Справа № 420/27121/23
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2024-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/27121/23

Перша інстанція: суддя Єфіменко К.С.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді - доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

за участі секретаря Алексєєвої Н. М.

представника Одеської митниці Супрун Д. В.;

представника ТОВ «СТІЛЛІ» Краснопивцева О. К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІЛЛІ» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СТІЛЛІ» (далі позивач, ТОВ «СТІЛЛІ») звернулося до суду першої інстанції з позовом до Одеської митниці (далі відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000502/2 від 24.07.2023.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «СТІЛЛІ» зазначає, що у суб`єкта владних повноважень відсутні законодавчо визначені підстави для застосування, при розмитненні товару, резервного методу, оскільки обставини, що містяться у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів, не впливають на ціноутворення та не спростовують реальну вартість товару, яка зазначена у контракті та інвойсі.

ТОВ «СТІЛЛІ» пояснює, що надані документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, за ціною контракту, не містили розбіжностей, не ставили під сумнів числові значення складових митної вартості, у них були відсутні ознаки підробки та їх зміст мав достатні відомості на підтвердження ціни, яка сплачена за товар.

За твердженням позивача митний орган лише формально послався на ненадання повного переліку витребуваних документів, не зазначивши які саме обґрунтовані сумніви щодо вартості товару залишились не усунутими

Таким чином, на думку позивача, спірне рішення про коригування митної вартості є протиправним, оскільки прийняте з порушенням визначеного законом порядку, без дотримання основних принципів митного регулювання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, позов ТОВ «СТІЛЛІ» - задоволено.

Суд визнав протиправним та скасував рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000502/2 від 24.07.2023.

Суд стягнув на користь ТОВ «СТІЛЛІ» за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці судові витрати в розмірі 2775,24 грн.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, на підтвердження митної вартості товарів за ціною контракту, надав необхідний перелік документів, що надають можливість перевірити правильність обчислення митної вартості товарів.

Суд зазначив, що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Покликаючись на рішення Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №815/329/17, суд першої інстанції зазначив, що витребування митницею додаткових документів можливе тільки у разі наявності обґрунтованих сумнівів митниці щодо розбіжностей, наявності ознаки підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари у наданих до митного оформлення документах.

При цьому митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Суд встановив, що відповідач не надав доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, а витребування переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення митного органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, Одеська митниця подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначені такі доводи.

По-перше, Одеська митниця не погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачем документи не містять розбіжностей, наявних ознак підробки та містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Скаржник стверджує, що аналіз митних декларацій свідчить про те, що в поданих документах містяться розбіжності, та не містяться всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.

Посилаючись на підпункти в) пункту 1, пункт 5 частини 10 статті 58 Митного кодексу України, скаржник зазначає, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що були фактично сплачена або підлягала сплаті, додаються такі складові митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, а також витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Як заявляє скаржник, згідно пункту 5 зовнішньоекономічного договору від 19.09.2022 № 3 товар повинен бути упакований та маркований. Проте, у наданих до митного оформлення документах відсутні числові дані щодо згаданої складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.

Окрім цього, скаржник зауважує, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Втім, за твердженням скаржника, подані до митного оформлення документи, що підтверджують вартість перевезення товару не містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, що унеможливлює провести перевірку достовірності декларування витрат на транспортування.

Як пояснює скаржник у довідках про транспортні витрати № 0704-23/2 від 04.07.2023 та № 0704-23/3 від 19.07.2023 відсутнє посилання на договір на перевезення вантажу № 190722-58 від 19.07.2023, також вказано транспортування вантажу у контейнері MSKU4627756, але в графі 44 ВМД відсутній коносамент, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.

Отже, скаржник вважає, що декларант невірно визначив числові значення складових митної вартості товарів, що свідчить про обґрунтованість відмови у митному оформленні за першим методом.

Також скаржник указує, що пункт 3.1. контракту №3 від 19.09.2022 визначає, що умови поставки FOB, але не зазначений географічний пункт переходу відповідальності за втрату товарів та витрат на транспортування товарів від продавця до покупця.

По-друге, скаржник не погоджується з доводами суду першої інстанції про відсутність підстав для витребування у декларанта додаткових документів, передбачених частиною 3 статті 53 Митного кодексу України.

Обґрунтовуючи свій аргумент, скаржник указує, що Митний кодекс України встановлює його право письмово запитувати від декларанта додаткові документи, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання митної вартості товарів.

Оскільки, митний орган вважав, що подані документи на підтвердження митної вартості містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, то відповідно він скористався своїм правом витребувати відповідні додаткові документи.

Водночас, за твердженням Одеської митниці декларант відмовив у наданні будь-яких додаткових документів, зокрема, виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, згідно вимог статті 53 Митного кодексу України.

По-третє, скаржник не погоджується із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість застосування митним органом при розмитненні товару резервного методу для визначення митної вартості товару.

Як пояснює скаржник, частинами 1, 2 статті 64 Митного кодексу України, які встановлюють порядок визначення митної вартості з використанням резервного методу, передбачено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. Митна вартість оцінюваних товарів визначена з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі

В рамках даного спору, як зазначає скаржник, митна вартість ґрунтувалася на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, відображених в автоматизованій системі митного контролю та оформлення «Інспектор» (далі - АСМО «Інспектор»). Тобто здійснювалося порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості товарів, які за своїми характеристиками та особливостями, будуть максимально наближено підпадати під ознаки ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено (з врахуванням індивідуальних характеристик оцінюваного товару).

ТОВ «СТІЛЛІ» не скористалось своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Фактичні обставини справи.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «СТІЛЛІ» є юридичною особою, .

Вид економічної діяльності: оптова торгівля одягом і взуття (основний), 47.72 роздрібна торгівля взуттям і шкіряними виробами в спеціалізованих магазинах, 47.71 роздрібна торгівля одягом в спеціалізованих магазинах.

19.09.2022 між ТОВ «СТІЛЛІ» (Покупець) та компанією QUANZHOU JІALIN SUPPLY CHAIN MANAGEMENT CO., Ltd, (Продавець) укладений зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу № 39.

Згідно пунктів 1.1., 1.2. розділу 1 «Предмет контракту» Продавець зобов`язаний поставити, а Покупець прийняти та оплатити товар на умовах цього контракту. Товаром, за цим контрактом, є взуття.

Згідно пункту 1.5. цього Контракту номенклатура товару та ціни визначаються у інвойсах до цього Контракту, які є його невід`ємною частиною.

Відповідно до пункту 2.1. розділу 2 Контракту «Ціни та загальна вартість контракту» сторони визначили, що всі ціни визначаються у пропозиціях Продавця та встановлюється в доларах США. Продавець не має права змінювати ціни, з моменту надання пропозиції.

Відповідно до пункту 3.1. розділу 3 «Умови поставки» - FOB. Строки поставки та оплати у інвойсах.

Згідно пункту 4.1. розділу 4 «Умови оплати» покупець сплачує 100% суми, зазначеної в інвойсі, протягом 90 календарних днів, з дня завершення оформлення документів з митного очищення вантажу. Авансові платежі можливі за згодою сторін.

Пункт 5.1. розділу 5 «Пакування та маркування» визначає, що товар має бути упакований відповідно до вимог кожного виду товару.

02.01.2023 ТОВ «СТІЛЛІ» та Компанія QUANZHOU JІALIN SUPPLY CHAIN MANAGEMENT CO., Ltd, уклади додаткову угоду до Контракту № 3 від 19.09.2022.

Згідно з додатковою угодою, сторони вирішили викласти пункт 5.1. Контракту №3 в новій редакції: Товар має бути упакований, відповідно до вимог до кожного виду товару. Вартість упаковки та пакування включені у вартість товарів в інвойсах та не підлягають окремій оплаті.

30.04.2023, на виконання умов Контракту № 3, Продавець виставив Інвойс №2022027 з переліком товарів іта загальну суму 89 908,64 доларів США.

З метою митного оформлення ввезених товарів ТОВ «СТІЛЛІ» подало митну декларацію № 23UA41U4 від 24.07.2023.

Відповідно до вказаної декларації митна вартість товару визначена декларантом, за ціною контракта та склала 89 908,64 USD, сума у гривнях 3 498 961,39 грн за курсом валюти 36,56.

Розмитненню належало взуття на підошві та з верхом з синтетичних полімерних матеріалів. Декларантом в митній декларації № 23UA31U4 було заявлене:

- взуття жіноче типу "кросівки" халявки яких нижче щиколотки, при цьому заготівка верху закриває всю тильну поверхню стопи - напівчеревики. Металевого підноску напівчеревики не мають. Верх взуття виготовлено з синтетичного полімерного матеріалу. Підошва взуття виготовлена з синтетичного полімерного матеріалу. Не відносяться до спеціального спортивного взуття. Внутрішня деталь верху з текстильного синтетичного матеріалу, не утеплені. Країна виробництва Китай.

Для підтвердження заявленої митної вартості, разом з митною декларацією, відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України, декларант надав відповідні документи, а саме:

- пакувальний лист (Packing list) б/н від 30.04.2023;

- рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № 2022027 від 30.04.2023;

- автотранспортну накладну (Road consignment note) № 7756 від 18.07.2023;

- декларацію про походження товару (Declaration of origin) № 2022027 від 30.04.2023;

-довідку, що підтверджує вартість перевезення товару № 0704-23/2 від 04.07.2023;

- довідку, що підтверджує вартість перевезення товару № 1907-23/3 від 19.07.2023;

- додаткову угоду до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 02.01.2023;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № 3 від 19.09.2022;

- договір про перевезення 190722-58 від 19.07.2022;

- інші некласифіковані документи - доручення б/н від 02.012023;

- інші некласифіковані документи заява про проведення фізичного огляду від 24.07.2023;

- інші некласифіковані документи звіт про зважування від 24.07.2023.

Декларант отримав повідомлення митниці, в якому зазначено, що подані документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а відтак на підставі частини 3 статті 53 Митного кодексу України, для підтвердження митної вартості товару митний орган просив надати:

1) виписку з бухгалтерської документації;

2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями

4) копію митної декларації країни відправлення.

У відповідь, декларант надав лист від 24.07.2023, в якому посилаючись на те, що надані документи повністю усувають всі сумніви щодо митної вартості ввезених товарів, зазначив, що не планує надавати інші документи та просив продовжити процедуру митного оформлення товарів за поданими документами.

24.07.2023 Одеська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товару №UA5500500/2023/000502/2.

Митним органом при коригуванні митної вартості товарів був застосований резервний метод визначення митної вартості.

Одеська митниця, під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару, заявленого за зазначеною МД, встановила, що подані до митного оформлення документи, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2 та 3 статті 53 Митного кодексу України, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар; надані Декларантом, на запит митного органу, документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена.

Як зазначено в рішенні, основою для визначення митної вартості є митна вартість оцінюваних товарів, яка визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) за резервним методом.

Аналізом баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби встановлено, що рівень митної вартості товару є більшим та становить 12,9925 доларів USD/пару МД №205030/2020/019755 від 17.07.2020, тобто відбулося порівняння заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

Також, за результатами перевірки митної декларації ТОВ «СТІЛЛІ» Одеською митницею була прийнята картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА500500/2023/001016.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляційної скарги і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Відповідаючи на перший довід апеляції про законність та обґрунтованість прийнятих митним органом рішення про корегування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, колегія суддів установила, що підставами для їх прийняття стало те, що декларант на вимогу митниці не надав:

-виписку з бухгалтерської документації

-каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару,

- копію митної декларації країни відправлення;

-висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Аналізуючи питання чи існували наведені підстави і чи являлися вони приводом для прийняття оскаржуваних рішень, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частина 1 статті 49 Митного кодексу України передбачає, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частина 1 статті 52 Митного кодексу України встановлює, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою .

Частинами 1, 2, 3, 5 та 6 статті 53 Митного кодексу України унормовано, що у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів є:

декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Тобто, вимоги вказаних норм дають змогу відокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості:

1) наявність розбіжностей між окремими документами;

2) наявність ознак підробки певних документів;

3) відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованим та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Відповідно до частини 3 статті 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Отже, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Скаржник зазначає, що митну вартість товарів неможливо було визначити шляхом використання методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту), оскільки надані декларантом документи не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості.

Внаслідок ненадання декларантом, на вимогу митниці додаткових документів, зокрема, документів на підтвердження витрат таких складових митної вартості як - пакування товару та його перевезення, митний орган обрав метод визначення митної вартості другорядний: резервний метод.

Колегія суддів проаналізувавши підстави, покладені в основу рішення про коригування митної вартості дійшла таких висновків.

Для надання відповіді на питання чи входить вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, слід звернутися до змісту Контракту, укладеного ТОВ «СТІЛЛІ» із компанією QUANZHOU JІALIN SUPPLY CHAIN MANAGEMENT CO Ltd,

Аналізуючи умови наведеного зовнішньоекономічного контракту, можна дійти висновку, що ціна товару включає в себе вартість пакування. Зокрема, про це, свідчить предмет цього контракту, зокрема пункт 5.1, який згідно додаткової угоди до контракту, визначає, що товар має бути упакований відповідно до вимог до кожного виду товару, а вартість упаковки та пакування включені у вартість товарів в інвойсах та не підлягають окремій оплаті.

Згідно положень пункту 2 частини 10 статті 58 Митного кодексу України вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, підлягає окремому документальному підтвердженню як складова митної вартості, лише у разі, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Тобто у разі включення до ціни товару вартості упаковки або пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, їх вартість не додається при розрахунку митної вартості товару.

Аналогічний правовий висновок також міститься в постанові Верховного Суду від 29 липня 2020 року по справі № 420/1709/19.

Також скаржник в апеляції зазначає про те, що відповідно до вимог частини 2 статті 53 Митного кодексу України декларантом не підтверджені витрати на транспортування, зокрема, не наданий коносамент, а у довідках про транспортні витрати відсутнє посилання на договір перевезення вантажу.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що згідно матеріалів справи, декларант надав довідку про транспортні витрати, що підтверджують вартість перевезення від 04.01=7.2023 за №0704-23/2 на суму 118577,40 грн. (транспортування за маршрутом Сяминь, Китай Гданьск, послуги доставки територією Китаю та морський фрахт), а також документ від 19.07.2023 за №1907-23/3 № 1006-22/1 щодо вартості операцій з перевантаження вантажу (лінійні збори, перевезення вантажу на склад, вантажні операції, інші формальності) на суму 57257 грн.

Водночас, зважаючи на зауваження скаржника щодо не підтвердження документально витрат на транспортування, ТОВ «СТІЛЛІ» до суду апеляційної інстанції на підтвердження вартості були надані наступні документи:

- договір №190722-58 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів від 19.07.2022 року - в підтвердження наявності договірних відносин між позивачем та експедитором (ТОВ Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді).

- договір транспортної експедиції організації автомобільних перевезень вантажів № 110722-2 від 11.07.2022 року - в підтвердження наявності договірних відносин між експедитором та перевізником-експедитором (ФОП ОСОБА_1 ).

- договір транспортної експедиції організації автомобільних перевезень вантажів № 260523-1 від 26.05.2023 року - в підтвердження наявності договірних відносин між експедитором-перевізником та фактичним перевізником вантажу за CMR транспортною накладною (ПП «Еліт Транс»).

- коносамент від 07.06.2023 року з офіційним перекладом українською мовою - в підтвердження перевезення вантажу контейнером MSKU4627756.

- рахунки № 395, № 453 та № 454 - в підтвердження реальності виставленої експедитором ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді» вартості транспортування товарів.

- платіжні доручення № 838, № 901 та № 902 - в підтвердження реальної суми понесених позивачем витрат на транспортування товарів.

Колегія суддів дослідила надані докази та вважає, що наданими документами у повному обсязі підтверджується вартість транспортування товару, яка була включена декларантом до митної вартості товару.

Відтак, слід констатувати, що доводи скаржника щодо відсутності відомостей про числові значення пакування імпортованого товару та витрат на транспортування, що вплинуло на митну вартість є необґрунтованими.

Стосовно ж посилань скаржника на те, що пункт 3.1. контракта №3 від 19.09.2022 визначає, що умови поставки FOB, але не зазначений географічний пункт переходу відповідальності за втрату товарів та витрат на транспортування товарів від продавця до покупця, колегія суддів зазначає таке.

Згідно матеріалів справи, Контракт №3 та Інвойс 2022025 передбачають, що поставка здійснюється на умовах FОВ. Географічний пункт переходу визначено в Інвойсі 2022027 FOB Сямень, а тому на переконання колегії суддів аргументи скаржника, наведені у скарзі є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані декларантом документи надавали відповідачу змогу достовірно і повно перевірити правильність обчислення митної вартості.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що скаржник не довів, що подані документи для підтвердження митної вартості оцінюваних товарів містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Слід також зазначити, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім аргументом для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Отже колегія суддів приходить до висновку, що митний орган протиправно витребував додаткові документі, а покликання скаржника на те, що декларант не виконав вимоги про надання витребуваних документів не засноване на доказах, що містяться в матеріалах справи.

Досліджуючи обґрунтованість доводів Миколаївської митниці про правомірне застосування резервного методу для визначення митної вартості товару, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частини 1,2,3,7 статті 55 Митного кодексу України встановлює, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу на строк 90 днів з дня випуску товарів.

Відповідно до пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

На обґрунтування доводу про правомірність застосування при розмитненні товару резервного методу, скаржник покликається на те, що оцінка ризиків здійснена шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з наявною в органах доходів та зборів інформацією про рівень цін на такі товари.

За його твердженням, митна вартість імпортованого ТОВ «СТІЛЛІ» товару ґрунтувалася на раніше визнаних митним органом митних вартостях, відображених в автоматизованій системі митного контролю та оформлення «Інспектор» (далі - АСМО «Інспектор»), зокрема, здійснювалося порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості товарів, які за своїми характеристиками та особливостями максимально підпадали під ознаки ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

Досліджуючи оскаржуване рішення, колегія суддів установила, що в рішенні, є зазначення номера та дати митних декларацій, які були взяти за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів. Будь які інші пояснення, щодо зроблених коригувань відсутні.

З наведеного рішення не можна встановити, вартість якого товару бралася за основу для визначення вартості товару, що був предметом розмитнення, а тому стверджувати про обґрунтованість застосованого методу не має підстав.

Обґрунтованість використання митними органами даних АСМО «Інспектор», для корегування митної вартості товарів, неодноразово було предметом розгляду Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у постанові від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19 вказав, що навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом.

Хоча показники вартості попередньо імпортованих товарів беруться митним органом до уваги, рішення про коригування митної вартості не може бути визнане законним у разі, якщо відмінність у вартості попередньо імпортованих товарів є єдиною причиною для такого коригування.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. В основу такого підходу лягли висновки про те, що торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 04.11.2021 у справі №120/2634/19а навів ряд причин, з яких показники автоматизованої інформаційної системи не є безумовним джерелом інформації для визначення митної вартості товару, оскільки в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Резюмуючи викладене, колегія суддів зазначає, що відомості з інформаційних систем митних органів не можуть слугувати беззаперечним джерелом інформації про митну вартість конкретного товару та бути підставою для здійснення коригування.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товарів за ціною контракту, Одеська митниця не навела, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої ТОВ «СТІЛЛІ» митної вартості товарів суд апеляційної інстанцій не встановив.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не передбачений.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями: 308, 310, 315, 316, 322, 325,328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІЛЛІ» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 18.04.2024.