Справа № 619/754/24
Суддя: Калиновська Л. В.
Дата ухвалення: 2024-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 619/754/24
провадження № 2-а/619/8/24
РІШЕННЯ

іменем України

22 квітня 2024 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Калиновської Л.В., за участю секретаря судового засідання Булах С.М., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу поліції №3 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області, старшого сержанта Відділу поліції №3 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області Ісаєнко Максима Ігоровича про скасування постанови серії ЕНА №1247671 про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 15 січня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

Так, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Відділу поліції №3 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області, старшого сержанта Відділу поліції №3 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області Ісаєнко Максима Ігоровича про скасування постанови серії ЕНА №1247671 про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 15 січня 2024 року.

На обґрунтування вимог позивач вказав, що 15 січня 2024 року відносно нього старшим сержантом поліції ОСОБА_2 , відділу поліції №3 (м. Дергачі) Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення серія ЕНА № 1247671, про визнання винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 3400 грн. Як зазначено в постанові, ОСОБА_1 керував автомобілем квадроциклом QUICK 2000 реєстраційний номер НОМЕР_1 без посвідчення водія з категорією В1, а мав лише посвідчення водія з категорією В. З зазначеною постановою позивач не згоден та вважає її незаконною. Відповідно до «Правил дорожнього руху» затвердженого КМУ, частини 1 Загальні положення та пункту 1.10: легковий автомобіль - автомобіль з кількістю місць для сидіння не більше дев`яти, з місцем водія включно, якій за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів та їх багажу із забезпеченням необхідного комфорту та безпеки. Також вказаний пункт ПДР не регламентує і не визначає що таке квадроцикл і не відносить його до окремої категорії транспортних засобів. Відповідно до «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» затвердженим КМУ, пункту 3 абзац 5: керувати транспортним засобом дозволено з категорією В- автомобілі дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів, а кількість сидячих місць, крім сидіння водія восьми, а оскільки відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (номер НОМЕР_2 ) автомобіля QUICK 2000 реєстраційний номер НОМЕР_1 повна маса становить 514 кілограмів та сидячих місць два - то керувати таким транспортним засобом можна виключно з водійськім посвідченням категорії В.

Позивач надав заяву, з проханням судове засідання провести без його участі, просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Відповідачі, уповноважена особа Відділу поліції №3 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області та старший сержант Відділу поліції №3 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, повідомлялися своєчасно та належним чином. Відзиву суду надано не було.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №1247671 від 15.01.2024 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн.

Відповідно до п. п. 1, 3, 8 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

У частині першій статті 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Основного Закону України). Аналогічний припис закріплено у частині першій статті 6 КАС України. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (частина друга статті 6 КАС України).

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен бути якісним, щоби виключити будь-який ризик свавілля.

На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що формулювання національного законодавства повинно бути достатньо передбачуваним, щоб дати особам адекватну вказівку щодо обставин та умов, за яких державні органи мають право вдатися до заходів, які вплинуть на їхні конвенційні права (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C.G. та інші проти Болгарії» (C.G. and Others v. Bulgaria, заява № 1365/07, пункт 39), «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, заява № 21722/11, пункт 170).

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року (Cantoni v. France, заява № 17862/91, пункти 31 - 32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року (Vyerentsov v. Ukraine, заява № 20372/11, пункт 65).

Так, відповідно до диспозиції ч.2 ст.126 КУпАП України передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух», водій зобов`язаний: мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху, легковий автомобіль з кількістю місць для сидіння не більше дев`яти, з місцем водія включно, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів та їхнього багажу із забезпеченням необхідного комфорту та безпеки.

Згідно з п. 2.1.а Правил Дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Пункт 2.13 Правил дорожнього руху передбачає право на керування транспортними засобами особам може бути надано: автомобілями, колісними тракторами, самохідними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами, які експлуатуються на вулично-дорожній мережі, всіх типів (категорії В1, В, С1, С), за винятком автобусів, трамваїв і тролейбусів, з 18-річного віку.

Транспортні засоби належать до таких категорій: В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів.

Наказом Держспоживстандарту України від 28.12.2010р. №630, затвердженого ДСТУ 3649:2010, «Колісні транспортні засоби». В розділі 3 «Терміни та визначення понять» цього стандарту вжито терміни та визначення позначених ними понять згідно з ДСТУ 2886, ДСТУ 2919, ДСТУ 2984, а також подані нижче, зокрема: колісний транспортний засіб: Транспортний засіб, призначений для руху безрейковими дорогами, за допомогою якого перевозять людей і (або) вантажі, а також перевозять і приводять у дію під час руху чи на місці встановлене на ньому обладнання чи механізми для виконання спеціальних робочих функцій, допущений до участі в дорожньому русі. 3.1 Автомобіль: Колісний транспортний засіб, який урухомлюється джерелом енергії, має не менше ніж 4 колеса, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт. 3.2. Автобус: Автомобіль із кількістю місць для сидіння більше девяти з місцем водія включно, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів та їхнього багажу із забезпеченням необхідного комфорту та безпеки. В Додатку А (довідковий) наведена класифікація КТЗ: зокрема, категорія М, характеристика: Самохідні КТЗ (автомобілі або автомобільні транспортні засоби), що мають не менше ніж чотири колеса і призначені для перевезення пасажирів (легкові автомобілі, мікроавтобуси, автобуси, тролейбуси), в тому числі категорія M1: КТЗ, які призначені для перевезення пасажирів і мають не більше ніж 8 місць, не враховуючи місце водія; категорія N: Самохідні КТЗ (автомобілі або автомобільні транспортні засоби), що мають не менше ніж чотири колеса і призначені для перевезення вантажів (вантажні автомобілі, тягачі сідельні чи баластні), в тому числі категорія N1: КТЗ, які призначені для перевезення вантажів, максимальна маса яких не перевищує 3,5 тонни.

Правила дорожнього руху України передбачають (п.2.13), що право на керування транспортними засобами особам може бути надано: автомобілями, колісними тракторами, самохідними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами, які експлуатуються на вулично-дорожній мережі, всіх типів (категорії В1, В, С1, С), за винятком автобусів, трамваїв і тролейбусів, з 18-річного віку; автомобілями з причепами або напівпричепами (категорії ВЕ, С1Е, СЕ).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (номер НОМЕР_2 ) автомобіля QUICK 2000 реєстраційний номер НОМЕР_1 повна маса становить 514 кілограмів та сидячих місць два - тобто відноситься до категорії В.

З посвідчення водія НОМЕР_3 від 20.07.2011 вбачається, що ОСОБА_3 отримав право на керування автомобілем категорії «В», а отже, має право на керування транспортним засобом QUICK 2000 реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відзиву на позовну заяву суб`єктом владних повноважень суду не надано, тобто не спростовано твердження позивача.

Крім того, відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами: 1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину; 2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; 3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї; 4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; 5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Більше того, приписами ст. 129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів:(п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Крім того, у пункті 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими статтями 283, 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

Згідно ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За наведеного, позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 241-246, 255, 286 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу поліції №3 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області, старшого сержанта Відділу поліції №3 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області Ісаєнко Максима Ігоровича про скасування постанови серії ЕНА №1247671 про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 15 січня 2024 року - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕНА №1247671 від 15 січня 2024 року, винесену старшим сержантом Відділу поліції №3 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області Ісаєнко М.І., про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, з одночасним надсиланням апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. В. Калиновська