Справа № 120/5276/24
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2024-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 квітня 2024 р. Справа № 120/5276/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в м. Вінниці в порядку письмового провадження без виклику учасників справи заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви

ВСТАНОВИВ:

22.04.2024 до Вінницького окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Особами, які можуть отримати статус відповідача у цій справі визначено Всеукраїнське об`єднання «Батьківщина» (політична партія) та Жмеринська міська територіальна виборча комісія Жмеринського району Вінницької області, а особами, які можуть отримати статус третіх осіб вказано: Вінницька обласна організація Всеукраїнське об`єднання «Батьківщина» (політична партія), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Згідно з прохальною частиною заяви заявники просять суд забезпечити майбутній адміністративний позов шляхом:

- зупинення дії рішення Всеукраїнського об`єднання «Батьківщина» (політична партія) від 16 квітня 2024 року № 06-11-496/4 про відкликання за народною ініціативою депутата Жмеринської міської ради Жмеринського району Вінницької області, обраного на місцевих виборах 25 жовтня 2020 року шляхом висування від Вінницької обласної організації Всеукраїнського об`єднання «Батьківщина» ОСОБА_1 - до набрання законної сили судовим рішенням за відповідним позовом;

- зупинення дії рішення Всеукраїнського об`єднання «Батьківщина» (політична партія) від 16 квітня 2024 року № 06-11-496/3 про відкликання за народною ініціативою депутата Жмеринської міської ради Жмеринського району Вінницької області, обраного на місцевих виборах 25 жовтня 2020 року шляхом висування від Вінницької обласної організації Всеукраїнського об`єднання «Батьківщина» ОСОБА_2 - до набрання законної сили судовим рішенням за відповідним позовом;

- зупинення дії постанови Жмеринської міської територіальної виборчої комісії Жмеринського району Вінницької області від 19.04.2024 року щодо визнання ОСОБА_3 обраним депутатом Жмеринської міської ради в територіальному виборчому окрузі від Вінницької обласної організації Всеукраїнського об`єднання «Батьківщина» на місцевих виборах 25.10.2020 року - до набрання законної сили рішенням у справі;

- зупинення дії постанови Жмеринської міської територіальної виборчої комісії Жмеринського району Вінницької області від 19.04.2024 року щодо визнання ОСОБА_4 обраним депутатом Жмеринської міської ради в територіальному виборчому окрузі від Вінницької обласної організації Всеукраїнського об`єднання «Батьківщина» на місцевих виборах 25.10.2020 року - до набрання законної сили рішенням у справі.

Подана заява обґрунтовується тим, що заявників було обрано депутатами Жмеринської міської ради VІІІ скликання від Вінницької обласної організації Всеукраїнського об`єднання «Батьківщина».

02.02.2024 на конференції Вінницької обласної організації «Всеукраїнського об`єднання «Батьківщина» прийнято рішення про внесення пропозиції щодо відкликання депутатів Жмеринської міської ради Кеса Б.Ю. та ОСОБА_2 за народною ініціативою.

В подальшому, без будь-якого повідомлення заявників, 16.04.2024 відбулось засідання Політичної ради політичної партії «Всеукраїнське об`єднання батьківщина», на якому прийняті рішення про відкликання депутатів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , обраних на місцевих виборах 25.10.2020 шляхом висування від цієї партії, за народною ініціативою.

На реалізацію цих рішень, 19.04.2024 на засіданні Жмеринської міської територіальної виборчої комісії ухвалено постанови, яким визнано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як наступних за черговістю кандидатів в депутати від місцевої організації політичної партії «Всеукраїнського об`єднання «Батьківщина», обраними депутатами Жмеринської міської ради Жмеринського району Вінницької області.

Заявники з вказаними рішеннями Політичної ради «Всеукраїнського об`єднання «Батьківщина» від 16.04.2024 № 06-11-496/4 та № 06-1-496/3 щодо їх відкликання як депутатів за народною ініціативою та з постановами Жмеринської міської ТВК від 19.04.2024 щодо визнання обраними як наступних за черговістю кандидатів в депутати від цієї політичної партії не погоджуються, вважають їх безпідставним і таким, що прийняті з надуманих причин, а тому наразі вчиняють дії щодо підготовки та подання до суду адміністративного позову про їх скасування.

Водночас, на думку заявників, невжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви унеможливить ефективний захист та поновлення їхніх порушених прав та інтересів, за захистом яких вони мають намір звернутися до суду, оскільки чинне законодавство України не передбачає відновлення за особою статусу депутата у випадку, якщо рішення вищого керівного органу політичної партії про відкликання депутата буде визнано протиправним і скасовано судом, як і не передбачає підстав для подальшої втрати статусу іншим депутатом, наступним за черговістю кандидатом у депутати від місцевої організації політичної партії, який буде визнаний обраним депутатом.

Частиною 1 статті 154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Вирішуючи питання про наявність обставин, що дають підстави для забезпечення позову, суд виходить із такого.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частинами першою та другою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Частиною першою статті 152 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Як уже наголошувалося судом, частиною другою статті 150 КАС України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року N 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ" розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з таким клопотанням, позовним вимогам.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно Рекомендації N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Отже, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який повинен згідно з приписами закону та за наявності безумовних фактичних підстав гарантувати виконання майбутнього рішення суду та/або ефективний захист позивача, який неможливий без негайного втручання суду.

При цьому регулювання підстав та порядку забезпечення позову здійснюється в інтересах не лише певної особи, а й інших осіб - учасників провадження, суспільства, держави в цілому з дотриманням критеріїв адекватності (відповідності вимогам, виключно в межах яких допускається застосування відповідних заходів; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову) та співмірності (співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів). Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 5 березня 2019 року у справі N 826/16911/18, від 25 квітня 2019 року у справі N 826/10936/18, від 26 червня 2019 року у справі N 826/13396/18, від 30 вересня 2019 року у справі N 420/5553/18, від 30 вересня 2019 року у справі N 640/868/19, від 30 вересня 2019 року у справі N 1840/3517/18, від 29 січня 2020 року у справі N 640/9167/19 та інших.

Суд звертає увагу на те, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з ухваленням відповідного рішення. У свою чергу, забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Тому, сам факт прийняття суб`єктом владних повноважень (відповідачем) рішення, яке, на думку заявника, порушує його права та інтереси, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення є очевидно протиправним і що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання майбутнього рішення суду, адже факт порушення прав та інтересів особи (позивача) підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Таким чином аналіз змісту вказаних норм та правових висновків свідчить про те, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

З приводу наявності очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, то Верховним Судом у постановах від 16 травня 2019 року у справі N 826/14303/ 18, від 12 лютого 2020 року у справі N 640/17408/19 та від 27 лютого 2020 року у справі N 640/16242/19 зазначено, що такі ознаки повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом (beyond reasonable doubt). Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. В іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивача до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію у справі.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на осіб, на яких поширюються. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до ст. 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Суд іще раз наголошує, що у випадку звернення сторони із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. При цьому, в межах розгляду даного процесуального питання саме заявник (и) зобов`язанні підтвердити обґрунтованість своїх доводів відповідними доказами. Невиконання цього обов`язку фактично вказує на необґрунтованість поданої заяви, що є підставою для відмови у її задоволенні.

При оцінці підстав для забезпечення позову у визначений заявниками спосіб суд першочергово враховує те, що заявниками до поданої заяви не надано жодних доказів на обґрунтування своїх доводів.

Так, до поданої заяви не надано ні копії рішень «Всеукраїнського об`єднання «Батьківщина» (політична партія) від 16.04.2024 про відкликання за народною ініціативою депутатів Жмеринської міської ради ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ні копії постанов Жмеринської міської територіальної виборчої комісії від 19.04.2024 про визнання обраними депутатами Жмеринської міської ради наступними за черговістю кандидатів в депутати, які власне і є предметом судового забезпечення у цій справі та, можливо, предметом наступного позову.

Проте, за відсутності таких документів в суду відсутні жодні підстави робити висновок щодо наявності чи відсутності ознак очевидної протиправності таких рішень, як однієї з підстав для забезпечення позову, як і правових та фактичних мотивів їх прийняття.

Ба більше, суд в цьому випадку взагалі не має можливості з`ясувати обставини прийняття оскаржуваних рішень та пересвідчитись в тому, що вони дійсно можуть бути предметом судового оскарження, адже як зазначено в пункті 5 частини 3 статті 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом: зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Із цього слідує, що доводи поданої заяви про забезпечення позову фактично базуються на припущеннях, непідтверджених документально належними доказами.

Таким чином, звернувшись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішень «Всеукраїнського об`єднання «Батьківщина» (політична партія) від 16.04.2024 про відкликання за народною ініціативою депутатів Жмеринської міської ради ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та постанов Жмеринської міської територіальної виборчої комісії від 19.04.2024 та не нанадавши до поданої заяви копії оскаржуваних рішень, заявники не надали можливість пересвідчитись суду, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду; з`ясувати обсяг можливих позовних вимог; відповідність виду забезпечення позову, який заявники просять застосувати, межам позовним вимогам; та чи є такий захід забезпечення позову співрозмірним з позовними вимогами.

Також, в обґрунтування заяви про забезпечення позову заявники зазначили про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії індивідуальних актів, які оформлені у вигляді рішень «Всеукраїнського об`єднання «Батьківщина» (політична партія) від 16.04.2024 про відкликання за народною ініціативою депутатів Жмеринської міської ради ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та постанов Жмеринської міської територіальної виборчої комісії від 19.04.2024 про визнання обраними депутатами Жмеринської міської ради наступними за черговістю кандидатів в депутати, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 унеможливить виконання рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог, оскільки чинне законодавство не передбачає відновлення за особою статусу депутата у випадку, якщо рішення вищого керівного органу політичної партії про відкликання депутата буде визнано протиправним та скасовано судом, як і не передбачає підстав для подальшої втрати статусу іншим депутатом, наступним за черговістю кандидатом у депутати від місцевої організації політичної партії, який буде визнаний обраним депутатом.

З цього приводу суд зазначає, що спеціальним законом, що визначає правовий статус депутата сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - місцева рада) як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та рівноправного члена місцевої ради, встановлює гарантії депутатської діяльності та порядок відкликання депутата місцевої ради є Закон України від 11.07.2002 року № 93-IV "Про статус депутатів місцевих рад".

Порядок відкликання депутата, який обраний від місцевої організації партії, за народною ініціативою визначений у статтях 38-41 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 38 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" право вносити пропозицію про відкликання депутата місцевої ради за народною ініціативою (не раніше ніж через рік з моменту набуття таких повноважень) мають місцева організація політичної партії, від якої його обрано депутатом, а також громадяни України, які є виборцями відповідного виборчого округу.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 38 цього Закону на зборах (конференції) місцевою організацією політичної партії може бути прийнято рішення про внесення пропозиції щодо відкликання депутата місцевої ради.

Згідно з ч. 7 ст. 41 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" вищий керівний орган політичної партії розглядає протокол зборів (конференції) місцевої організації політичної партії, на якому прийнято рішення про внесення пропозиції щодо відкликання депутата місцевої ради за народною ініціативою, та приймає рішення про відкликання такого депутата за народною ініціативою або про відмову в задоволенні цієї пропозиції.

Відповідно до ч. 9 ст. 41 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" на підставі рішення вищого керівного органу політичної партії про відкликання депутата, обраного шляхом висування місцевою організацією політичної партії, за народною ініціативою, відповідна територіальна виборча комісія зобов`язана у порядку, передбаченому Виборчим кодексом України, визнати обраним депутатом наступного за черговістю кандидата у депутати від місцевої організації політичної партії або призначити проміжні вибори депутата у відповідному багатомандатному виборчому окрузі.

Як зазначають заявники у своїй заяві про забезпечення позову, підставою для прийняття Жмеринською міською територіальною виборчою комісією постанов від 19.04.2024 про визнання обраними депутатами Жмеринської міської ради наступними за черговістю кандидатів в депутати, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , дію яких вони просять зупинити, стали рішення Політичної ради політичної партії «Всеукраїнське об`єднання «Батьківщина» від 16.04.2024 №06-11-496/4 про відкликання за народною ініціативою депутата Жмеринської міської ради ОСОБА_1 та від 16.04.2024 №06-11-496/3 про відкликання за народною ініціативою депутата Жмеринської міської ради ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" повноваження депутата місцевої ради припиняються достроково за наявності перелічених підстав, засвідчених офіційними документами, без прийняття рішення відповідної ради у разі: 1) його відкликання за народною ініціативою у встановленому цим Законом порядку.

Таким чином, із прийняттям рішення Політичної ради політичної партії «Всеукраїнське об`єднання «Батьківщина» від 16.04.2024 про відкликання депутатів за народною ініціативою, повноваження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як депутатів Жмеринської міської ради, припинилися.

При цьому, як слідує із викладених заявниками обставин (хоч і не підтверджених документально), станом на дату подачі заяви про забезпечення позову Жмеринською міською територіальною виборчою комісією вже вчинені дії на реалізацію згаданих вище рішень Політичної ради політичної партії «Всеукраїнське об`єднання «Батьківщина» від 16.04.2024, та 19.04.2024 винесені постанови про визнання обраними депутатами Жмеринської міської ради наступними за черговістю кандидатів в депутати, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Отже, рішення політичної партії «Всеукраїнське об`єднання «Батьківщина фактично є вже реалізованими, тобто вичерпали свою дію фактом їх реалізації, а тому зупинення такого рішення вочевидь не матиме для заявників правових наслідків та наразі не може створити додаткових обставин, настання яких, як стверджують заявники, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних їх прав та інтересів.

Щодо постанов Жмеринської міської територіальної виборчої комісії від 19.04.2024 про визнання обраними депутатами Жмеринської міської ради наступними за черговістю кандидатів в депутати, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , то тут дійсно слід врахувати, що завершення визначеної законом процедури відкликання за народною ініціативою депутата місцевої ради та набуття повноважень обраними інших депутатів відбувається в момент оголошення на пленарному засіданні відповідної ради рішення територіальної виборчої комісії про визнання обраним іншого депутатом замість відкликаного за народною ініціативою (ч. 3 ст. 4 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад").

Однак з цього приводу суд враховує, що, по перше, заявники не ставлять питання щодо забезпечення свого позову у спосіб заборони міській територіальній виборчій комісії вчиняти будь-які дії у процедурі відкликання за народною ініціативою депутатів Жмеринської міської ради ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в тому числі оголошувати на пленарному засіданні відповідної ради рішення територіальної виборчої комісії про визнання обраними депутатів наступних за черговістю кандидатів у депутати від відповідної політичної сили.

А по друге, заявниками не надано жодних доказів як і не повідомлено обставин у підтвердження дати проведення такого пленарного засідання Жмеринською міською радою та питання, які включенні до порядку денного такого засідання.

Таким чином наразі суд вважає безпідставним посилання заявників на те, що з проведенням пленарного засідання місцевої ради подальший захист їхніх прав стане неможливим, позаяк обґрунтованих доказів на підтвердження таких побоювань матеріали справи не містять та таких судом не встановлено.

Відносно посилання заявників на правові висновки, що викладені Верховним Судом у постанові від 21.03.2023 у справі № 260/3329/22, то в контексті обставин саме цієї спірної ситуації, яка має місце у нашому випадку, суд вкотре зазначає, що за відсутності належних доказів прийняття оскаржуваних рішень та постанов та ненадання заявниками їх копій до поданої заяви як і інших доказів, що стосуються подальшої реалізації таких рішень, вести мову про обґрунтованість підстав для вжиття заходів забезпечення позову в цілому не можливо, позаяк усі висновки суду будуть ґрунтуватися виключно на припущеннях та домислах, не підтверджених документально, що суперечитиме законодавчо визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства, та є неприпустимим.

Окремо суд не може оминути увагою і той факт, що дана заява про забезпечення позову подана двома заявниками та спрямована хоч і до одних і тих самих осіб (які можуть набути статус відповідачів), проте суд вважає помилковими доводи останніх про однопредметність спірних правовідносин та ідентичність підстав, юридичних фактів і доказів наступних можливих позовів.

Як уже наголошувалось судом вище, у досліджуваному випадку заявниками ініціюється питання зупинення дії (а в подальшому можлива вимога про скасування) двох окремих індивідуально визначених рішень як одного відповідача (Всеукраїнського об`єднання «Батьківщина» (політична партія) так і іншого відповідача (Жмеринської міської територіальної виборчої комісії).

Тобто, фактичні підстави для прийняття таких рішень щодо відкликання заявників як депутатів місцевої ради за народною ініціативою у кожному з двох випадків є індивідуальними та такими, які пов`язані із особистою діяльністю кожного з них як депутатів місцевої ради, індивідуальною оцінкою їх практичної діяльності та індивідуальною внутрішньо-партійною відповідальністю.

Тому, застосований заявниками підхід об`єднати в одній заяві вимоги різних заявників, які спрямовані на врегулювання окремих, індивідуальних публічно-правових відносин із відповідачами, а відтак і вирішення окремих, індивідуальних спорів з приводу формування органу місцевого самоврядування та втрати статусу депутата місцевої ради, вочевидь не відповідатиме завданням адміністративного судочинства, оскільки не сприятиме своєчасному вирішенню спору та ефективному захисту прав.

Наведене хоч і стосується в більшій мірі саме обставин подання адміністративного позову, проте, враховуючи, що дана заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви, тому правова оцінка підставам для забезпечення позову фактично має спрямовуватись на розгляд двох індивідуально визначених предметів позовних вимог (щодо кожного з заявників/позивачів окремо). Таким чином, в цьому випадку можливо дійти висновку, що має місце об`єднання в одному провадженні двох окремих спорів, однак таке питання має вирішуватися не самими заявниками, а судом в порядку ст. 172 КАС України.

Підводячи підсумок вищевикладеному суд враховує, що саме суб`єкт звернення із відповідною заявою про вжиття заходів забезпечення позову повинен обґрунтувати існуванням передбачених статтею 150 КАС України підстав для забезпечення позову. Такий висновок узгоджується із нормою частини 1 статті 9 КАС України, в силу якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оскільки наведені заявниками доводи й аргументи не підтверджені належними та допустимими доказами існування між сторонами спірних правовідносин і порушенням їхніх прав та ґрунтуються виключно на припущеннях, а тому не є достатніми та переконливими для висновку про необхідність застосування заходів забезпечення позову до подання позовної заяви за правилами, встановленими статтями 150-151 КАС України.

Враховуючи вищевикладені обставини суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 77, 150 - 154, 243, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович