Справа № 480/8007/23
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2024-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 квітня 2024 року Справа № 480/8007/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/8007/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві в якому просить:
- зобов`язати Головне управління ПФУ в м. Києві зарахувати до наявного в позивача стажу для призначення пенсії за віком, періоди здійснення підприємницької діяльності: з 24.03.1994 по 14.04.1994, з 25.05.1996 по 31.10.1999 та з 19.12.2000 по 31.12.2003;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в м. Києві повторно розглянути подану ОСОБА_1 заяву від 19.05.2023 року про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення».
01.08.2023 року ухвалою Сумського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. В якості співвідповідача у даній справі було залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач є пенсіонером та перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Сумській області як особа з інвалідністю третьої групи. В зв`язку з тим, що 12.03.2023 року позивач досяг віку 60 років, він 19.05.2023р. звернувся до ГУ ПФУ в Сумській області з заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення».
При цьому, рішення вмотивовано тим, що страховий стаж, який враховується при обчисленні пенсії по інвалідності (із врахуванням додаткового стажу з дня встановлення інвалідності по дату досягнення пенсійного віку), становить 26 років 02 місяців 3 днів. Відповідно до статті 26 Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше ніж 30 років.
В подальшому, в зв`язку з тим, що в рішенні ГУ ПФУ в м. К и є в і від 25.05.2023 року не зазначено які періоди трудової діяльності позивача були зараховані до стажу, який дає право на призначення пенсії, а які не враховані, позивач звернувся до ГУ ПФУ в С у м с ь к і й області з заявою, про визначення періодів, які повинні бути врахованими до стажу, який дає право на призначення пенсії, та роз`ясненнями, чому не враховані періоди, коли позивач займався підприємницькою діяльністю.
05.06.2023р. позивач отримав лист Головного управління ПФУ в С у м с ь к і й області, яким йому було роз`яснено, що умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону № 1058- ІУ. Так, відповідно до її норм право на пенсію за віком мають особи після досягнення 60 років та за наявності страхового стажу, зокрема, у 2023 році не менше 30 років.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Починаючи з 01.01.2004 неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Щодо наявності в позивача стажу, який дає право на призначення пенсії, ГУ ПФУ в Сумській області зазначено, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань позивач з 24.03.1994 по 19.01.2010 був зареєстрований як фізична особа - підприємець.
Інформація щодо сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України як приватним підприємцем, за період з 24.03.1994 по 31.12.2003 відсутня, тому підстави для зарахування зазначеного періоду до загального страхового стажу відсутні.
Період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 19.01.2010 зарахований до страхового стажу за даними, що містяться у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов' язкового державного соціального страхування.
Період роботи з 15.04.1994 по 24.05.1996 та з 01.11.1999 по 18.12.2000 зараховані на підставі записів трудової книжки.
Зважаючи на зазначене, період здійснення підприємницької діяльності
- з 24.03.1994 по 14.04.1994;
- з 25.05.1996 по 31.10.1999;
Позивач з такими висновками не згоден.
При цьому (!!!), у позовній заяві позивач не зазначає з чиїми саме висновками він не згоден - з висновками ГУ ПФУ у м.Києві чи з висновками ГУ ПФУ в Сумській області (яке не було визначено позивачем в якості відповідача)
Слід зазначити, що оскаржуване рішення прийнято ГУ ПФУ у м.Києві, при цьому, по тексту мотивувальної частини позовної заяви позивач наголошує на спростуванні позиції іншої особи - ГУ ПФУ в Сумській області, яким рішення стосовно позивача щодо відмови у призначенні йому пенсії за віком не приймалося.
Отже, позивач наполягає на зарахуванні йому до стажу вищезазначених періодів здійснення ним підприємницької діяльності посилаючись на те, що в ці періоди він здійснював підприємницьку діяльність постійно, сплачував передбачені законодавством податки, звітував до пенсійного фонду за сплачені внески за зазначені періоди.
Як стверджує позивач, всі звіти та квитанції про сплату всіх платежів долучались до його особової справи посадовими особами пенсійного фонду.
Крім того, позивач звертає увагу суду на те, що в нього зберігся акт перевірки дотримання вимог законодавства ДПІ м. Суми від 31.05.2002 року, з якого вбачається, що податковою інспекцією проводились перевірки діяльності позивача і за попередні періоди, і за період до 2002 року. Претензій щодо несплати податків та внесків в пенсійні фонди в актах перевірок не зазначено. Виявлені недоліки під час перевірки були усунуті безпосередньо після перевірки.
Позивач просить суд врахувати, що з метою отримати підтвердження здійснення позивачем підприємницької діяльності та сплати всіх необхідних платежів до пенсійного фонду за спірні періоди, позивач отримав в Управлінні ЦНАП у м. Суми довідку з якої вбачається, що ОСОБА_1 відповідно до розпорядження Ковпаківської районної ради народних депутатів №21 від 24.03.1994 року був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності. Факт реєстрації позивача фізичною особою підприємцем 24.03.1994 року не спростовується Відповідачем, підтверджується копією посвідчення, яка додається до цієї позовної заяви.
Проте, на заяву позивача до ГУ ПФУ у Сумській області з проханням надати можливість ознайомитись з матеріалами особової справи, як підприємця, позивачу надали відповідь, що він був зареєстрований як платник внесків до пенсійного фонду з 01.01.2001 року на підставі свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи № 1637 від 22.12.2000 року. До листа додана копія свідоцтва № 1637 від 22.12.2000 року.
Позивач також зазначає, що з`ясовуючи підстави зазначеної ситуації щодо відсутності його особової справи як підприємця з 1994 року, позивач просить суд врахувати доданий до матеріалів позовної заяви лист ДПІ в м. Суми від 05.06.2007 року, з якого вбачається, що свідоцтво від 12.05.1994 року було скасовано, так як в 22.12.2000 року було проведено нову реєстрацію замість перереєстрації суб`єкта підприємницької діяльності. Саме в зв`язку з цим, вочевидь було знищено чи втрачено особову справу позивача, яка заводилась з 1994 року.
Таким чином, як вказує позивач, його вини у відсутності документів щодо сплати всіх обов`язкових платежів в тому числі і до пенсійного фонду не має.
На переконання позивача, дії відповідача - ГУ ПФУ у м.Києві щодо не врахування спірних періодів його підприємницької діяльності та відмови в зв`язку з цим у переведенні на пенсію за віком, суперечать вимогам Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Від відповідача - ГУ ПФУ в м.Києві до суду надійшов відзив в якому відповідач зазначає, що 19.05.2023 гр. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою № 8666, щодо переведення на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення».
Страховий стаж гр. ОСОБА_1 , який враховується при обчисленні пенсії по інвалідності (із врахуванням додаткового стажу з дня встановлення інвалідності по дату досягнення пенсійного віку), становить 26 років 02 місяців 3 днів.
Розмір пенсії по інвалідності становить 2093 грн.
Відповідно до статті 26 Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023року по 31 грудня 2023року не менше ніж 30 років.
У разі переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» страховий стаж гр. ОСОБА_1 становить 26 років 02 місяців 3 днів.
Враховуючи вищевикладене , ГУ ПФУ у м.Києві було прийнято рішення про відмову гр. ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком у зв`язку з відсутністю страхового стажу.
Отже, на переконання відповідача-1, дії ГУ ПФУ в м.Києві є правомірними, а вимоги Позивача є безпідставними та необґрунтованими. Управління діяло в межах своїх повноважень та відповідно до чинного законодавства.
Від співвідповідача - ГУ ПФУ в Сумській області відзиву до суду не надійшло.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що позивач є пенсіонером та перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Сумській області як особа з інвалідністю третьої групи. В зв`язку з тим, що 12.03.2023 року позивач досяг віку 60 років, він 19.05.2023р. звернувся до ГУ ПФУ в Сумській області з заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення».
Відповідно до статті 26 Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023року по 31 грудня 2023року не менше ніж 30 років.
Страховий стаж гр. ОСОБА_1 , який враховується при обчисленні пенсії по інвалідності (із врахуванням додаткового стажу з дня встановлення інвалідності по дату досягнення пенсійного віку), становить 26 років 02 місяців 3 днів.
Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.
При цьому, позивач просить зарахувати йому до стажу наступні періоди:
- з 24.03.1994 по 14.04.1994;
- з 25.05.1996 по 31.10.1999;
- з 19.12.2000 по 31.12.2003
При цьому, як свідчить з матеріалів справи ( розрахунок періодів - а.с.14), до стажу позивача фактично не було включено періоди роботи у 1994 році : лише два дні - 13.04.1994 року та 14.04.1994р.
Натомість , позивач просить включити йому до стажу період роботи у 1994 році - значно більший період - з 24.03.1994р. по 14.04.1994р.
Позивач обґрунтовує свою позицію стосовно періоду який не було зараховано тим, що на звернення до ГУ ПФУ в Сумській області, останній листом від 05.06.2023р. (а.с.15-16) повідомив, що інформація щодо сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України позивачем , як приватним підприємцем, за період з 24.03.1994р. по 31.12.2003р., відсутня.
При цьому, у вищезазначеному листі від 05.06.2023р. ГУЦ ПФУ в Сумській області (орган який фактично НЕ приймав рішення за завою позивача ) вказував у відповідь на звернення позивача про те, що період здійснення підприємницької діяльності
- з 24.03.1994 по 14.04.1994;
- з 25.05.1996 по 31.10.1999;
Водночас, відповідно до пункту 4 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи), періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи з а у м о в и п і д т в е р д ж е н н я документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту п і д т в е р д ж у є т ь с я свідоцтвом про сплату єдиного податку, спеціальним торговим патентом, документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
При цьому, будь-яких доказів надання до ГУ ПФУ в Сумській області або ГУ у м.Києві додаткових документів передбачених пунктом 2.1 П о р я д к у подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій та/або документів передбачених пунктом 4 П о р я д к у підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від №637, позивачем до матеріалів справи не надано.
Отже, орган пенсійного фонду, а саме - ГУ ПФУ в м.Києві, яким було прийнято рішення за наслідками розгляду заяви позивача від 19.05.2023р. в порядку екстериторіальності, фактично не досліджував та не надавав оцінку тим доказам, які позивачем надано до матеріалів справи - лист ДПІ в м. Суми від 05.06.2007 року на який позивач посилається у позовній заяві, Акт перевірки дотримання вимог законодавства ДПІ м. Суми від 31.05.2002 року, з якого, як стверджує позивач, вбачається, що податковою інспекцією проводились перевірки діяльності ОСОБА_1 , і за попередні періоди, і за період до 2002 року і претензій щодо несплати податків та внесків в пенсійні фонди в актах перевірок не зазначено.
Слід зазначити, що підставою для відмови у призначенні пенсії є лише одна -= недостатність стажу для призначення пенсії за віком.
Відповідач - ГУ ПФУ в м.Києві у спірному рішенні не наводить буд-яких міркувань та правових висновків стосовно підстав незарахування до стажу позивача саме періодів здійснення ним підприємницької діяльності. Про підприємницьку діяльність позивача взагалі не згадується.
Про періоди здійснення позивачем підприємницької діяльності які не були зараховані до стажу йдеться лише у листі ГУ ПФУ в Сумській області. Лист не є рішенням у розумінні положень КАС України. Крім цього, дії ГУ ПФУ в Сумській області або будь-яке рішення зазначеного органу позивач не оскаржує і не може оскаржувати, оскільки рішення про відмову приймалось лише ГУ ПФУ в м.Києві. ГУ ПФУ в Сумській області було залучено до участі у справі за ініціативою суду.
Крім цього, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за доцільне зазначити наступне.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року №2148-VІІІ, який набрав чинності 11 жовтня 2017 року, розділ ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", доповнено пунктом 3-1, відповідно до підпункту 1 якого для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону до страхового стажу включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Згідно із частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Поряд із зазначеним, за положеннями статті 56 Закону №1788-XII в стаж роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору, а також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Слід зазначити, що до 01 січня 2004 року порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі - Закон №1788-XII).
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений (далі - Порядок №637).
Відповідно до пункту 4 Порядку №637 (в редакції на час вирішення питання про призначення позивачу пенсії) періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до абз. 4 пп. 2 п. 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Системний аналіз наведених правових норм законодавства дає суду підстави для висновку про те, що до страхового стажу зараховується період здійснення особою підприємницької діяльності, протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
З матеріалів справи свідчить , що позивач не звертався до відповідачів з заявою про зарахування до його стажу певних періодів, відсутні докази н а д а н н я до пенсійного фонду будь-яких документів про систему оподаткування, сплату страхових внесків, або документи, передбачені п.4 Порядку №637. Страховий стаж за період ведення підприємницької діяльності з 01.01.2004 року обчислено за даними наявними в реєстрі застрахованих осіб про нарахування доходу та сплату страхових внесків.
Таким чином, позовні вимоги позивача в частині, що стосуються зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві зарахувати до наявного в позивача стажу для призначення пенсії за віком, періоди здійснення підприємницької діяльності: з 24.03.1994 по 14.04.1994, з 25.05.1996 по 31.10.1999 та з 19.12.2000 по 31.12.2003; та зобов`язання ГУ ПФУ в м.Києві повторно розглянути подану ОСОБА_1 заяву від 19.05.2023 року про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення», задоволенню не підлягають, оскільки по-перше спірне рішення не містить відмови у зарахуванні вказаного стажу. По-друге - позивачем до матеріалів справи не надано доказів на підтвердження сплати страхових внесків за періоди з 24.03.1994р. по 31.12.2003р.
Водночас, позивачем не надано до суду визначених законодавством торгового патенту, свідоцтва про сплату єдиного податку, довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування, патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку або довідки про сплату страхових внесків.
При цьому, суд зазначає, що лист ДПІ в м.Суми від 05.06.2007р. (а.с.23-24), який позивач надав до суду, не може бути прийнято судом як доказ правомірності позиції позивача, оскільки інформація зазначена у даному листі податкового органу свідчить про те, що у 2007 році позивача повідомляли про те, що державна реєстрація фізичної особи-підприємця проведена з порушенням законодавства з вини заявника, який подав державному реєстратору неправдиві відомості. Позивач не наводить будь-яких пояснень та обґрунтувань з даних обставин.
Позивачем не надано доказів про те, що будучи фізичною особою-підприємцем ним були сплачені страхові внески, а сам лише факт реєстрації позивача фізичною особою-підприємцем без підтвердження сплати ним відповідних внесків не може бути достатньою підставою для зарахування позивачу до його страхового стажу даного періоду підприємницької діяльності.
Відомості з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи, є підтвердженням здійснення позивачем підприємницької діяльності, але ці документи не підтверджують факт сплати страхових внесків, облік яких ведеться пенсійним органом.
Акт перевірки дотримання вимог законодавства ДПІ м. Суми від 31.05.2002 року, на якому наголошує позивач і з якого вбачається, що податковою інспекцією проводились перевірки діяльності ОСОБА_1 за попередні періоди, і за період до 2002 року де не , як зазначає позивач, не вказано претензій щодо несплати податків та внесків в пенсійні фонди в актах перевірок не зазначено, не можуть бути прийняті судом до уваги в якості належного доказу в силу наступного.
Згідно ч.1, ч. 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, ч. 2ст.73 КАС України)
Згідно ст. 76КАСУкраїнидостатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Зважаючи на визначений законодавством перелік документів на підтвердження сплати страхових внесків за період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності по загальній системі оподаткування, надані позивачем документи не є належними і достатніми доказами.
Наданий позивачем Акт податкового органу лише підтверджує факт здійснення позивачем підприємницької діяльності і сплату податків за відповідний період та не підтверджує сплату страхових внесків (єдиного внеску).
Колегія суддів погодилась з судами попередніх інстанцій щодо неврахування в якості доказів підтвердження сплати страхових внесків договорів оренди торгового місця за 1996 рік 1997 рік, торгових патентів з 2000 - 2004 роки та довідки ДПІ у Московському районі м. Харкова від 08 червня 2016 року, в якій зазначено що за період з 01 липня 1993 року по 31 грудня 2003 року заборгованість по податкам та обов`язковим платежам відсутня, копій квитанцій про сплату ПДВ, прибуткового податку, оскільки зазначені документі підтверджують факт здійснення позивачем підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування та відсутність заборгованості по податкам, проте не є належними доказами в підтвердження сплати страхових внесків, облік яких ведеться пенсійним органом.
Отже, факт перебування позивача на податковому обліку і відсутність заборгованості по податкам не є належними доказами саме сплати страхових внесків.
Отже, враховуючи наведене суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зарахування до страхового стажу оскаржуваного позивачем періоду здійснення підприємницької діяльності з 24.03.1994 по 14.04.1994, з 25.05.1996 по 31.10.1999 та з 19.12.2000 по 31.12.2003, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.
У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог ст. 139 КАС України, не вирішується.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити у повному обсязі.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Кунець