Справа № 120/17964/23
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2024-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 квітня 2024 р. Справа № 120/17964/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Свентуха Віталія Михайловича, розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Співак Вероніки Вікторівни до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

до Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Співак Вероніки Вікторівни до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій відповідача щодо відмови у прийнятті документів для оформлення посвідки на постійне місце проживання громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 .

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву.

На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки Управлінням Державної міграційної служби України у Вінницькій області в повній мірі надано докази та інформацію з посиланнями на норми права, щодо правомірності своїх дій, а тому відповідна позовна заява є необґрунтованою та безпідставною.

В свою чергу, представником позивача подано відповідь на відзив, у якому остання вважає доводи відповідача необґрунтованими, а адміністративний позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідач сам спричинив такий довготривалий розгляд заяви про надання дозволу на імміграцію, що в свою чергу унеможливлювало звернення ОСОБА_1 за посвідкою про постійне проживання. Підставою для отримання посвідки є дозвіл на імміграцію, який видає Державна міграційна служба України.

Представником Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області подано заперечення на відповідь на відзив у яких вказано, що позивач у відповіді на відзив не навела жодного додаткового доказу протиправного діяння посадових осіб відповідача, які б давали підстави визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області щодо інформування 02.11.2023 року громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 про те, що поданні нею документи на оформлення посвідки на постійне проживання не відповідають вимогам законодавства.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступне.

22.05.2021 року позивач звернулась до відповідача із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 4 частини 2 статті 4 Закону України "Про імміграцію", як особа, що є онукою громадянки України.

За результатами розгляду вказаної заяви, відповідачем 23.06.2021 року прийнято рішення №8729 про відмову в наданні дозволу на імміграцію на підставі пункту 4 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію", а саме зазначення у заяві свідомо неправдивих відомостей.

Вважаючи незаконною відмову відповідача у наданні їй дозволу на імміграцію в Україну, позивач за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернулась до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду, яке набрало законної сили, від 01.11.2021 року у справі № 120/8807/21-а визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 23.06.2021 року №8729 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 . Зобов`язано Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні, повторно розглянути заяву громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 від 22.05.2021 року про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі положень п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України від 7 червня 2001 року № 2491-III "Про імміграцію".

На виконання вищевказаного рішення суду, відповідач повторно розглянув заяву позивача та прийняв рішення від 22.12.2022 року № 8729 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 на підставі пункту 6 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію".

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.04.2023 року у справі №120/294/23 визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 22.12.2022 року №8729 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 . Зобов`язано Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області повторно розглянути заяву громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 від 22.05.2021 року про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі положень пункту 4 частини 2 статті 4 Закону України "Про імміграцію", з урахуванням висновків суду, наданих в цьому рішенні.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2023 року апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області залишено без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року - без змін.

На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10.04.2023 року Управлінням Державної міграційної служби України у Вінницькій області прийнято висновок від 26.05.2023 року та поновлено розгляд заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію в Україну від 22.05.2021 року.

09.10.2023 року за результатами повторного розгляду заяви, на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/294/23, громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 надано дозвіл на імміграцію в Україну.

17.10.2023 року позивач звернулась до Жмеринського відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області із заявою про отримання посвідки на постійне місце проживання з підстав отримання дозволу на імміграцію до України.

Однак, відповідач листом від 02.11.2023 року відмовив у прийнятті документів щодо оформлення посвідки на постійне проживання, оскільки позивач перебуває на території України з порушенням строку перебування.

Позивач вважає, що відповідачем протиправно відмовлено у прийнятті документів для оформлення посвідки на постійне місце проживання, а тому звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з статтею 2 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. У разі якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж передбачені цим Законом, застосовуються правила, передбачені таким міжнародним договором України.

Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Відповідно до частини 1статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Як передбачено положеннями частини 1 статті 5 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та сімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321 "Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання" затверджено, зокрема, Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання (далі - Порядок №321), відповідно до пункту 1 якого посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Згідно з пунктом 3 Порядку №321 посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україну.

Посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України та які:

- досягли 16-річного віку, - на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто;

- не досягли 16-річного віку або визнані обмежено дієздатними чи недієздатними, - на підставі заяв-анкет одного з батьків (усиновлювачів), з ким проживають особи на підставі дозволу на імміграцію, опікунів, піклувальників.

Як передбачено положеннями пунктів 16-17 Порядку №321 документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт), територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування/проживання в Україні.

Згідно з пунктом 21 Порядку №321 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування/проживання іноземця або особи без громадянства на території України, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

Положеннями пункту 32 Порядку №321 визначено, що для оформлення посвідки іноземець або особа без громадянства подають:

1) дійсний паспортний документ іноземця (або паспортні документи - у разі, коли іноземець має одночасно громадянство (підданство) кількох держав (множинне громадянство) або документ, що посвідчує особу без громадянства, з візою типу D, якщо інше не передбачено законодавством і міжнародними договорами України;

2) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, у разі подання документів законним представником;

3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;

4) копію рішення про надання дозволу на імміграцію;

5) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати;

6) документ, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, з даними про реєстраційний номер облікової картки платника податків (у разі наявності).

Іноземець або особа без громадянства під час подання документів для оформлення посвідки пред`являють працівникові територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 5 і 6 цього пункту.

До заяви-анкети додаються оригінали документа, зазначеного у підпункті 3 цього пункту, і документа, що підтверджує сплату адміністративного збору, та копії документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 і 6 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору, засвідчені працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки "Згідно з оригіналом" та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів та дати.

Оригінали документів, зазначених у підпунктах 1 і 2 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору повертаються іноземцеві або особі без громадянства.

Замість документів, зазначених в абзацах другому, четвертому та шостому цього пункту, особа, визнана особою без громадянства відповідно до статті 6-1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", подає рішення про визнання особою без громадянства, оформлене в установленому порядку.

Іноземець або особа без громадянства можуть подати також інші документи, які підтверджують наявність підстав для отримання посвідки або підтверджують інформацію, зазначену в заяві-анкеті (зокрема, документи, що підтверджують право власності на житло, договір наймання (піднаймання, оренди) тощо). Копії таких документів долучаються до заяви-анкети.

З аналізу вищевикладених норм законодавства слід дійти висновку, що посадова особа відповідача за результатами розгляду поданих документів для оформлення посвідки на постійне місце проживання в Україні наділена повноваженнями на встановлення їх відповідності, своєчасності їх подання, наявності підстав для оформлення та видачі посвідки, наявності відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування/проживання іноземця або особи без громадянства на території України, звіряння відомостей про іноземця або особу без громадянства, зазначених в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті, наслідком чого є прийняття відповідного рішення про прийняття таких документів або відмову у їх прийнятті.

Так, як уже встановлено судом, за результатами розгляду поданих позивачем документів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні, відповідач керуючись абзацом 2 пункту 21 Порядку №321 відмовив у прийнятті таких документів, оскільки позивач перебуває на території України з порушенням строку перебування.

В обґрунтування підстав для відмови у прийнятті документів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні відповідач вказав, що подані документи не відповідають вимогам законодавства, а саме пункту 32 Порядку 321, у паспорті громадянина Російської Федерації № НОМЕР_1 ОСОБА_1 відсутня віза типу D, на сторінці 46 проставлено штампи про перетин кордону у напрямку "виїзд" 17.03.2021 року та "в`їзд" 17.03.2021 року, а також, що у наданому паспортному документі відсутня відмітка про продовження строку перебування в Україні, тобто особа перебуває на території України без документів, які дають її право на законне проживання на території України.

Також вказано, що ОСОБА_1 за відомостями інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України (система "Аркан") перетинала державний кордон України за останні п`ять років з 01.01.2018 року по 11.12.2023 року лише один раз 17.03.2021 року у напрямку "виїзд" та цього ж дня 17.03.2021 року у напрямку "в`їзд" через пункт пропуску "Могилів-Подільський", що підтверджує її незаконне перебування на території України.

Перш за все, суд вважає за необхідне звернути увагу на висновки Вінницького окружного адміністративного суду, викладені у рішенні від 01.11.2021 року по справі №120/8807/21-а, відповідно до яких суд наголосив, що у період з 2011 року по 2020 рік ОСОБА_1 перебувала на території України законно як особа, громадянство якої підтверджувалося належним документом - паспортом громадянина України.

Поряд з цим, визнання через багато років вказаного паспорта таким, що був виданий з порушенням чинного на той час законодавства та із вини офіційної посадової особи - начальника Жмеринського РВ УМВС України у Вінницькій області, аж ніяк не може свідчити про нелегальність перебування позивачки на території України, як помилково вважає відповідач.

Також суд зазначив, що саме ця, незалежна від волі позивачки подія - прийняття органами ДМС України рішення від 09.11.2020 про вилучення, анулювання та знищення паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , поставила позивачку у становище, при якому, маючи стійкий зв`язок з державою Україною, обумовлений понад 20-річним проживанням позивачки на її території разом з матір`ю та бабусею-громадянкою України, позивачка була змушена узаконювати своє перебування в Україні.

За наведених обставин, які підтверджують факт тривалого проживання позивачки на території України на законних підставах, суд критично оцінив доводи Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про недотримання ОСОБА_1 строку перебування на території України.

За наслідками розгляду справи №120/8807/21-а, суд дійшов висновку, що за обставин, коли позивачка 9 років проживала на території України на підставі паспорта громадянина України, який був виданий їй державним органом у визначеному законодавством порядку, але в подальшому визнаний недійсним через недбалість посадових осіб цього органу, які допустили порушення, то негативні наслідки від такої помилки або зловживання не можуть перекладатися на особу (позивачку справі) та виправлятися за рахунок порушення її прав, свобод та інтересів.

Так, норми статті 78 КАС України визначають підстави звільнення від доказування, серед яких вказано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справ, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини, встановлені рішенням Вінницького окружного адміністративного суду №120/8807/21-а від 01.11.2021 року не потребують доказування.

Тобто, вказаними вище судовим рішенням підтверджується необґрунтованість висновків відповідача про порушення позивачем строку перебування на території України.

При цьому, суд звертає увагу, що одним із обов`язкових документів для отримання посвідки на постійне проживання є рішення про надання дозволу на імміграцію, отримання якому передує визначена законодавством процедура.

Як уже встановлено судом, 22.05.2021 року позивач звернулась до відповідача із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Втім, відповідачем відмовлено в наданні дозволу на імміграцію, наслідком чого стало звернення позивача до Вінницького окружного адміністративного суду із позовними заявами.

Суд зазначає, що позивач протягом трьох років оскаржувала в судовому порядку двічі прийняте рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області щодо відмови їй в наданні дозволу на імміграцію.

Лише після скасування другого рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію, відповідач 09.10.2023 року все ж таки прийняв рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі положень пункту 4 частини 2 статті 4 Закону України "Про імміграцію".

При цьому, перед тим як прийняти рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну відповідачем ініційовано ряд перевірок, зокрема направлено запити до Головного центу обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, начальнику Жмеринського РВП Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, Управління Служби безпеки України у Вінницькій області, внаслідок чого будь-яких відомостей негативного характеру не встановлено.

Отже, ОСОБА_1 після отримання рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну від 09.10.2023 року, без зайвих зволікань, 17.10.2023 року звернулась до Жмеринського відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області із заявою про отримання посвідки на постійне місце проживання.

Однак, відповідач відмовив у прийнятті документів щодо оформлення посвідки на постійне проживання, оскільки позивач перебуває на території України з порушенням строку перебування.

Враховуючи, що позивач із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну звернулась ще 22 травня 2021 року, а відповідне рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну на виконання рішень Вінницького окружного адміністративного суду прийнято 09.10.2023 року, то суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо перебування ОСОБА_1 на території України з порушенням строків перебування, оскільки наведені обставини не залежали від волі позивача, а остання реалізовувала захист своїх прав у судовому порядку.

За цих обставин, суд погоджується із твердженнями представника позивача, що фактично відповідач сам спричинив такий довготривалий розгляд заяви позивача про надання дозволу на імміграцію, що, в свою чергу, унеможливило раніше звернутись із заявою про отримання посвідки на постійне місце проживання.

Також, на переконання суду, вимога відповідача, яка полягає у тому, що для вирішення питання законності перебування на території України, громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 , має виїхати з території України, можливу у третю країну, там звернутися за дозволом на імміграцію до України до посольства (консульства) України з метою отримання візи типу D, покладе на позивача надмірний тягар в умовах воєнного стану.

Суд враховує, що ОСОБА_1 9 років проживала на території України на підставі паспорта громадянина України, який був виданий їй державним органом у визначеному законодавством порядку, але в подальшому визнаний недійсним через недбалість посадових осіб цього органу, які допустили порушення, то негативні наслідки від такої помилки або зловживання не можуть перекладатися на особу (позивача у справі) та виправлятися за рахунок порушення її прав, свобод та інтересів чи покладення на неї додаткових обов`язків.

Крім того, у рішенні від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав" проти України" Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати "справедливий баланс" між інтересами особи і суспільства.

На переконання суду, відмовляючи позивачу у прийнятті документів для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні відповідач діяв без урахування принципу пропорційності, тобто під час відмови у прийнятті документів мало місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване оскаржувана відмова, а також інтересами позивача, позаяк при видачі дозволу на імміграцію в Україну, відповідний державний орган підтвердив правильність надання позивачем необхідних документів та наявність підстав для надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що дії Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області щодо відмови громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 у прийнятті документів для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні є протиправними.

Стосовно позовної вимоги зобов`язального характеру, то остання підлягає задоволенню шляхом зобов`язання Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області прийняти та розглянути документи громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні, з урахуванням висновків суду наведених в цьому рішенні.

Щодо позовних вимог до відповідача про здійснення видачі посвідки на постійне проживання в Україні, то суд вважає їх передчасними, оскільки оформленню і видачі посвідки передує прийняття та розгляд документів поданих позивачем, а отже такі вимоги задоволенню не підлягають.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведену норму, витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 1073,60 грн. судового збору підлягають відшкодуванню частково у розмірі 536,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд-

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області щодо відмови громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 у прийнятті документів для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні.

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області прийняти та розглянути документи громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні, з урахуванням висновків суду наведених в цьому рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (вул. Театральна, 10, м. Вінниця, 21000, ).

Суддя Свентух Віталій Михайлович