Справа № 440/3785/23
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 р. Справа № 440/3785/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на окрему ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2023, головуючий суддя І інстанції: М.В. Довгопол, м. Полтава, повний текст складено 15.12.23 у справі № 440/3785/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із заявою про винесення окремої ухвали у порядку, установленому статтею 383 КАС України у справі № 440/3785/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі за текстом також позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі також відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якій просив:

- розглянути заяву та постановити ухвалу у порядку ст. 249 КАС України через порушення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, в межах своїх повноважень, ст. 8 Конституції України, прав ОСОБА_1 , рішення суду відповідно до статей 52, 55 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», щодо строків виплати частини пенсії, через її затримку в часі, починаючи з 01.07.2021, з 01.03.2022 та з 01.03.2023;

- для забезпечення виконання рішення суду у справі № 440/3785/23 відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із застосуванням практики Європейського суду з прав людини, не зважаючи на аргумент відповідача про включення доплати пенсії в реєстр заборгованості виплат через відсутність на казначейських рахунках Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області відповідного фінансування видатків на виконання рішення суду, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, як боржника, за яким є відповідальний державний орган (центральний орган виконавчої влади - Міністерство соціального політики України сумісно з Пенсійним фондом України), вжити всіх необхідних заходів у найкоротший час для дотримання рішення суду у справі № 440/3785/23 або передати його іншому компетентному державному органу, який має вплив (контроль) на чинники, які затримують чи перешкоджають повному й вчасному виконанню рішення суду, а саме безпосередньо до Пенсійного фонду України сумісно з Міністерством соціального політики України, державним органам, які між іншим контролюють та відповідають за професійну, а тому соціально-правову діяльність відповідача в питанні пенсійного страхування з урахуванням висновку у п. 27 постанови Верховного Суду від 06.08.2019 у справі № 160/3586/19, де суд уважає необґрунтованими посилання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань.

Окремою ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року заяву задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо невиконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду 14.05.2023 у справі № 440/3785/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії в частині зобов`язання здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2021 з урахуванням доплати до пенсії у розмірі 2000 грн згідно із Постановою Кабінету Міністрів України "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" від 14.07.2021 за № 713, без обмеження максимальним розміром з 01.03.2022 та з 01.03.2023, з урахуванням раніше виплачених сум.

Повідомлено Пенсійний фонд України та Міністерство соціальної політики України про бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо невиконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.05.2023 у справі № 440/3785/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Надіслано окрему ухвалу Пенсійному фонду України та Міністерству соціальної політики України для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Встановлено строк для надання відповіді на окрему ухвалу упродовж тридцяти днів з дня отримання її копії.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Полтавській області оскаржило її в апеляційному порядку, оскільки вважає, що судове рішення прийняте із порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить її скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі № 440/3785/23.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті ухвали не наведено обґрунтованих обставин протиправності дій відповідача на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі № 440/3785/23. Звертає увагу, що відповідно до вимог статті 382 КАС України відсутнє право у позивача вимагати в суб`єкта владних повноважень надавати звіт про виконання рішення суду, оскільки таким правом наділений виключно суд. Просить урахувати, що рішення суду виконане в межах покладених на Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зобов`язань та з урахуванням норм чинного законодавства та одночасно вказує, що виплата коштів позивачу на виконання рішення суду у цій справі буде здійснена в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат, виділених на цю мету. Зазначає, що наразі Головним управлінням здійснюються заходи із забезпечення процесу щодо виплати грошових коштів на виконання судових рішень в порядку черговості та фінансування заборгованості у повному обсязі.

Позивачем у поданому відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що судом першої інстанції правильно встановлено наявність підстав для прийняття окремої ухвали за заявою позивача, оскільки відсутність грошових коштів або відсутність фінансування органів державної влади не може бути підставою для обмеження прав особи, яка має право на виплату заборгованості з пенсійних виплат. За результатами розгляду апеляційної скарги відповідача просить залишити її без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що позивач з 05.11.1999 отримує пенсію за вислугу років на підставі норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Полтавській області.

Відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.03.2022 у зв`язку з індексацією та за результатами проведеного перерахунку підсумок пенсії (з надбавками) склав 19619,92 грн, однак розмір пенсії позивача з 01.03.2022 обмежено максимальним розміром 19340,00 грн.

Крім того, пенсійним органом здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.03.2023 у зв`язку з індексацією, та за результатами проведеного перерахунку підсумок пенсії (з надбавками) склав 21119,92 грн, однак розмір пенсії позивача з 01.03.2023 обмежено максимальним розміром 20930,00 грн.

На заяву позивача щодо здійснення перерахунку пенсії з 01.03.2022 ГУ ПФУ в Полтавській області листом від 15.06.2022 повідомило про те, що загальний підсумок пенсії складає 19619,92 грн, але розмір пенсії до виплати обмежується максимальним розміром пенсії та складає 19340,00 грн /а.с. 36/.

Також на заяву позивача щодо здійснення перерахунку пенсії з 01.03.2023 ГУ ПФУ в Полтавській області листом від 17.03.2023 повідомило про те, що розмір пенсії з 01.03.2023 встановлено у максимально можливому розмірі 20930,00 грн /а.с. 38/.

Позивач звернувся до пенсійного органу із заявою щодо перерахунку та виплати з 01.07.2021 щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн, на яку ГУ ПФУ в Полтавській області листом від 20.03.2023 /а.с. 40/ повідомило позивача, що оскільки розмір пенсії перераховувався після 1 березня 2018 року на виконання рішень Полтавського окружного адміністративного суду від 03.08.2018 у справі № 1640/2295/18 та від 31.03.2021 у справі № 440/1452/21 і після такого перерахунку розмір пенсії збільшився на понад 2000 грн, підстави для встановлення щомісячної доплати згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 за № 713 відсутні.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 у справі № 440/3785/23 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті пенсії з 01.07.2021 з урахуванням доплати до пенсії у розмірі 2000 грн згідно із Постановою Кабінету Міністрів України "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" від 14.07.2021 № 713 та обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром під час індексації пенсії з 01.03.2022 та з 01.03.2023; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2021 з урахуванням доплати до пенсії у розмірі 2000 грн згідно із Постановою Кабінету Міністрів України "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" від 14.07.2021 № 713, без обмеження максимальним розміром з 01.03.2022 та з 01.03.2023, з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 щодо постановлення окремої ухвали у справі відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1073,60 грн.

Вказане судове рішення набрало законної сили 24.06.2023, у справі видано виконавчий лист 10.07.2023.

На виконання цього рішення суду відповідач з 01.08.2023 провів перерахунок пенсії ОСОБА_1 , нарахував заборгованість в сумі 48 716,98 грн за період з 01.07.2021 по 31.07.2023, яка облікована в органах Пенсійного фонду та підлягає виплаті в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України, про що зазначено в листі Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 08.08.2023 за № 1600-0404-5/58374, який міститься в матеріалах виконавчого провадження 72355530, відкритого на виконання виконавчого листа № 440/3785/23 від 10.07.2023 /а.с. 97/.

Мотивуючи такі дії, відповідач у листі зазначив, що є бюджетною установою і вправі здійснювати бюджетні платежі тільки за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України".

ОСОБА_1 не погодився із зазначеною вище відповіддю ГУ ПФУ в Полтавській області і звернувся до суду із заявою у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Задовольняючи заяву позивача, суд першої інстанції виходив з того, що посилання ГУПФ України в Полтавській області на відсутність необхідних бюджетних призначень для виконання судового рішення у справі № 440/3785/23 не може слугувати обґрунтованим виправданням невиконання судового рішення, а тому дійшов висновку про протиправну бездіяльність ГУ ПФУ в Полтавській області в частині невиконання рішення суду від 24.05.2023 у цій справі щодо зобов`язання здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2021 з урахуванням доплати до пенсії у розмірі 2000 грн згідно із Постановою Кабінету Міністрів України "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" від 14.07.2021 № 713, без обмеження максимальним розміром з 01.03.2022 та з 01.03.2023, з урахуванням раніше виплачених сум.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно зі статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. Так, у рішенні по справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, Суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013 взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України, заява № 60750/00, від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

У Рішенні від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 07.06.2005, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20.07.2004, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі ОСОБА_2 проти України від 15.10.2009, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28.11.2006, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 1291 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

З метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегульовано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду, регламентований статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частин першої та шостої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України є можливим у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Водночас правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статті 383 КАС України є можливим у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.

Суд зауважує, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 року у справі № 806/2143/15 звернув увагу на те, що правові норми статті 383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення.

Як убачається з матеріалів справи, на виконання рішення суду у справі № 440/3785/23 відповідач з 01.08.2023 провів перерахунок пенсії ОСОБА_1 та нарахував заборгованість в сумі 48716,98 грн за період з 01.07.2021 по 31.07.2023, однак виплату вказаної суми не здійснив.

Згідно з листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 08.08.2023 за № 1600-0404-5/58374 заборгованість в сумі 48716,98 грн обліковується в Пенсійному фонді України, як заборгованість з виплати пенсії, яка в порядку черговості підлягає виплаті в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України.

Тобто рішення суду в частині зобов`язання здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2021 з урахуванням доплати до пенсії у розмірі 2000 грн згідно із Постановою Кабінету Міністрів України "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" від 14.07.2021 за № 713, без обмеження максимальним розміром з 01.03.2022 та з 01.03.2023, з урахуванням раніше виплачених сум, наразі не виконано.

Колегія суддів ураховує, що головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 26.07.2023 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 72355530 з виконання виконавчого листа Полтавського окружного адміністративного суду № 440/3785/23, виданого 10.07.2023.

16.08.2023 головним державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на ГУ ПФУ в Полтавській області за невиконання рішення суду.

13.09.2023 головним державним виконавцем також винесено постанову про накладення штрафу на ГУ ПФУ в Полтавській області за невиконання рішення суду.

23.10.2023 головним державним виконавцем також винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, позивачем вичерпано всі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду, однак рішення суду не виконано.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість поданої ОСОБА_1 заяви.

Щодо посилання ГУ ПФУ в Полтавській області на те, що виплата коштів позивачу на виконання рішення суду у цій справі буде здійснена в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат, виділених на цю мету, і наразі Головним управлінням здійснюються заходи із забезпечення процесу щодо виплати грошових коштів на виконання судових рішень в порядку черговості та фінансування заборгованості в повному обсязі, то колегія суддів зазначає, що вказані обставини не можуть вважатися належним обґрунтуванням протиправної бездіяльності відповідача, оскільки в даному випадку Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повинно виконувати таке, що набрало законну силу судове рішення, яким відповідача зобов`язано перерахувати та виплатити пенсію позивачу у перерахованому розмірі. Рішення суду в силу ст. 129-1 Конституції України є обов`язковим до виконання.

У рішенні у справі «Шмалько проти України» Європейський суд з прав людини констатував, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів, щоб виправдати невиконання судового рішення про виплату боргу. Невиконання рішення державного суду не може бути виправдане і відсутністю бюджетних видатків.

У справі «Півень проти України» Європейський суд з прав людини констатував порушення ст. 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдане недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем у справі № 440/3785/23 не виконано рішення Полтавського окружного адміністративного суду, що з урахуванням приписів статей 383, 249 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для постановлення окремої ухвали і направлення її до Пенсійного фонду України та Міністерства соціальної політики України для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Доводи відповідача про те, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції дійшов хибного висновку про протиправність дій відповідача на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі № 440/3785/23 є безпідставними.

Колегія суддів зазначає, що оскільки позивач обґрунтовує свої вимоги у заяві про винесення окремої ухвали протиправними діями відповідача, які полягають у невиконанні судового рішення, та такі дії направлені на досягнення результатів, передбачених статтею 383 КАС України, розгляд пред`явлених вимог здійснювався судом першої інстанції саме у порядку статті 383 КАС України, а не на підставі приписів ст. 382 КАС України, доводи щодо неправильного застосування якої судом першої інстанції наведені ГУ ПФУ в Полтавській області в апеляційній скарзі.

Зважаючи на наведене, а також те, що ГУ ПФУ в Полтавській області в апеляційній скарзі наведено взаємовиключні твердження про повне виконання судового рішення та неможливість виконання такого рішення з огляду на відсутність грошових коштів, колегія суддів констатує безпідставність вимог апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Згідно із висновками, викладеними у пунктах 23, 25 Рішення ЄСПЛ у справі "Проніна проти України", суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен з специфічних, доречних та важливих доводів заявника, а також давати обґрунтування своїх рішень.

З урахуванням приписів статті 308 КАС України, колегія суддів зауважує, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Доводи, які містяться в апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Полтавській області, не спростовують правильності прийнятої судом першої інстанції оскаржуваної ухвали.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене вище колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 249, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.

Окрему ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2023 у справі № 440/3785/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова