Справа № 420/1951/23
Суддя: Прокопенко О.Б.
Дата ухвалення: 2024-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 420/1951/23

адміністративне провадження № К/990/13563/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Прокопенка О.Б., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Руснакова Тетяна Анатоліївна, на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 червня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області ( далі - Управління) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ №401 від 31 травня 2022 року «Про застосування дисциплінарного стягнення» в частині, що стосується застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції; визнати протиправним та скасувати наказ Управління «Про особовий склад» від 22 червня 2022 року №404 о/с;

- поновити його на посаді поліцейського взводу №1 роти патрульної служби поліції особливого призначення «Херсон» Управління;

- стягнути з відповідача на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 13 червня 2023 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року, адміністративний позов залишив без задоволення.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, 04 квітня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Руснакова Т.А, вчетверте звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду із вказаною касаційною скаргою.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Із системного аналізу наведених положень процесуального закону вбачається, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

У касаційній скарзі позивач, як на підставу оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі, посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує на необхідність формування Верховним Судом висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм права, а саме:

- частини четвертої статті 8 Закону України «Про Національну поліцію». Зазначену норму доповнено Законом «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2123-IX, який набрав чинності 01 травня 2022 року;

- підпунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію»;

- пункту 24 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію». Зазначену норму доповнено Законом «Про основи національного супротиву» від 16 липня 2021 року № 1702-IX, та введено в дію з 01 січня 2022 року;

- пункту 2 статті 24 Закону України «Про Національну поліцію». Зазначену норму доповнено Законом «Про основи національного супротиву» від 16 липня 2021 року № 1702-IX, та введено в дію з 01 січня 2022 року;

- статті 64 Закону України «Про Національну поліцію»;

- частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII;

- статті 27 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII;

- абзаців 1, 2 розділу ІІ Правила етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ від 09 листопада 2016 року № 1179.

Перевіривши на підставі частини п`ятої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» зміст ухвалених у цій справі судових рішень, варто вказати на таке.

Позивач у касаційній скарзі перераховує усі норми, які застосовувались судами попередніх інстанцій під час вирішення справи по суті.

У цій справі підставою для прийняття наказу Управління №401 від 31 травня 2022 року «Про застосування дисциплінарного стягнення» у частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення слугувала фактична відсутність позивача на службі з 24 лютого 2022 року та невиконання ним наказу начальника Управління від 24 лютого 2022 року № 87 «Про введення Плану евакуації (передислокації) підрозділів ГУНП в Херсонській області в безпечний район».

При цьому, як зазначено судами попередніх інстанцій в оскаржуваних рішеннях, фактична відсутність позивача на службі підтверджується актами та не заперечується позивачем у справі.

Отже, з урахуванням обставин, встановлених судами у цій справі, позивач не обґрунтував яким чином висновок Верховного Суду щодо застосування норм, які перелічені позивачем вплине на вирішення цієї справи, адже судами під час розгляду цієї справи застосовувалась відповідна правова позиція Верховного Суду.

Водночас обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Формальне посилання на норми права, щодо застосування яких, на думку заявника, відсутній висновок Верховного Суду, не може вважатись належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки скаржник не указує в чому полягає неправильне застосування судом апеляційної інстанції зазначених ним норм.

Крім того касаційна скарга не містить обґрунтованих доводів необхідності формування Верховним Судом висновку щодо застосування зазначених скаржником норм, за обставин, установлених саме у цій справі.

Тож, посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Також, варто зауважити, що правові висновки Верховний Суд формулює лише щодо конкретно визначених правовідносин, а не висновок, який на думку скаржника буде підставою для відкриття касаційного провадження.

Аргументи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи, цитування нормативно-правових актів, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Скаржник вже звертався із аналогічною касаційною скаргою до суду касаційної інстанції, в якій було наведено ідентичні підстави касаційного оскарження з ідентичним обґрунтуванням. Тобто Верховний Суд вже надавав оцінку щодо заявлених скаржником підстав касаційного оскарження, проте позивачем так і не враховано зауваження, викладених Верховним Судом в ухвалах від 18 грудня 2023 року, 31 січня 2024 року та 13 березня 2024 року, що свідчить виключно про формальний підхід до оформлення касаційної скарги та ігнорування скаржником роз`яснень, які йому надавалися Верховним Судом, оскільки позивач подав аналогічну касаційну скаргу, в частині наведення підстав касаційного оскарження судових рішень.

Таким чином, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Обґрунтованих підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржником не зазначено.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Руснакова Тетяна Анатоліївна, на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 червня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не оскаржується.

Суддя О.Б. Прокопенко