Справа № 580/2589/24
Суддя: Олексій РІДЗЕЛЬ
Дата ухвалення: 2024-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року справа № 580/2589/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

14.03.2024 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі відповідач 2), в якому позивач просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. б ст.55 Закону України Про пенсійне забезпечення (рішення від 29.01.2024 №03);

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до п. б ст.55 Закону України Про пенсійне забезпечення з урахуванням стажу роботи в польових умовах 12 років 8 місяців 24 дні на підставі довідки ДП ПрАТ НАК Надра України Центрукргеологія від 02.10.2023 №91/01 та виплачувати призначену пенсію з дня звернення із заявою про призначення пенсії за вислугу років, а саме з 09.10.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач протиправно не призначив йому пенсію на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного стажу. Позивач зазначає, що має відповідний стаж роботи в польових умовах, що підтверджується записами у трудовій книжці та довідкою. Тому вважає, що має право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Ухвалою суду від 19.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами. Встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву.

04.04.2024 від Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд у задоволенні позову відмовити. Вказує, що на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11.12.2023 №580/10411/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 09.10.2023 № 4105, про призначення пенсії за вислугу років, та відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи.

Відповідач вказує, що пункт 2-1 розділу XV № 1058-ІV передбачає, що особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Тобто, вищезазначена норма регламентує право на пенсію за вислугу років, якщо особа на день набуття чинності Закону №2148-VІІІ, а саме на 11.10.2017, має вислугу років, необхідну для призначення такої пенсії.

Згідно з документами, наданими позивачем при зверненні із заявою про призначення пенсії за вислугу років, спеціальний стаж позивача на посадах, що дають право на призначення пенсії відповідно до пункту «б» статті 55 Закону № 1788-ХІІ становить 5 років 6 місяців 18 днів (станом на 11.10.2017).

Верховний Суд у справі №440/1286/20, предметом розгляду якої було призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону №1788-XII, ухвалив рішення від 27.07.2022, в якому зазначив, що враховуючи положення пункту 2-1 та пункту 16 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV пенсія за вислугу років згідно положень пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11 жовтня 2017 року.

До пільгового стажу ОСОБА_1 зараховано періоди роботи в польових умовах згідно довідки від 12.05.2023 №42/02, виданою ДП «НАК «Надра України» «Центрукргеологія», до 11.10.2017.

З огляду на зазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області прийнято рішення від 29.01.2024 №03 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «б» статті 55 Закону № 1788-XII.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив таке.

Суд встановив, що 09.10.2023 позивач звернувся до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за вислугу років.

За наслідками розгляду поданої заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області прийняло рішення від 17.10.2023 №03 про відмову у призначенні пенсії, зазначивши, що за наданими документами право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. б ст. 55 Закону №1788 заявник не має у зв`язку із відсутністю необхідного стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11.12.2023 у справі №580/10411/23 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 17.10.2023 №03 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.10.2023 №4105 про призначення пенсії із доданими документами та прийняти рішення за наслідками розгляду заяви з урахуванням висновків суду у мотивувальній частині цього рішення.

На виконання вказаного рішення суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області прийнято рішення від 29.01.2024 №03 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «б» статті 55 Закону № 1788-XII.

Підставою зазначено, що згідно з наданими позивачем документами, спеціальний стаж на посадах, що дають право на призначення пенсії відповідно до пункту «б» статті 55 Закону №1788-ХІІ становить 5 років 6 місяців 18 днів (станом на 11.10.2017). Тому права на призначення пенсії відповідно до вказаної норми позивач не має.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся в суд з цим позовом.

Надаючи оцінку встановленим обставинам, суд врахував, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спірні правовідносини регулюються Законом України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788), Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV).

Закон №1058-IV на час його прийняття самостійно не визначав порядку та підстав для призначення пенсії за вислугу років, проте його прикінцеві положення передбачали можливість призначення такого виду пенсії за нормами Закону №1788-ХІІ.

Відповідно до статті 2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Відповідно до положень ст.51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Статтею 55 Закону №1788-ХІІ визначені вимоги для окремих категорій працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років.

Так, відповідно до п. «б» ч.1 ст.55 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники експедицій, партій, загонів, дільниць і бригад, безпосередньо зайняті на польових геологорозвідувальних, пошукових, топографо-геодезичних, геофізичних, гідрографічних, гідрологічних, лісовпорядних і розвідувальних роботах, - після досягнення 55 років і при стажі роботи:

для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі;

для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим - третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.

При цьому період роботи безпосередньо в польових умовах протягом півроку або більше півроку зараховується за рік роботи, менше півроку - за фактичною тривалістю, а на сезонних роботах - відповідно до статті 61 цього Закону.

Отже, вимоги щодо віку, страхового (загального) та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, встановлено пунктом «б» статті 55 Закону № 1788-ХІІ.

Конституційний Суд України в рішенні від 04.06.2019 № 2-р/2019 наголосив, що дія ст.51 Закону № 1788-ХІІ поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у стаття 54, 55 цього ж Закону.

Суд врахував, що підставою для відповзи позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 55 Закону № 1788-XII стала відсутність необхідного пільгового стажу - 12 років 6 місяців.

Оцінюючи вказані підстави, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.62 Закону №1788 основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Суд встановив, що згідно з записами трудової книжки позивача від 22.07.1985 серії НОМЕР_1 , копія якої наявна у матеріалах справи, позивач 05.06.1991 прийнятий на роботу слюсарем-ремонтником Черкаської геологорозвідувальної експедиції об`єднання «Північукргеологія» З 02.10.2023 позивач переведений охоронцем на підприємстві.

Суд врахував, що в трудовій книжці йдеться посилання на відповідні накази, як на підставу внесення записів, вони завірені підписами повноважних осіб та печатками, не містять виправлень, підчисток, тобто оформлені належним чином, що не викликає у суду сумнівів у їх достовірності.

Відповідно до довідки Дочірнього підприємства ПрАТ НАК Надра України Центрукргеологія від 02.10.2023 № 91/01, позивач вказаний період працював водієм 1 класу, водієм на спец автомобілі по обслуговуванню агрегатів і виконував роботу в польових умовах з виплатою польового забезпечення на геологорозвідувальних і пошукових роботах.

Стаж роботи позивача за вказаний період з урахуванням відпрацьованих днів в польових умовах складає 12 років 8 місяців 25 дні і відповідає пункту «б» ч.1 статті 55 Закону №1788-XII.

У вказаній довідці зазначено підстави її видачі. Довідка підписана директором, головним бухгалтером та начальником відділу кадрів, скріплена печаткою установи.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

У постанові від 21.02.2020 у справі № 291/99/17 Верховний Суд дійшов висновку, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії.

Отже, спеціальний стаж позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «б» ч.1 статті 55 Закону №1788-XII - 12 років 8 місяців 25 дні підтверджений належними доказами та є достатнім для призначення вказаного виду пенсії.

Посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 27.07.2022 у справі №440/1286/20, в якій зазначено, що враховуючи положення пункту 2-1 та пункту 16 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV пенсія за вислугу років згідно положень пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11 жовтня 2017 року, суд вважає необґрунтованим, оскільки предметом спору у справі, що розглядається є призначення пенсії на підставі пункту «б» ч.1 статті 55 Закону №1788-XII, тобто іншого виду пенсії.

Отже висновки Верховного Суду у постанові від 27.07.2022 у справі №440/1286/20 не є релевантними цьому спору.

Щодо права позивача на призначення пенсії відповідно до пункту «б» ч.1 статті 55 Закону №1788-XII, суд зазначає таке.

Суд врахував, що на час звернення за пенсією (09.10.2023) позивач досяг 55 років.

За наслідками розгляду документів позивача органом Пенсійного фонду встановлено, що страховий стаж позивача становить 37 років 9 місяців 24 дні.

Як установлено судом вище, позивач має право на зарахування до пільгового стажу роботи відповідно до пункту «б» ч.1 статті 55 Закону №1788-XII 12 років 8 місяців 25 дні.

Зважаючи, що на час звернення за пенсією позивач досяг 55 років, і має загальний страховий стаж більше 30 років, пільговий стаж не менше 12 років 6 місяців, суд дійшов висновку про наявність у ного права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «б» ч.1 статті 55 Закону №1788-XII.

Тому суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів спірного рішення відповідача про відсутність у позивача права на призначення пенсії за вислугу років.

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 29.01.2024 №03 про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 КАС України способом захисту прав особи є визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

В пункті 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 року №3-рп/2003, вказано: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)".

У пункті 2.3 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2018 у справі №7-р/2018 цим судом зроблено висновок, що «...В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Конституційний Суд України вважає, що принцип юридичної визначеності як один із елементів верховенства права не виключає визнання за органом публічної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Згідно з юридичною позицією Конституційного Суду України «цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів» (абзац третій підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 8 червня 2016 року № 3-рп/2016).

У Доповіді «Верховенство права», схваленій Європейською Комісією «За демократію через право» на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25-26 березня 2011 року), до елементів верховенства права віднесено, зокрема, юридичну визначеність та заборону свавілля (пункт 41).

У пункті 45 Доповіді зазначено, що потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними; у цьому контексті закон, яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції; не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади; отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій влади.

Щодо заборони свавілля у пункті 52 Доповіді вказано таке: хоча дискреційні повноваження є необхідними для здійснення всього діапазону владних функцій у сучасних складних суспільствах, ці повноваження не мають здійснюватись у свавільний спосіб; їх здійснення у такий спосіб уможливлює ухвалення суттєво несправедливих, необґрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень, що є несумісним із поняттям верховенства права.

Отже, наведені юридичні позиції Конституційного Суду України, відповідні положення Доповіді дають підстави стверджувати, що конституційний принцип верховенства права вимагає законодавчого закріплення механізму запобігання свавільному втручанню органів публічної влади при здійсненні ними дискреційних повноважень у права і свободи особи».

У постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 461/2579/17 викладено правові позиції про те, що «Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Таким чином, дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом».

Нормативно-правовим актом, яким регулюються умови призначення пенсії за вислугу років є Закон №1788, зокрема ст.55.

Враховуючі визначені цією нормою підстави та умови призначення пенсії за вислугу років, а також наявність у позивача усіх необхідних умов для призначення пенсії на пільгових умовах вік та стаж (загальний і спеціальний), суд дійшов висновку, що вирішення питання призначення пенсії у даному випадку не є дискреційним повноваженням Пенсійного органу.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.145 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною 3 ст.245 КАС України визначено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до пункту «б» ч.1 статті 55 Закону №1788-XII з 09.10.2023 (часу первинного звернення).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому суд дійшов висновку, що сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, яке прийняло спірне рішення, у розмірі 1211,20 грн. Доказів понесення позивачем інших судових витрат суду не надано.

Керуючись ст.ст. 6, 14, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 29.01.2024 №03 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Степана Бандери, буд.43, ) прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з 09.10.2023 пенсії за вислугу років відповідно до п.«б» ч.1 ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Степана Бандери, буд.43, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) судовий збір за подання позову в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Олексій РІДЗЕЛЬ