Справа № 160/124/23
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2024 року Справа № 160/124/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Царікової О.В.,
секретаря судового засідання: Осуховської Ж.С.,
позивача: ОСОБА_1 ,
представника позивача: Лащенка В.А.,
представника відповідача: Глуговського Е.М.,
02.01.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної установи «Дніпропетровська установа виконання покарань (№4)» Міністерства юстиції України, в якій позивач просить суд:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.01.2023 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.01.2023 зупинено провадження в адміністративній справі №160/124/23 до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій адміністративній справі №260/3564/22 (Пз/990/4/22).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.11.2023 провадження в адміністративній справі №160/124/23 поновлено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.11.2023 суд вирішив перейти зі спрощеного позовного провадження до розгляду справи №160/124/23 за правилами спрощеного позовного провадження.
27.02.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про долучення документів (вх. №7159/24), до якої останній додав копії виписки з банківської картки позивача.
05.03.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів (в порядку ст. 80 КАС України) (вх. №8429/24), яке було відкликане представником позивача.
06.03.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору (вх. №8641/24), в якому останній просив залучити Міністерство юстиції України в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, як головного розпорядника коштів відповідача, що безпосередньо здійснював розподіл серед установ Державної кримінально-виконавчої системи бюджетних коштів для виплати додаткової винагороди особам рядового і начальницького складу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 у задоволенні клопотання відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, відмовлено.
У судовому засіданні, призначеному на 09.04.2024, позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили суд адміністративний позов задовольнити повністю.
Представник відповідача у судовому засіданні, призначеному на 09.04.2024, заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав їх необґрунтованості та просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з 30.03.2021 по 03.11.2022 перебував на службі в Державній кримінально-виконавчій службі України.
Відповідно до витягу з наказу Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» від 03.11.2022 №213/ОС-22 «Про особовий склад» сержанта внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України з 03.11.2022. Вислуга років на 03.11.2022 в календарному обчисленні становить 2 роки 6 місяців 25 днів, у пільговому обчисленні 3 роки 1 місяць 6 днів. Компенсація за невикористані щорічні чергові відпустки за 2021-2022 роки складає 36 діб. Підстава: матеріали службового розслідування.
Відповідачем були здійсненні нарахування та виплата позивачу додаткової винагороди за спірний період у розмірі:
Вказані вище обставини підтверджено витягами з наказів Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» від 26.05.2022 №104/ОС-22, від 15.08.2022 №156/ОС-22 «Про виплату додаткової винагороди особам рядового і начальницького складу установи», бухгалтерською довідкою від 02.04.2024 №4/4-2 та випискою з банківської картки позивача, копії яких містяться у матеріалах справи.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим відповідним Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, з 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан, строк дії якого не одноразово було продовжено.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 було прийнято постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168.
Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022 (п. 5 Постанови №168).
У подальшому постановою Кабінету Міністрів України №350 від 22.03.2022 «Про внесення зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168» внесено зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», доповнивши абзац перший після слів «та поліцейським» словами «, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «є Підтримка»».
Суд наголошує на тому, що норма передбачала виплату винагороди особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про пробацію» права, обов`язки, відповідальність, правовий та соціальний захист персоналу органу пробації визначаються Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та цим Законом.
За частинами 1, 2 ст. 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі працівники кримінально-виконавчої служби).
Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.
Як свідчать встановлені обставини справи, позивач у спірний період проходив службу у званні сержанта внутрішньої служби. Доказів несення служби (чергування, наряди тощо), встановлення графіків несення служби, наявність положення про несення служби працівниками організації, де проходив службу позивач, матеріали справи не містять. Графік роботи позивача визначений колективним договором та складає п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями.
За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, для виплати ОСОБА_1 у спірний період додаткової винагороди, виплата якої передбачена особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, та середньої заробітної плати за період з 04.11.2022 по день ухвалення рішення суду у даній справі.
Згідно з пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 пункту 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно з частиною першої статті 17 Закону України Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З огляду на вищевикладене, враховуючи факт наявності накладеного на позивача стягнення у вигляді догани, суд дійшов висновку, що позивач протягом строку дії дисциплінарного стягнення у вигляді догани не мав права на отримання додаткової винагороди та премії, на виконання вимог ст. 26-1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV.
Разом з тим, суд наголошує на тому, що за наявності накладеного на позивача стягнення у вигляді догани та встановлення судом відсутності порушення відповідачем прав позивача, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача середньої заробітної плати на користь позивача за період з 04.11.2022 по день ухвалення рішення суду у даній справі, підстав вважати, що позивач перебував у вимушеному прогулі немає.
За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу розподілу між сторонами не підлягають.
Керуючись статтями 2, 5, 6, 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 19.04.2024.

Суддя О.В. Царікова