Порядку № 608 надано визначення службовому розслідуванню - це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Як передбачено пунктом 7 розділу І Порядку № 608, службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону № 160-ІХ.

Службове розслідування, згідно до п. 1 розділу ІІ Порядку № 608, може призначатися, зокрема, у разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Як визначено пунктом 1, 3 розділу ІV Порядку № 608, особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Згідно з пунктами 1, 2, 3 та 4 розділу V Порядку № 608, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Пунктом 1 розділу VІ Порядку № 608 передбачено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Отже, аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що обов`язковою умовою притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності є доведення його вини у спричиненні матеріальної шкоди. При цьому, умови для притягнення винної особи до матеріальної відповідальності мають бути доведені матеріалами службового розслідування. У свою чергу, акт (висновок) службового розслідування повинен містити повне та об`єктивне дослідження обставин скоєння правопорушення, тобто повинні бути встановлені обставини, за яких військовослужбовець скоїв відповідне правопорушення або ж обставини, що стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення правопорушення, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим, причини та умови, що призвели до вчинення такого правопорушення.

Так, наказом командира в/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 16.08.2023 № 1142 було призначено повторне службове розслідування щодо з`ясування причин та обставин виникнення надлишку та нестачі майна речової служби, виявленого під час щорічної планової інвентаризації 2023 року (т.1 а.с.48-49).

За результатами службового розслідування складено акт від 09.10.2023, згідно висновків якого за даними довідки залишкової вартості майна речової служби від 11.10.2023, якого не вистачає, державі завдано збитків на суму 77 593 049,74 грн (т.1 а.с.152-159).

Збитки, на думку перевіряючих, завдані через порушення обліку та порядку ведення документації як результат неналежного виконання своїх посадових обов`язків начальником речової служби майором ОСОБА_3 ..

Зокрема, службовим розслідуванням встановлено, що мають місце грубі порушення в організації обліку матеріальних цінностей в речовій службі військової частини НОМЕР_1 . Під час перебування на посаді начальник речової служби тилу логістики, майор ОСОБА_4 не виконав пункт 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 835 від 16.06.2023, а саме відновити облік у службі та на складі, надати до фінансово-економічної служби первинні документи, провести звірку з підрозділами та фінансово-економічною службовою до 22.07.2023. Такі вчинки майора ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді начальника речової служби тилу логістики, мають ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбачених ч.1 ст.316, ч.4 ст.413, ч.4 ст.425 КК України.

Причиною вчинення правопорушення стало недбале ставлення до своїх службових та посадових обов`язків з боку майора ОСОБА_5 , начальника речової служби тилу логістики військової частини НОМЕР_1 . Умовами, що сприяли появі великої кількості грубих порушень порядку ведення обліку руху військового майна у речовій службі військової частини НОМЕР_1 , стала неякісна організація роботи речової служби в період розгортання військової частини, що супроводжувалось збільшенням кількості документів у зв`язку із зростанням кількості речового майна на балансі; некоректне ведення первинної документації, відсутність відповідних знань та навичок у посадових та службових осіб військової частини НОМЕР_1 , які за своїми посадовими та службовими обов`язками відповідали за ведення документообігу в підрозділах військової частини; відсутність чіткої налагодженої взаємодії між речовою та фінансово-економічною службою військової частини.

Так, у своїх поясненнях майор ОСОБА_4 зазначав, що не має відповідних навичок та вмінь, з самого початку виконання свої посадових обов`язків як начальника служби військової частини НОМЕР_1 він знав про порушення ведення обліку майна у службі, але з наданих даних він не доповідав про це рапортом та не вживав заходів для вирішення проблем. Також, будучи ознайомлений з неналежним виконанням обов`язків начальником складу речової служби, солдатом ОСОБА_6 не вчинив своєчасних дій для забезпечення належної роботи складу та служби, що відповідно позначилось на стану обліку майна у речовій службі. У подальшому такі дії призвели до того, що речова служба військової частини не могла провести звірку з фінансово-економічною службою і підрозділами військової частини. Майором ОСОБА_3 протягом перебування на посаді начальника речової служби тилу логістики у 2022-2023 років не було вжито дієвих заходів з метою вирішення проблем в роботі служби, які мали місце і він визнає і підтверджує їх існування у своїх поясненнях, відсутні відомості про ознайомлення майором ОСОБА_3 командування частини про реальний стан справ у речовій службі, який виявлено лише в ході проведення щорічної планової інвентаризації та підтверджено під час службового розслідування.

Водночас, представник позивача звернув увагу суду, зокрема на те, що службовим розслідуванням чомусь повністю покладена матеріальна відповідальність на одного позивача. Хоча, в речовій службі військової частини присутні інші посадові особи, які за своїми посадовими обов`язками відповідальні за облік та схоронність матеріальних цінностей, а саме: заступник командира військової частини з тилу майор ОСОБА_7 , помічник начальника речової служби лейтенант ОСОБА_8 , та відповідно начальник складу солдат ОСОБА_9 .

Службовим розслідуванням фактично надано оцінку лише діям начальника складу АЛЄКСЄЄНКА де констатовано ряд серйозних недоліків у виконанні службових обов`язків та процедурі прийняття та здавання посади. Службовим розслідуванням не надано оцінку та не встановлено належне чи не належне виконання обов`язків начальника складу до функціональних обов`язків якого належить в тому числі облік матеріальних цінностей на складі начальником якого він є та недостачу на якому нібито встановила комісія.

При цьому, не відібрано пояснення та не надано оцінку діям майора ОСОБА_10 , який за поясненнями того ж АЛЄКСЄЄНКА давав розпорядження в тому числі усні на видачу матеріальних цінностей зі складу. Крім того, саме підпис майора ДОРОНКІНА наявний на великій кількості прихідних накладних, що підтверджується Додатком № 4. Кінцевий підпис на прихідних документах у в/ч НОМЕР_1 . Не надано оцінку діям помічника начальника речової служби лейтенанту ОСОБА_11 , та бухгалтеру фінансово-економічної служби, старшому солдату ОСОБА_12 , який не провів звірку всіх поданих первинних документів від речової служби.

Представник відповідача щодо вищевказаних доводів представника позивача пояснень не надав.

Крім того, як встановлено з акту від 09.10.2023, службове розслідування було проведено комісією у складі: голови комісії: заступника командира 37 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону з тилу військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_13 ; членів комісії: командира взводу роти зв`язку КП ПВЗ капітана ОСОБА_14 та старшого офіцера групи безпеки військової служби лейтенанта ОСОБА_15 (т.1 а.с.152-159).

З метою реалізації висновків службового розслідування було прийнято наказ від 09.10.2023 № 1409, зокрема п.4; пп.1-2 п.6, п.8 якого оскаржено позивачем в межах розгляду цієї справи (т.1 а.с.159-161).

Разом з тим, 02.01.2024 (тобто вже після відкриття провадження у справі) командиром в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) було прийнято наказ № 1 "Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.10.2023 № 1409", згідно якого:

1. вважати такими, що втратили чинність пункти 2, 4, 5, 6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 09.10.2023 № 1409 "Про результати службового розслідування з метою з`ясування причин та обставин виникнення та нестачі майна речової служби, виявленої під час щорічної планової інвентаризації 2023";

2. на вимогу ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за неякісне проведення службового розслідування та порушення вимог ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 8 розділу ІІІ Наказу Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 "Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України": притягнути заступника командира 37 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону з тилу військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_16 до дисциплінарної відповідальності та оголосити йому дисциплінарне стягнення "ДОГАНА"; притягнути командира взводу роти зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_17 до дисциплінарної відповідальності та оголосити йому дисциплінарне стягнення "ДОГАНА"; притягнути старшого офіцера групи безпеки військової служби військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_18 до дисциплінарної відповідальності та оголосити йому дисциплінарне стягнення "ДОГАНА" (т.5 а.с.201).

Отже, самим відповідачем визнано факт того, що службове розслідування проведено з порушенням вимог Дисциплінарного статуту ЗСУ та Порядку № 608.

Згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.11.2023 № 2091/3306/23 вбачається, що зібрані у справі щодо звинувачення позивача у допущенні нестачі військового майна речової служби в/ч НОМЕР_1 матеріали є не повними, не дозволяють надати однозначну відповідь на питання на яку саме суму позивачем було допущено розтрату військового майна. Відповідно, питання суми спричинених позивачем збитків потребує уточнення шляхом проведення додаткової перевірки, тому ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до вищого командування з пропозицією провести повторне службове розслідування по факту виникнення надлишку та нестачі майна речової служби в/ч НОМЕР_1 , виявленого під час щорічної планової інвентаризації 2023 (т.5 а.с.194-196).

З метою офіційного з`ясування усіх обставин справи судом було витребувано від відповідача завірені копії довідки про вартісну оцінку заподіяної шкоди та довідки про вартість та перелік знищеного речового майна в ході проведення військових дій в/ч НОМЕР_1 (т.5 а.с.163-164).

Згідно до письмових пояснень представника відповідача від 09.01.2024 довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди в матеріалах службового розслідування відсутня (т.5 а.с.197-198).

Також, відповідача зобов`язано надати до суду письмову інформацію щодо призначення повторного службового розслідування по факту виникнення надлишку та нестачі майна речової служби в/ч НОМЕР_1 , виявленого під час щорічної планової інвентаризації 2023, та його результатів (т.5 а.с.213).

Згідно письмових пояснень від 05.02.2024 повторне службове розслідування по факту виникнення надлишку та нестачі майна речової служби в/ч НОМЕР_1 , виявленого під час щорічної планової інвентаризації 2023, не призначалось. Також, як пояснив представник відповідача, надати довідку про вартість та перелік знищеного речового майна в ході проведення військових дій в/ч НОМЕР_1 не вбачається можливим, оскільки факт підтвердження знищення майна та його вартість визначається за результатами службового розслідування, а станом на момент підготовки відповіді, службові розслідування по факту знищення майна проведені не в повному обсязі (т.5 а.с.224).

Відтак, аналізуючи обставини проведеного службового розслідування суд дійшов висновку, що воно проведено поверхнево та без ґрунтовного дослідження всіх обставин, за відсутності жодних конкретних встановлених фактів неналежного виконання позивачем службових обов`язків, а тим більше з огляду на визначений розмір нібито завданих позивачем збитків державі.

Таким чином, на підставі аналізу встановлених обставин та правовідносин, що їм відповідають, а також враховуючи те, що відповідач у встановленому законом порядку не встановив і не довів наявність у діях (бездіяльності) позивача складу дисциплінарного порушення, що свідчить про відсутність підстав для застосування до нього дисциплінарного стягнення, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування п. 8 наказу командира в/ч НОМЕР_1 (основної діяльності) № 1409 від 09.10.2023, яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді "ПОНИЖЕННЯ В ПОСАДІ".

Оскільки пп. 4, 6 наказу командира в/ч НОМЕР_1 (основної діяльності) № 1409 від 09.10.2023 втратили чинність, відповідно такі скасуванню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму № 4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Разом з тим, позивач має довести факт заподіяння йому моральної шкоди.

Першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі, в тому числі, встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Вказані правові висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 12.11.2019 року по справі № 818/1430/17.

Водночас, в межах розгляду цієї справи суд дійшов висновку про недоведеність позивачем того, що оскаржуваним наказом йому було заподіяно моральну шкоду, а саме, не надано належних пояснень того, в чому полягає моральна шкода, якими доказами вона підтверджується (наявність душевних переживань, погіршення стану здоров`я тощо), наявності причинно-наслідкового зв`язку між рішенням відповідача та заподіянням ним шкоди тощо.

При цьому, сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.

За таких обставин, в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України).

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищевказане, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору, а тому таким ним не сплачувався.

Водночас, представник позивач подав до суду заяву про розгляд питання про компенсацію судових витрат на правничу допомогу після ухвалення рішення по суті позовних вимог (т.1 а.с.28).

Керуючись ст.ст.139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 263, 291, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнання протиправним і скасувати пункт 8 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 1409 від 09.10.2023 "Про результати службового розслідування з метою з`ясування причин та обставин виникнення надлишку та нестачі майна речової служби, виявленої під час щорічної планової інвентаризації 2023 року", яким за порушення вимог ст.83, 98 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 3.1.9, п. 3.2.5 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, п. 6 розділу І Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України, п. 1, п. 2 розділу V Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, невиконання п. 2 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 853 від 16.06.2023, начальника речової служби тилу логістики військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього накладення дисциплінарного стягнення "ПОНИЖЕННЯ В ПОСАДІ".

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України та може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. ХИЛЬКО