Справа № 460/24224/23
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2024-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/24224/23 пров. № А/857/46/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11.12.2023р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Оніщук Марії Адамівни, діючої на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. про визнання дій протиправними, зобов`язання призначити і виплачувати пенсію за віком із зниженням пенсійного віку та із врахуванням стажу роботи (суддя суду І інстанції: ОСОБА_2 , час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 11.12.2023р., м.Рівне; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 11.12.2023р.),-

В С Т А Н О В И В:

11.10.2023р. (згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому відправленні) представник адвокат Оніщук М.А., діюча на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_3 , звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

визнати протиправними дії Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Рівненській обл. щодо відмови ОСОБА_3 зарахувати при призначенні пенсії до страхового стажу періоду роботи його на території російської федерації /рф/ з 07.04.2001р. по 14.04.2006р., з 02.05.2006р. по 31.12.2006р., з 01.06.2007р. по 16.11.2007р., з 19.11.2007р. по 29.02.2008р.;

зобов`язати ГУ ПФ України в Рівненській обл. призначити, провести нарахування та виплачувати ОСОБА_3 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 05.03.2021р., зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи на території рф з 07.04.2001р. по 14.04.2006р., з 02.05.2006р. по 31.12.2006р., з 01.06.2007р. по 16.11.2007р., з 19.11.2007р. по 29.02.2008р., а також врахувавши при обчислені пенсії його заробітну плату за цей період (а.с.1-8, 34).

Розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами (а.с.36 і на звороті).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11.12.2023р. заявлений позов задоволено частково; зобов`язано ГУ ПФ України в Рівненській обл. зарахувати до страхового стажу ОСОБА_3 період його роботи на території рф з 31.12.2003р. по 14.04.2006р., з 02.05.2006р. по 31.12.2006р., з 01.06.2007р. по 16.11.2007р., з 19.11.2007р. по 29.02.2008р. та повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 07.04.2023р. з прийняттям відповідного рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України в Рівненській обл. судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп. (а.с.42-47).

Не погодившись із винесеним рішенням суду, його оскаржив відповідач ГУ ПФ України в Рівненській обл., який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.48-50).

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що з 01.01.2023р. рф припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав /СНД/ у галузі пенсійного забезпечення, то з 01.01.2023р. Угода залишається чинною та обов`язковою до виконання між іншими її підписантами, окрім рф. Україна, в свою чергу, постановою КМ України № 1328 від 29.11.2022р., яка набрала чинності 02.12.2022р., вийшла з Угоди. У зв`язку з цим, пенсії громадянам, які проживали/працювали на території рф, призначаються на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», при цьому, до страхового стажу зараховується періоди роботи на території рф по 31.12.1991р.; заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії враховується за періоди страхового стажу, набутого на території України, на умовах, визначених частиною першою статті 40 Закону.

З огляду на викладене, період роботи позивача на території рф з 07.04.2001р. по 14.04.2006р., з 02.05.2006р. по 31.12.2006р., з 01.06.2007р. по 16.11.2007р., з 19.11.2007р. по 29.02.2008р. до страхового стажу не зараховано.

Враховуючи, приписи ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та те, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 21 рік 07 місяців 21 день, при необхідному 23 роки, відсутні підстави для призначення йому пенсії за віком із зниженням пенсійного віку як потерпілому від Чорнобильської катастрофи.

Представник позивача ОСОБА_4 скерувала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому остання вважає її безпідставною, необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції надав належну оцінку всім обставинам справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства, ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.70-73).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Москвин Березнівського району Рівненської обл., що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Березнівським РВ УМВС України в Рівненській обл. (а.с.9 і на звороті).

Позивач є громадянином, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), що підтверджується посвідченням Рівненської обласної державної адміністрації серії НОМЕР_2 від 09.03.1993р. (а.с.17).

Довідкою Березнівської міської ради № 469 від 03.08.2023р. підтверджується, що ОСОБА_3 дійсно з 29.04.1986р. по квітень 1987 року, з 29.08.1988р. по 06.04.2001р., з 01.03.2008р. по даний час проживає в с.Моквин Березнівського району Рівненської обл., яке до 01.01.2015р. було включене в перелік радіоактивно забруднених територій внаслідок аварії на ЧАЕС (4 категорія) (а.с.18).

15.08.2022р. ОСОБА_3 звернувся до органу ПФ із заявою про призначення пенсії за віком на підставі ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням ГУ ПФ України у Львівській обл. № 87 від 23.08.2022р. позивачу відмовлено в призначенні пенсії. Підставою для прийняття такого рішення слугувало те, що вік заявника становить 56 років 5 місяців 11 днів, страховий стаж 24 роки 03 місяці 23 дні; період роботи заявника у зоні посиленого радіологічного контролю за умови відселення станом на 01.01.1993р. становить 03 роки 10 місяців 21 день. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 19.11.2007р. по 29.02.2008р. в ОАО «Арктикнефтегазстрой», оскільки відсутня довідка про заробітну плату та інформація про сплату страхових внесків до ПФ за вказаний період на території рф (а.с.23).

25.08.2022р. ОСОБА_3 повторно звернувся до органу ПФ із заявою про призначення пенсії за віком на підставі ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням ГУ ПФ в Сумській області №87 від 02.09.2022р. позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку відсутністю необхідного стажу (24 роки). У цьому рішенні вказано, що вік заявника становить 56 років, страховий стаж 21 рік 7 місяців 21 день; згідно наданих документів з 08.05.1986р. по 31.12.2014р. позивач проживав та працював у зоні посиленого радіологічного контролю 28 років 7 місяців 24 дні; період роботи (проживання) на території зони посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 складає 06 років 07 місяців 23 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до настання нею 12-річного віку, як за дитиною, потерпілою від Чорнобильської катастрофи, оскільки не долучено необхідний пакет документів, визначений п.11 Порядку підтвердження наявного страхового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затв. постановою КМ України № 637 від 12.08.1993р.: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини, свідоцтва про смерть), посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи або довідки про видачу такого посвідчення, заяви особи, яка звернулася за призначенням пенсії, про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, документів про те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював (а.с.24).

Окрім цього, у рішенні також зазначено, що для зарахування періоду роботи в рф необхідна довідка про заробітну плату, видана підприємством, на якому працював заявник з позначкою про сплачені внески до відповідних фондів, довідки з Пенсійного фонду рф про сплату внесків.

07.04.2023р. ОСОБА_3 повторно звернувся до органу ПФ із заявою про призначення пенсії за віком на підставі ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

02.05.2023р. ГУ ПФ України в Дніпропетровській обл. прийнято рішення № 87 про відмову у призначенні пенсії позивачу. Підставою для прийняття такого рішення слугувало те, що вік заявника становить 57 років 01 місяць 03 дні, страховий стаж 21 рік 7 місяців 2 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 07.04.2001р. по 31.12.2003р. у рф згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 30.08.1988р., оскільки з 01.01.2023р. рф припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р. (а.с.25).

На звернення позивача на Урядову «гарячу» лінію щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ГУ ПФ України в Рівненській обл. листом № 23442-20794/П-02/8-1700/23 від 16.06.2023р. повідомило ОСОБА_3 про те, що необхідна тривалість страхового стажу з огляду на вимоги ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» становить 23 роки. Тривалість страхового стажу, визначена на підставі поданих позивачем документів, та даних реєстру застрахованих осіб, становить 21 рік 07 місяців 02 дні. До страхового стажу не зараховано період роботи на території рф з 07.04.2001р. по 14.04.2006р., з 02.05.2006р. по 31.12.2006р., з 01.06.2007р. по 16.11.2007р., з 19.11.2007р. по 29.02.2008р. оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків до ПФ рф, а згідно зі ст.6 Угоди про гарантії прав громадян-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р. зарахування до страхового стажу з 01.01.2004р. періодів роботи на території держав-учасниць СНД здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць СНД, на території яких проводилася трудова діяльність. Крім того, з 01.01.2023р. рф в односторонньому порядку припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення. Відтак, за заявою про призначення пенсії від 07.04.2023р. прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 23 роки (а.с.26-27).

На звернення позивача щодо призначення пенсії за віком на умовах ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ГУ ПФ України в Рівненській обл. листом № 32933-28916/П-02/8-1700/23 від 28.09.2023р. повідомило про те, що згідно з даними підсистеми «Звернення» ІКІС ПФ України позивач звертався із заявами про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку 20.04.2021р., 01.08.2022р., 15.08.2022р., 25.08.2022р. та 07.04.2023р. З огляду на вимоги ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» необхідна тривалість страхового стажу становить 23 роки. За зверненням від 25.08.2022р. страховий стаж визначено в розмірі 21 рік 07 місяців 21 день. При цьому, до страхового стажу враховано періоди роботи на території рф з 07.04.2001р. по 31.12.2003р. згідно із записами у трудовій книжці. Враховуючи те, що зарахування до страхового стажу з 01.01.2004р. періодів роботи на території рф здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків до органів ПФ рф, періоди роботи з 01.01.2004р. по 14.04.2006р., з 02.05.2006р. по 31.12.2006р., з 01.06.2007р. по 16.11.2007р., з 19.11.2007р. по 29.02.2008р. до страхового стажу не враховані. Окрім цього, до страхового стажу не враховано період догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки до заяви не додано посвідчення дитини, потерпілої внаслідок аварії на ЧАЕС. Враховуючи викладене, за заявою про призначення пенсії від 25.08.2022р. прийнято рішення № 87 від 02.09.2022р. про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 23 роки. Згідно з електронною пенсійною справою за результатами розгляду звернення від 07.04.2023р. позивачу було призначено пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку на умовах ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Тривалість страхового стажу 24 роки 03 місяці 27 днів, при цьому до страхового стажу враховано періоди догляду за дитиною до досягнення нею 12-річного віку з 28.05.1991р. по 31.05.1991р., з 18.03.1997р. по 13.07.1999р., з 04.11.2022р. по 09.03.2001р. Разом з тим, за результатами перевірки правильності призначення пенсій, зареєстрованих у підсистемі «Звернення» ІКС ПФ України, спеціалістами відділу контролю правильності призначення пенсії ГУ ПФ України в Рівненській обл. встановлено, що при винесенні рішення про призначення пенсії за заявою від 07.04.2023р. до страхового стажу безпідставно враховано період роботи з 07.04.2001р. по 31.12.2003р. на території рф, згідно із записами у трудовій книжці НОМЕР_3 . Зауважено, що з 01.01.2023р. рф в односторонньому порядку припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення. Враховуючи вказане та норми чинного законодавства, до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території рф по 31.12.1991р. Тривалість страхового стажу, визначена на підставі поданих документів, які відповідають чинному законодавству та даних реєстру застрахованих осіб, становить 21 рік 07 місяців 02 дні. Відтак, за заявою про призначення пенсії від 07.04.2023р. прийнято рішення № 87 від 02.05.2023р. про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 23 роки (а.с.28-29).

Не погоджуючись із такими висновками пенсійного органу про відсутність страхового стажу, вважаючи протиправними дії відповідача щодо незарахування періоду роботи на території рф з 07.04.2001р. по 14.04.2006р., з 02.05.2006р. по 31.12.2006р., з 01.06.2007р. по 16.11.2007р., з 19.11.2007р. по 29.02.2008р. до страхового стажу, та вважаючи достатньою тривалість страхового стажу на дату звернення з заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом.

Частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи, що період проживання (роботи) позивача станом на 01.01.1993р. в зоні посиленого радіологічного контролю становить не менше 4 років, а станом на дату звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком загальний період проживання (роботи) позивача становить понад 20 років (до 01.01.2015р.), останній має право на призначення пенсії відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зниженням пенсійного віку на 5 років.

При цьому, обставини, що з 01.01.2023р. рф припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., а для України зазначений міжнародний договір припинив свою дію 24.06.2023р., не впливають на правомірність прийняття оспорюваного рішення пенсійного органу, та не стосуються періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди.

Окрім цього, відсутність відомостей щодо сплати страхових внесків не може слугувати підставою для відмови у призначення пенсії.

Суд врахував, що отримання позивачем на теперішній момент довідки про сплату страхових внесків є неможливим з огляду на те, що 24.02.2022р. у відповідь на акт збройної агресії рф проти України, Україна заявила про розрив дипломатичних відносин з рф без розриву консульських відносин, відповідно до ст.2 Віденської конвенції про консульські зносини 1963 року.

Таким чином, увесь офіційно набутий трудовий стаж позивача на території рф підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Водночас, судом враховано, що період роботи з 07.04.2001р. по 30.12.2003р. було враховано пенсійним органом до страхового стажу позивача.

Відтак, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права з урахуванням дискреційних повноважень органу ПФ України на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, буде зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи на території рф 31.12.2003р. по 14.04.2006р., з 02.05.2006р. по 31.12.2006р., з 01.06.2007р. по 16.11.2007р., з 19.11.2007р. по 29.02.2008р. та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 07.04.2023р. з прийняттям відповідного рішення, з урахуванням висновків суду у цій справі.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із роз`ясненнями, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині незадоволених позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Також апелянт не наводить заперечень щодо обраного судом способу захисту прав позивача, однак наполягає на помилковості висновків суду про зарахування спірних періодів роботи позивача в рф до страхового стажу.

Стосовно піднятих апелянтом спірних питань колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для часткового задоволення позову із визначеним способом захисту позивача, з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі ст.12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Частиною 1 ст.9 Закону України № 1058-IV від 09.03.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності 01.01.2004р., передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 цього Закону. Зокрема, право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року за наявності страхового стажу не менше 30 років.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України № 1788-XII від 05.11.1991р. «Про пенсійне забезпечення» /Закон № 1788-XII/ та Законом України № 1058-ІV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» /Закон № 1058-ІV/.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 49 цього Закону визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з ч.1 ст.55 вказаного Закону особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Частиною 2 ч.1 ст.55 наведеного Закону передбачено, зокрема, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Як вбачається з матеріалів справи, довідкою Березнівської міської ради № 469 від 03.08.2023р. підтверджується, що ОСОБА_3 дійсно з 29.04.1986р. по квітень 1987 року, з 29.08.1988р. по 06.04.2001р., з 01.03.2008р. по даний час проживає в с.Моквин Березнівського району Рівненської обл., яке до 01.01.2015р. було включене в перелік радіоактивно забруднених територій внаслідок аварії на ЧАЕС (4 категорія) (а.с.18).

Відповідно до п.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затв. постановою Правління ПФ України № 22-1 від 25.11.2005р. /Порядок № 22-1/, заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з п.2.1 цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додається, зокрема, документ, який засвідчує особливий статус особи, а саме посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Отже, у довідці має бути зазначено період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, та така має бути видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями). При цьому, законодавець не встановив та не затвердив певного зразка довідки та вимог до неї.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, та підтверджено матеріалами справи, зазначені вимоги Порядку № 22-1 позивачем дотримані.

Так, позивачем ОСОБА_3 пенсійному органу надано посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), так і довідку про період проживання на відповідній території, видану відповідною міською радою, тобто органом місцевого самоврядування.

Отже, підстав для неприйняття до уваги вказаної довідки та неврахування зазначеного періоду проживання позивача на території зони посиленого радіологічного контролю при розгляді заяви про призначення йому пенсії у відповідача не було.

При цьому підставою для неврахування до страхового стажу ОСОБА_3 періодів роботи з 31.12.2003р. по 14.04.2006р., з 02.05.2006р. по 31.12.2006р., з 01.06.2007р. по 16.11.2007р., з 19.11.2007р. по 29.02.2008р. на території рф пенсійний орган вказує непідтвердження факту сплати страхових внесків за спірні періоди роботи до пенсійного фонду рф та припинення участі рф в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р.

Щодо вказаних доводів пенсійного органу апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.56 Закону № 1788-XII до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Згідно п.1 ч.1 ст.8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

У ст.1 Закону № 1058-ІV наведено наступні визначення:

пенсія-щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

За приписами п.1 ч.1 ст.24 Закону № 1058-ІV страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 ст.24 Закону № 1058-ІV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Поряд з цим, за змістом ст.1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 вказаної Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Відповідно до абз.2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом рф «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993р. трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Згідно зі ст.12 Угоди вона набуває чинності з моменту її підписання сторонами (з 14.01.1993р.).

Статтею 7 Угоди від 14.01.1993р. визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р. (далі - Угода про гарантії) та двосторонніми угодами в цій галузі.

Зі змісту наведених норм вбачається, що пенсія особі, що звернулась за її призначенням, призначається за нормами законодавства країни, де відбувалась трудова діяльність цієї особи, а пільговий стаж, набутий на території однієї з визначених Угодою держав, визнається іншою державою.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 14.11.2019р. у справі № 676/6166/16-а, від 16.04.2020р. у справі № 555/2250/16-а від 17.06.2020р. у справі № 646/1911/17, від 21.02.2020р. у справі № 291/99/17 та від 06.07.2020р. у справі № 345/9/17.

Отже, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховується при встановленні права на пенсію. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Наведене також підтверджує, що діюче в Україні пенсійне законодавство визначає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території рф або на підприємстві зареєстрованому на території рф після 13.03.1992р., то цей стаж має враховуватися на території України як власний страховий (трудовий) стаж, хоча пенсійні внески можуть сплачуватися в рф. Тобто, існує гарантія врахування страхового (трудового) стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Згідно з ст.2 федерального закону рф № 173-фз від 17.12.2001р. «Про трудові пенсії в російській федерації» страховий стаж - врахована при визначенні права на трудову пенсію сумарна тривалість періодів роботи і (або) іншої діяльності, протягом яких сплачувалися страхові внески до пенсійного фонду рф, а також інших періодів, які зараховуються до страхового стажу.

Відповідно до ч.1 ст.10 цього федерального закону до страхового стажу включаються періоди роботи та (або) іншої діяльності, які виконувались на території російської федерації особами, вказаними в частині першій статті 3 даного федерального закону, за умови, що за ці періоди сплачувались страхові внески до пенсійного фонду російської федерації.

З вищезазначеного слідує, що законодавством України, так і законодавством рф, передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалась така діяльність.

Статтею 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затв. постановою КМ України № 637 від 12.08.1993р. /Порядок № 637/, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Надання інших додаткових документів, у тому числі уточнюючої довідки підприємства, установи або організації, необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення, зокрема відомостей про умови праці, характер виконуваної роботи.

Записами трудової книжки ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 підтверджено, що позивач, зокрема:

07.04.2001р. прийнятий на посаду водія 3 класу з вахтово-експедиційним методом роботи в ОАО «Арктикнефтегазстрой» (наказ № 90-к від 06.04.2001р.);

01.02.2005р. переведений на посаду слюсаря зі збирання металоконструкцій 4 розряду;

01.11.2005р. переведений на посаду водія 1 класу для роботи на всіх марках автомобіля (наказ № 911/к від 16.11.2005р.);

14.04.2006р. звільнений в порядку переведення в ЗАО «Акрктикстрой» (наказ № 222/к від 30.03.2006);

02.05.2006р. прийнятий на посаду водія автомобіля з вахтово-експедиційним методом роботи по строковому трудовому договору на будівельну ділянку в ЗАО «Акрктикстрой» (наказ №80-ЛС від 02.05.2006р.);

31.12.2006р. звільнений у зв`язку із закінченням строку договору (наказ №172-к від 29.12.2006р.);

01.07.2007р. прийнятий на посаду водія автомобіля з вахтово-експедиційним методом роботи по строковому трудовому договору на будівельну ділянку в ООО «Строймонтаж» (наказ № 426-ЛС від 01.06.2007р.);

16.11.2007р. звільнений з ініціативи працівника (наказ № 687-ЛС від 15.11.2007р.);

19.11.2007р. прийнятий на посаду водія 1 класу з вахтовим методом роботи в управління механізації № 7 ОАО «Арктикнефтгазстрой» (наказ № 1374/к від 19.11.2007р.);

29.02.2008р. звільнений у зв`язку із закінченням строку трудового договору (наказ №115/к від 07.02.2008р) (а.с.11-16).

Представлена трудова книжка містить записи про періоди роботи позивача із зазначенням професій, номеру та дати наказів про прийняття, переведення та звільнення з роботи, підписи уповноважених осіб та печатки підприємств.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідної тривалості, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки та видачі довідок. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018р. у справі № 754/14898/15-а.

Підставою для неврахування до страхового стажу ОСОБА_3 періодів роботи на території рф апелянт вказує непідтвердження факту сплати страхових внесків за спірні періоди роботи до пенсійного фонду рф.

Поряд з цим, виходячи із змісту наведених правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді незарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Тому відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача спірних періодів з підстави, такої як не підтвердження сплати страхових внесків роботодавцем, є протиправною, оскільки покладає на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар за ймовірні порушення роботодавцем, а не працівником вимог законодавства. Будь-яких доказів, які б свідчили про несплату страхових внесків до пенсійних органів рф саме з вини позивача суду не надано.

Крім цього, позивач не повинен відповідати за ймовірне неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, оскільки за правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 17.07.2019р. у справі № 144/669/17, від 20.03.2019р. у справі № 688/947/17 та від 01.03.2021р. у справі № 423/757/17, несплата страхувальником страхових внесків (або відсутність інформації про таку сплату в системі персоніфікованого обліку) не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Водночас, як правильно зауважив суд першої інстанції, отримання позивачем на теперішній момент довідки про сплату страхових внесків є неможливим з огляду на те, що 24.02.2022р. у відповідь на акт збройної агресії рф проти України, Україна заявила про розрив дипломатичних відносин з рф без розриву консульських відносин, відповідно до ст.2 Віденської конвенції про консульські зносини 1963 року.

Неможливість отримання довідки із незалежних від позивача причин не може слугувати підставою для відмови у зарахування періодів роботи до страхового стажу за наявності інших підтверджуючих доказів.

Окрім цього, підставою для неврахування до страхового стажу ОСОБА_3 спірних періодів роботи на території рф пенсійний вказує припинення участі рф в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р.

Однак, покликання апелянта на те, що з 01.01.2023р. рф припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., а для України зазначений міжнародний договір припинив свою дію 24.06.2023р., не впливають на правомірність дій пенсійного органу, та не стосуються періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди.

Таким чином, вказані спірні періоди роботи позивача на території рф підлягають зарахуванню до його страхового стажу.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про наявність правових підстав для часткового задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача частково задоволені у визначений спосіб.

Відповідно до правил ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта ГУ ПФ України в Рівненській обл.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11.12.2023р в адміністративній справі № 460/24224/23 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ГУ ПФ України в Рівненській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 19.04.2024р.