Справа № 314/4004/23
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2024-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 квітня 2024 року м. Дніпросправа № 314/4004/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області

на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 08.01.2024, (суддя суду першої інстанції Мануйлова Н.Ю.), прийняте у відкритому судовому засіданні в м. Вільнянськ, в адміністративній справі №314/4004/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В :

28.08.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: скасувати постанову інспектора патрульної СРППВП в ЗРУП ГУНП в Запорізькій області серії БАБ №786111 від 19.08.2023, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн з а ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм законодавства, оскільки електричний мопед, яким керував позивача не є механічним транспортним засобом в розумінні ПДР, оскільки потужність двигуна становить менше 3 кВТ. Позивач зазначає, що в його діях відсутній склад правопорушення, наголошує на тому, що відповідачем не надано жодних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Вільнянський районний суд Запорізької області рішенням від 08.01.2024 задовольнив адміністративний позов ОСОБА_1 Скасував постанову інспектора патрульної СРППВП в ЗРУП ГУНП в Запорізькій області серії БАБ №786111 від 19.08.2023, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн з а ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Не погодившись з рішенням суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 19.08.2023 о 12 годині 53 хвилин позивач рухався транспортним засобом скутер Aima big bull по вул. Незалежної України в м. Вільнянськ, при цьому д.н.з. транспортного засобу був відсутній, а водій не мав шолома. Вказане є порушенням вимог п. 2.1, 2.3, 2.9 ПДР. Відповідач наголошує, що транспортний засіб, яким керував позивач є електромопедом катерії А1, двигун якого має потужність до 4 кВТ. Відтак, керуючи цим транспортним засобом позивач повинен дотримуватися ПДР України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 19.08.2023 інспектором СРПП ВП ЗРУП ГУНП в Запорізькій області лейтенантом поліції ОСОБА_2 була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 786111 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 3400 гривень.

Згідно з вказаною постановою ОСОБА_1 19.08.2023 о12:53 год. у м. Вільнянськ Запорізької області по вул. Незалежності України керував транспортним засобом скутером Aima big bull, який не був зареєстрований, без мотошолому, не мав права керувати даним транспортним засобом Aima Big Bull, не мав полісу обов`язкового страхування, чим порушив вимоги пп «а» п. 2.1, пп. «ґ» 2.1, пп. «г» п. 2.3, пп. «в» п. 2.9 ПДР України.

Не погодившись з означеною постановою позивач звернувся до суду з адміністративним позовом в цій справі.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що в силу п. 10.1 ПДР транспортний засіб, яким керував позивач на є механічним транспортним засобом в розумінні ПДР, оскільки потужність двигуна електромопеда становить 1200 Вт, тобто 1 кВТ.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 34 Закону України «Про державний рух» державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Пунктом 30.1 ПДР передбачено, що власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов`язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів.

Згідно з пп. «в» п. 2.9 ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака.

Відповідно до п.2.12 ПДР України, серед іншого, транспортні засоби належать до таких категорій: А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Згідно з пп. «г» п. 2.3 ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 15 Закону України «Про дорожній рух», яка встановлює умови доступу фізичних осіб до керування транспортними засобами передбачено, що кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії. При цьому, право керування мототранспортними засобами і мотоколясками (категорії A1, A) може бути надано особам, які досягли 16-річного віку. А підтверджується отримане право посвідченням водія, порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії якого встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2, 3 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №340 від 08 травня 1993 року (в редакції на час складання постанови) передбачено, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії. А транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на відповідні категорії. При цьому мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт відносяться до категорії А1.

Аналогічні положення закріплено і у положеннях пункту 2.13. Розділу ІІ «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР).

Посилання позивача/апелянта на те, що він мав право на керування скутером Aima big bull без посвідчення водія є помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1.10. ПДР під "механічним транспортним засобом" розуміється транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Буквальне тлумачення наведеного визначення не дає прямої і виключної відповіді на те, які транспортні засоби відносяться до механічних, а які ні. Тим більше, друге речення не містить таких слів як "виключно" або "тільки", тому сказати, що цей термін застосовується виключно або тільки щодо тракторів, самохідних машин і механізмів, а також тролейбусів та транспортних засобів з електродвигуном потужністю понад 3 кВт не можна.

Тому у першу чергу, слід застосовувати визначення ПДР термінів "транспортний засіб" та "мопед". Під якими розуміється "пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів" та "двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт", відповідно.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що мопед марки Aima big bull, з робочим обємом двигуна НОМЕР_1 , вважається згідно національних ПДР саме "механічним транспортним засобом".

Таким чином, положення пункту 2.1. ПДР, повною мірою застосовуються і до водіїв мопедів марки Aima big bull, з робочим обємом двигуна 49,9 кубічний сантиметрів, яким керував позивач.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковим твердження позивача, що він має право керування мопедом без наявності посвідчення водія на право керування транспортним засобом категорії А1, оскільки безпідставно не взяв до уваги вказані вище національні нормативно-правові положення, а також не врахував того, що в силу положень Закону України від 24 вересня 2008 року № 586-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» були внесені зміни до Закону України «Про дорожній рух», та починаючи з 01 січня 2010 року в Україні була запроваджена не тільки реєстрація мопедів і скутерів, а й визначено нові умови допуску громадян до керування транспортними засобами цієї категорії, у тому числі отримання права керування такими транспортними засобами з отриманням посвідчення відповідного зразка.

Пунктом 2.3 пп."г" розділу 2 ПДР України визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів.

Тобто, наведеною нормою чітко встановлений обовязок водія під час руху на скутері бути в застебнутому мотошоломі.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість доводів позивача про те, що з огляду на потужність двигуна його транспортного засобу, на нього не розповсюджується дія норм ПДР, а тому в його діях безумовно відсутній склад адміністративного правопорушення.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що позивач в адміністративному позові заперечує проти факту вчинення ним правопорушення, зазначає, що відповідач не надав жодних доказів на підтвердження факту порушення ним норм ПДР.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка визначає зміст постанови про адміністративне правопорушення визначено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення.

Згідно із ч. 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В свою чергу, у відповідності до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При цьому, суд зазначає, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, якими, відповідно до ст..251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Колегія суддів зазначає, що ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції відповідачем не надано доказів, а саме: технічної фіксації вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП. До матеріалів справи долучено копію рапорту інспектора про вчинене позивачем правопорушення.

Як вже зазначалось, доказами вчинення адміністративного правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, самі по собі спостереження інспектора патрульної поліції, навіть викладені в рапорті, не можуть слугувати доказами у справі про адміністративне правопорушення, та слугувати єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідності.

Отже, відповідачем не доведено самого факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення як підстави для притягнення до адміністративної відповідальності, що вказує на необхідність скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів констатує, що хоча суд першої інстанції під час розгляду цієї справи і допустив неправильне тлумачення вимог норм чинного законодавства, відтак його висновки не в повній мірі відповідають обставинам справи, однак фактично суд дійшов правильно висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, шляхом викладення мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови, в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області - задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 08.01.2024 №314/4004/23 змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 08.01.2024 №314/4004/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Шлай

суддя А.А. Щербак