Справа № 200/2058/24
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2024-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви в частині позовних вимог

23 квітня 2024 року Справа №200/2058/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Буряк І.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області (місцезнаходження: вул. Жилянська, 58б, м. Київ, 08153; ), Територіального управління Служби судової охорони в Донецькій області (місцезнаходження: вул. Енгельса Ф., буд. 43, м. Дружківка, Донецька область, 84205; ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області, Територіального управління Служби судової охорони в Донецькій області в якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області щодо не нарахування та не виплати на користь ОСОБА_1 додаткової винагороди на період дії воєнного стану, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, в розмірі 30 000 гривень, щомісячно, за період проходження служби з 24.02.2022 по липень 2023 року;

зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Донецькій області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 додаткової винагороди на період дії воєнного стану, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, в розмірі 30 000 гривень, щомісячно, за період проходження служби з 24.02.2022 по липень 2023 року;

визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київської області, щодо не нарахування та не виплати на користь ОСОБА_1 додаткової винагороди на період дії воєнного стану, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, в розмірі 30 000 гривень, щомісячно, за період проходження служби з липня 2023 року по 20.01.2023 року;

зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у м. Києві та Київської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 додаткову винагороду на період дії воєнного стану, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, в розмірі 30 000 гривень за період проходження служби з липня 2023 року по 20.01.2023 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09.04.2024 у задоволенні заяви позивача про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновлення цього строку відмовлено.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області, Територіального управління Служби судової охорони в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії в частині вимог заявлених за період з 19.07.2022 по липень 2023 залишено без руху.

Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням інших підстав для його поновлення та доказами на підтвердження поважності пропуску строку звернення з позовом.

22.04.2024 до суду надійшла заява позивача про поновлення строку звернення до суду, де зазначено таке.

У постанові від 20 жовтня 2020 року у справі № 826/3694/16 Верховний Суд підкреслив, що складовою принципу юридичної визначеності є період очікувань, який має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування чинних норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій.

Легітимне очікування виникає у тому випадку, коли внаслідок заяв чи обіцянок від імені органу публічної влади, або внаслідок усталеної практики в особи сформувалося розумне сподівання, що стосовно до неї орган публічної влади буде діяти саме так, а не інакше. Наявність обіцянок Служби судової охорони, як органу публічної влади підтверджується листом від 09 червня 2022 року № 30.07-455/ССО, відповідно до якого службою судової охорони, як розпорядником коштів вищого рівня проводилася роз`яснювальна робота серед співробітників Служби та було обіцяно «....Після надходження цих асигнувань одразу необхідні накази будуть видані встановленим порядком та додаткова винагорода в найкоротший термін буде нарахована і виплачена співробітникам Служби....

Про порушення своїх прав, а саме відмову відповідача у виконанні норм постанови Кабінету Міністрів України № 168, що є складовою частиною грошового забезпечення співробітника Служби судової охорони за період з 24.02.2022 до 20.01.2023, позивач дізнався 28.03.2024 в день отримання відповіді від відповідача.

Ще одна з причин поважності пропуску такого строку це ведення активних бойових дій на території Донецької області, що не надавала позивачу змогу звернутися належним чином до адміністративного суду.

На думку суду, у поданій заяві про поновлення пропущеного процесуального строку від 22.04.2024, позивачем не наведено інші поважні причини пропуску строку звернення до суду в розумінні КАС України, зокрема вказаним у цій заяві обставинам суд надав оцінку в ухвалі від 09.04.2024.

Суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Верховний Суд в постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 відступив від раніше викладених висновків та вказав, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суд роз`яснює, що правова основа презумпції знання законодавства - обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Цей обов`язок закріплений в частині першій статті 68 Конституції України, за змістом якої кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Разом з тим, обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Тобто, закони повинен знати кожний. З цього положення і випливає загальновідомий принцип права: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, який міститься в частині другій статті 68 Конституції України.

Тому, на переконання суду, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача порушені його права чи законні інтереси, то враховуючи презумпцію знання законодавства, він повинен знати, що згідно з приписами КАС України може оскаржити такі рішення, дії чи бездіяльність до суду в межах строку звернення, визначеного цим Кодексом.

У зв`язку із вищенаведеним, твердження позивача, що останній не мав розумних причин сумніватися у добросовісності дій відповідача щодо виплати додаткової винагороди, не змінює моменту, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав.

Поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Без наявності строків на процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Відповідно до Закону України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено відповідний Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому продовжений та триває по теперішній час.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Частинами першою та четвертою статті 26 Закону № 389-VIII встановлено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

У період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність (частина перша статті 10 Закону № 389-VIII).

Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 10.11.2022 у справі №990/115/22.

Відтак, факт введення воєнного стану на території України не може слугувати безумовною та достатньою підставою для визнання поважними причин пропуску процесуального строку за відсутності відповідних обґрунтувань та доказів.

Позивачем в клопотанні про поновлення строку наведені причини, але не подано доказів, які б підтверджували реальну відсутність у позивача можливості звернутись до суду із даним позовом своєчасно у зв`язку із введенням воєнного стану та веденням бойових дій на території Донецької області, тим паче позивачем зазначено, що з липня 2022 року він перебуває на службі у Територіальному управлінні Служби судової охорони у м. Києві та Київській області.

З Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22 грудня 2022 року не вбачається, що на території м. Київа та Київської області у спірний період ведуться або велись бойові дії та/або вказана територія була тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України.

З урахуванням вищевказаного суд дійшов висновку, що заява подана позивачем на виконання вимог ухвали суду від 09.04.2024, не містить обґрунтованих пояснень та доказів на їх підтвердження, які перешкодили позивачу без зайвих зволікань звернутись до суду у встановлений строк за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів після невиплати додаткової винагороди.

Суд зауважує, що вирішення питання про поновлення строку звернення до суду суд здійснює виключно з ініціативи та у межах наведених доводів заінтересованої особи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Таким чином, суд констатує, що недоліки позовної заяви позивачем не усунуто.

Відповідно до ч.2 ст.123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст.123, п.9 ч.4 ст.169 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача від 22.04.2024 про поновлення пропущеного строку звернення до суду - відмовити.

Повернути позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області, Територіального управління Служби судової охорони в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії в частині вимог заявлених за період з 19.07.2022 по липень 2023 року.

Ухвала набирає законної сили згідно ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст.293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Буряк