Справа № 420/12858/23
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2024-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/12858/23
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.

Дата і місце ухвалення06.09.2023р., м.Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року по справі №420/12858/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Чорноморського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

В червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Чорноморського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Чорноморського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (відповідь №Ж-11/6/5120- 23/5120/12-23 від 06.04.2023) щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присвоєння унікального номеру запису у реєстрі (скорочено - УНЗР), без застосування безконтактного електронного носія персональних даних, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру та передачі персональних та біометричних даних до нього, відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, яким затверджено Положення про паспорт громадянина України, постанови Верховної Ради України №719-У від 23.02.2007, яким затверджено Положення про паспорт громадянина України для виїзду для кордон;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присвоєння унікального номеру запису у реєстрі (скорочено - УНЗР), без застосування безконтактного електронного носія персональних даних, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру та передачі персональних та біометричних даних до нього, відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, яким затверджено Положення про паспорт громадянина України, постанови Верховної Ради України №719-У від 23.02.2007, яким затверджено Положення про паспорт громадянина України для виїзду для кордон.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У поданій апеляційній скарзі позивач вказав на те, що звертаючись з даним позовом до суду він, посилаючись на ст. ст. 3, 8, 22, 32 Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012 року по справі №2-рп/2012, відповідні рішення Європейського Суду з прав людини, просив та вважав за необхідне дотримання принципу невтручання держави у приватне та сімейне життя суб`єкта персональних даних з урахуванням ст.ст. 8, 9 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Апелянт зазначив, що у бланку паспорта громадянина України для виїзду за кордон є відповідні обов`язкові дані для заповнення (Додаток 1 Додаток 2 п.1 до постанови Кабінету Міністрів України №152 від 07.05.2014), у т. ч. «Запис №/RecordNo», який повністю відповідає обов`язковому запису (полю) в бланку паспорта громадянина України для виїзду за кордон - «Запис №/RecordNo». Апелянт вказував на те, що він не надавав згоду на передачу своїх біометричних даних (цифровий підпис, відцифрований образ обличчя, відцифровані відбитки пальців рук) до будь-кого, у т.ч. до органів ДМС України, Єдиного Державного демографічного реєстру, що є, на його думку, безумовним порушенням ст. 7 Закону України «Про захист персональних даних) з т.ч. зору примушування їх надання для оформлення та видачі йому паспорта громадянина України для виїзду за кордон як єдину безальтернативну підставу оформлення такого паспорта.

Посилаючись на те, що оскільки ім`я, прізвище та по-батькові стосуються приватного та сімейного життя особи (ст. 8 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950), а він не бажає за можливе цифрову ідентифікацію щодо себе (замість свого імені або разом зі своїм ім`ям), апелянт вважає, що позовна заява охоплюється ст. 8 Конвенції, та будь-які дії з питань обов`язковості або примушування з отримання паспорта громадянина України для виїзду громадянина України за кордон з застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру є втручанням до приватного та сімейного життя. Однак вказаному, як зазначає позивач, не було надано належної оцінки з боку суду першої інстанції.

Апелянт вважає, що суд та відповідачі не проаналізували можливість застосовування інших підстав використання наших персональних даних для оформлення та видачу паспорта (п.2-6 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних»), та отримання у цьому випадку паспорта громадянина України для виїзду за кордон іншого зразка (у т.ч. раніше встановленої форми) без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру.

Зважаючи на зазначене апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.09.2023 року та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що 17.03.2023р. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулися до ГУ ДМС в Одеській області, Чорноморського відділу ГУ ДМС в Одеській області із заявою щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон відповідно до Положення про паспорт громадянина України для виїзду для кордон, затвердженого постановою Верховної Ради України №719-V від 23.02.2007р., без передачі будь-яких даних (персональної та біометричної інформації) до Єдиного державного демографічного реєстру, без присвоєння унікального номеру запису у Реєстрі, без застосування безконтактного електронного носія персональних даних.

За результатами розгляду поданої заяви Чорноморський відділ ГУ ДМС в Одеській області листом вих. №Ж-11/6/5120- 23/5120/12-23 від 06.04.2023 року повідомив заявників, що Законом України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус та постановою КМУ від 07.05.2014р. №152 Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон передбачено, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон виготовляється у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій.

Крім того, пославшись на положення Закону України «Про захист персональних даних», Чорноморський відділ ГУ ДМС в Одеській області зазначив, що ДМС України та її територіальними органами здійснюється обробка персональних даних виключно для здійснення повноважень, а не за умови надання згоди на обробку персональних даних суб`єктом персональних даних.

Враховуючи зазначене заявників повідомлено про те, що у ДМС та її територіальних органів/підрозділів відсутні законні підстави для оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон відповідно до постанови ВРУ від 26.06.1992р. №2503-ХІІ.

Не погоджуючись з відмовою територіального органу ДМС в оформленні та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон без присвоєння унікального номеру запису у реєстрі, без застосування безконтактного електронного носія персональних даних, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру та передачі персональних та біометричних даних до нього, ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на наступне:

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи визначаються Законом України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус від 20.11.2012р. №5492-VI (далі - Закон №5492-VI).

Статтею 1 цього Закону передбачено, що суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.

У статті 3 Закону №5492-VI наведені наступні визначення:

1) безконтактний електронний носій - імплантована у бланк документа безконтактна інтегральна схема для внесення персональних даних, параметрів, у тому числі біометричних, що дає змогу здійснювати комплекс заходів, пов`язаних з верифікацією особи, та може використовуватися як засіб кваліфікованого електронного підпису у випадках, передбачених законом;

2) біометричні дані - сукупність даних про особу, зібраних на основі фіксації її характеристик, що мають достатню стабільність та істотно відрізняються від аналогічних параметрів інших осіб (біометричні дані, параметри - відцифрований підпис особи, відцифрований образ обличчя особи, відцифровані відбитки пальців рук);

3) біометричні параметри - вимірювальні фізичні характеристики або особистісні поведінкові риси, що використовуються для ідентифікації (впізнання) особи або верифікації наданої ідентифікаційної інформації про особу;

6) ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо.

10) верифікація - порівняння даних (параметрів), у тому числі біометричних, для встановлення тотожності особи документам або інформації з Реєстру для підтвердження їх ідентичності.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 4 Закону №5492-VI єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Положеннями абз.3 ч.1 ст.4 Закону №5492-VI визначено, що єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України від 14.07.2016р. №1474-VІІІ внесено зміни до Закону України №5492-VI, які набрали чинності з 1 жовтня 2016 року.

Положеннями п.1 ч.1 ст.3 Закону №5492-VI визначено, що термін безконтактний електронний носій вживається у значенні, як імплантована у бланк документа безконтактна інтегральна схема для внесення персональних даних, параметрів, у тому числі біометричних, що дає змогу здійснювати комплекс заходів, пов`язаних з верифікацією особи, та може використовуватися як засіб електронного цифрового підпису у випадках, передбачених законом.

Приписами ч.1 та ч.3 ст.13 Закону №5492-VI встановлено, що документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зокрема, це паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Паспорт громадянина України для виїзду за кордон та інші визначені Законом документи містять безконтактний електронний носій.

Статтею 15 Закону №5492-VI встановлені вимоги до бланків документів та їх форми. Зокрема, передбачено, що бланки документів, які містять безконтактний електронний носій, виготовляються відповідно до вимог державних (національних) та міжнародних стандартів та з урахуванням рекомендацій Міжнародної організації цивільної авіації (ІСАО) і повинні мати ступінь захисту, що унеможливлює їх підроблення. Бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Бланки документів, в які імплантовано безконтактний електронний носій для внесення персональних даних, біометричних даних, параметрів та іншої інформації про особу, повинні бути виконані багатокомпонентним захисним друком, містити символ електронного документа, інформацію про підприємство, на якому виготовлено бланк документа, зображення малого Державного Герба України.

Згідно ст.22 Закону №5492-VI паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на яку він оформлений, і дає право цій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Кожен громадянин України має право на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Паспорт громадянина України для виїзду за кордон виготовляється у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій, та складається з м`якої обкладинки, 32 сторінок та сторінки даних.

До паспорта громадянина України для виїзду за кордон вноситься така інформація: 1) назва держави; 2) назва документа; 3) тип документа; 4) код держави; 5) номер документа; 6) ім`я особи; 7) громадянство; 8) дата народження; 9) унікальний номер запису в Реєстрі; 10) стать; 11) місце народження; 12) дата видачі документа; 13) уповноважений суб`єкт, що видав документ (код); 14) дата закінчення строку дії документа; 15) відцифрований образ обличчя особи; 16) відцифрований підпис особи; 17) дані про перебування на консульському обліку (за бажанням особи або її представника, представника закладу, який виконує функції опікуна чи піклувальника над особою).

Зразок бланку та технічний опис паспорта громадянина України для виїзду за кордон затверджено постановою КМУ від 07.05.2014р. №152 Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Приписами пункту 4 цієї Постанови установлено, що прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 20 грудня 2016р. припиняється; паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 20 грудня 2016р., є чинним протягом строку, на який його було видано.

Таким чином з 20.12.2016р. органи та підрозділи Державної міграційної служби здійснюють прийом документів для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон лише з безконтактним електронним носієм.

У відповідності до п.12 ч.1, ч.3, ч.7 ст.7 Закону №5492-VI до Реєстру вноситься, визначена частиною 1 цієї статті, інформація про особу, а саме: відцифровані відбитки пальців рук особи (у разі оформлення, зокрема: паспорта громадянина України для виїзду за кордон). Інформація в Реєстрі зберігається для визначених цим Законом цілей. Порядок отримання, вилучення з Реєстру та знищення відцифрованих відбитків пальців рук встановлює Кабінет Міністрів України. Відцифровані відбитки пальців рук особи після внесення до безконтактного електронного носія та видачі документа особі вилучаються з Реєстру та знищуються. Шаблони відцифрованих відбитків пальців рук особи використовуються лише для цілей ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну передбачених цим Законом документів. Передача шаблонів відцифрованих відбитків пальців рук особи забороняється. Повноваження щодо отримання відцифрованих відбитків пальців рук та забезпечення їх захисту відповідно до законодавства покладається на уповноважених суб`єктів, передбачених п. 1, 2,4-7 ч.1 ст.2 цього Закону. Відцифровані відбитки пальців рук особи отримуються після досягнення нею дванадцятирічного віку.

Відповідно до ст.8 Закону №5492-VI, внесена до Єдиного державного демографічного реєстру інформація є конфіденційною. Нерозголошення конфіденційної інформації гарантується державою. Збирання, зберігання, використання та захист інформації, що міститься у Реєстрі, здійснюються відповідно до закону.

За положеннями ч. 4 ст. 13 Закону №5492-VI особам гарантується право на відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України. Таке право реалізується шляхом подання заяви відповідному уповноваженому суб`єкту про внесення або відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук особи до безконтактного електронного носія.

Таким чином Законом №5492-VI надано можливість громадянам відмовитись від внесення відцифрованих відбитків пальців рук до безконтактного електронного носія, але лише до того електронного носія, який міститься у паспорті громадянина України.

Ані Закон №5492-VI, ані жодний інший нормативно-правовий акт, що регулює спірні правовідносини, не надає можливості такої відмови щодо паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Навпаки, ч.4 ст.22 Закону №5492-VI чітко визначає, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон виготовляється у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій.

Отже, вищезазначеними нормами Закону №5492-VI визначено обов`язковість внесення відповідних даних до Реєстру при оформленні особою паспорту громадянина України для виїзду за кордон і альтернативи щодо визначення підстав для невнесення таких даних до Реєстру Закон не містить.

Враховуючи наведені норми законодавства, колегія суддів доходить висновку, що у відповідачів були відсутні правові підстави для видачі позивачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містять безконтактного електронного носія, оскільки прийняття документів та оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія з 20 грудня 2016 року припинено, а прийом документів для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон здійснюється лише з безконтактним електронним носієм до якого вносяться відцифровані образ обличчя особи, підпис особи, відбитки пальців. А відтак, видати паспорт громадянина України для виїзду за кордон без безконтактного електронного носія, без зазначених відцифрованих даних не можливо.

При цьому, Закон України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус №5492-VI є чинним, не визнаний не конституційним, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Діючих альтернативних нормативних актів, які б визначали по іншому порядок видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон без присвоєння унікального номеру запису у реєстрі, без застосування безконтактного електронного носія персональних даних, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру та передачі персональних та біометричних даних до нього, немає.

Висновки колегії суддів узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 червня 2021 року у справі №0240/3048/18-а.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на порушення відповідачами Закону України Про захист персональних даних, оскільки частиною п`ятою статті 6 вказаного Закону чітко визначено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України у порядку, встановленому законодавством.

Тобто, така обробка передбачає альтернативу: або за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, встановлених законами України.

Таким законом, який передбачає обробку персональних даних у цьому спорі є Закон №5492-VI, що здійснюється в порядку, встановленому Постановою КМУ №152.

Варто зазначити, що діюче законодавство щодо порядку видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон переваг, привілеїв чи обмежень за релігійними переконаннями не встановлює.

Нормами ст.35 Конституції України передбачено право на свободу світогляду і віросповідання, але також визначено, що церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави, а школа - від церкви; ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед

державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань.

Стаття 68 Основного Закону передбачає обов`язок кожного щодо неухильного додержання Конституції України та законів України.

Як зазначено у ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Отже, посилання позивача на свої релігійні переконання не можуть слугувати підставою для того, щоб порушувати/не виконувати відповідачами вимог Закону №5492-VI чи робити з нього винятки.

У справі № 0240/3048/18-а Верховний Суд, погоджуючись з висновком суду апеляційної інстанцій, яким проаналізовано положення Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» № 987-ХІІ і Конституції України зазначив, що діюче законодавство щодо порядку видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон будь-яких прямих чи непрямих переваг, привілеїв чи обмежень за релігійними переконаннями не встановлює.

Також Верховний Суд у постанові від 21 серпня 2020 року у справі № 260/99/19 зазначає: «щодо задоволених позовних вимог про анулювання єдиного унікального номер запису в реєстрі (УНЗР) та персональних даних особи, зареєстрованих в Єдиному державному демографічному реєстрі (ЄДДР) суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для вилучення інформації стосовно особи із Реєстру оскільки спеціальним законом, а саме Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» № 5492, не передбачено підстав для вилучення такої інформації. Суд апеляційної інстанції зазначив, що присвоєння унікального номера особі, як порушення її права на свободу віросповідання, не можуть слугувати підставою для того, щоб порушувати/не виконувати вимоги Закону України № 5492-УІ та/чи робити з нього винятки. Крім того, суд апеляційної інстанції вказав, що застосування у цій справі правової позиції викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 вересня 2018 року по справі № 806/3265/17 (на яку посилається позивач), як зразкової справи, відсутні».

Також безпідставним є посилання скаржника на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 806/3265/17, оскільки такі стосуються інших правовідносин, а саме при їх прийнятті суд захистив право позивача на виготовлення паспорта у традиційній формі книжечки зразка 1994 року (внутрішній паспорт громадянина України) виключно з огляду на його релігійні переконання для особи, яка ніколи не зверталася за оформленням біометричних документів.

На підставі викладеного у сукупності колегія суддів не вбачає підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права при ухваленні рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги є не суттєвими, правильність висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги ОСОБА_4 та скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.10.2023р. колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року по справі №420/12858/23 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук