Справа № 607/1738/24
Суддя: Дзюбич В. Л.
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.04.2024 Справа №607/1738/24 Провадження №2-а/607/90/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретаря судового засідання Кочмар С.М., представника позивача адвоката Кушнеренко І.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кушнеренко Ігор Вікторович до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

22.01.2024 засобами поштового зв`язку «Нова пошта» позивач ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Кушнеренко І.В., надіслав на адресу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області позовну заяву до відповідача Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, в якій позивач просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ №8018626 від 26.10.2023 якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач ОСОБА_1 зазначив, що 26 жовтня 2023 року інспектором відділення поліції №1 (м. Шумськ) Кременецького районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області Шевчук A.B. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 гривень.

Відповідно до постанови порушення полягало у тому, що 26 жовтня 2023 року о 10.13 годині у м. Шумськ по вул. Українська, 27, водій керував транспортним засобом, зробив зупинку ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, при перевірці документів водій не пред`явив посвідчення водія, чим порушив п. 2.1.а ПДР - керування т/з особою, як не має при собі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на т/з, а у випадках передбачених законодавством, ліцензійної картки на т/з, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Проте, позивач стверджує, що 26 жовтня 2023 року він перебував в м. Шумськ (точна адреса йому невідома), сів до автомобіля, який на вказаному місці залишив його знайомий та він лише сидів у ньому. Через певний час біля нього зупинились працівники поліції та пред`явили вимогу надати посвідчення водія, обґрунтовуючи це тим, що автомобіль стоїть ближче ніж 10 м до виїзду з прилеглої території. ОСОБА_1 пояснив, що не є власником транспортного засобу і той факт, що він перебуває в автомобілі не свідчить про те, що саме він керував транспортним засобом та зупинив його на цьому місці. Сам ОСОБА_1 хоча і є особою, яка документована посвідченням водія відповідної категорії та мав його при собі, не пред`явив його для огляду працівниками поліції саме через те, що не керував транспортним засобом у вказаний час, не здійснював його паркування з порушенням ПДР України, а тому вважав, що законних підстав для висунення йому працівником поліції відповідної вимоги не було. В подальшому працівник поліції, перевіривши анкетні дані позивача, відійшов до свого автомобіля та повернувшись через певний час, повідомив, що на позивача складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

Не зважаючи на те, що ОСОБА_1 не відмовлявся отримувати копію постанови, працівник поліції її йому так і не надав (що підтверджується відміткою у постанові про те, що її направлено позивачу листом від 27 жовтня 2023 року).

02.11.2023 ОСОБА_1 звернувся до відділення поліції № (м.Шумськ) Кременецького районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області, де йому було надано копію постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності від 26.10.2023 за ч.2 ст.126 КУпАП. Постанова про притягнення його до адміністративно відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП йому не надавалась.

Відповідно до постанови за ч.2 ст.126 КУпАП порушення полягало в тому, що 26.10.2023 року о 10.13 годині у м.Шумськ по вул.Українська, 27 водій керував транспортним засобом, зробив зупинку ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, при перевірці документів водій не мав права керувати таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1.а ПДР - керування т/з особою, яка не має права керування таким т/з.

15.01.2024 в додаток «Дія» на мобільний телефон ОСОБА_1 надійшло повідомлення про відкриття виконавчого провадження №73753369. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 09.01.2024 підставою для відкриття виконавчого провадження стала постанова ВП №1 Кременчуцького РВП ГУНП в Тернопільській області №ЕАТ 8018626 від 26.10.2023 про стягнення 850 грн. При цьому, в том ж додатку «Дія» в розділі штрафи була відсутня будь-яка інформація про винесення постанови №ЕАТ 8018626 від 26.10.2023 року та наявності несплачених штрафів. З урахуванням викладеного, 16.01.2024 ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця із запитом про надання копії постанови, на підставі якої відносно нього відкрито дане виконавче провадження.

18.01.2024 на електронну пошту отримано відповідь з Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) датована 17.01.2024 року, до якої долучено копію постанови №ЕАТ 018626 від 26.10.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУПАП. Таким чином, копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав лише 18.01.2024 року.

Проаналізувавши зміст двох вищевказаних постанов про адміністративне правопорушення, можна зробити висновок, що їх складено однією посадовою особою за фактом вчинення правопорушення, яке за версією посадової особи мало місце 26.10.2023 року о 10.13 годині, тобто в один і той самий час, в одному місці. При цьому, в обох випадках мова йде про порушення ОСОБА_1 п.2.1 ПДР України, але в одній постанові працівників поліції зазначив, що ОСОБА_1 взагалі не має посвідчення водія відповідної категорії, а в другій - що він його не пред`явив.

За твердженнями позивача працівник поліції під час спілкування з ним періодично зупиняв відеозапис, а тому всієї розмови між ними не зафіксовано (що саме потрапило на відео наразі позивачу та представнику не відомо), проте в будь-якому випадку позивач заперечує факт керування транспортним засобом та його зупинку у час та у місці, яке вказано в оскаржуваній постанові. Тобто працівником поліції належним чином не встановлено - хто керував даним транспортним засобом і хто здійснив його зупинку на вказаному місці, а тому підстав вимагати у позивача пред`явлення посвідчення водія не було. Під час розгляду справи в суді вважає за доцільне також звернути увагу суду на початок відеозапису, який буде надано відповідачем до суду, та його відповідність часу, який вказано в постанові та цілісність вказаного відеозапису. Окрім того, за твердженнями позивача він не бачив, що працівник поліції заміряв відстань від автомобіля до виїзду з прилеглої території, а тому його твердження про те, що автомобіль стояв ближче 10 метрів є лише припущенням. При цьому, в постанові не зазначено - до якого саме виїзду відстань складала менше 10 м.

З урахуванням викладеного, позивач вважає, що працівником поліції, який розглядав справу про адміністративне правопорушення не дотримано вимог законодавства щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності оскільки порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення (перед початком розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачу не роз`яснено його прав, не враховано усні пояснення позивача, винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності щодо позивача за відсутності для цього достатніх доказів його вини, не вручено йому копію постанови (що підтверджується зокрема записом на постанові про те, що її направлено позивачу рекомендованим листом 27 жовтня 2023 року).

З огляду на зазначене, позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову інспектора відділення поліції № 1 (м. Шумськ) Кременецького районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області Шевчук А.В. серія ЕАТ № 8018626 від 26 жовтня 2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 гривень.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.01.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку, визначеному для розгляду окремої категорії термінових адміністративних справ, з урахуванням вимог параграфу 2 глави 11 КАС України.

06.02.2024 судом зареєстровано відзив на позовну заяву поданий представником відповідача Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, із змісту якого вбачається, що відповідач позов не визнає та заперечує проти нього, оскільки візуальна інформація відеофіксації відображає факт вчинення адміністративного правопорушення позивачем, а також місце вчинення такого правопорушення.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові та просив суд їх задоволити.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в судове засідання не з`явився, у поданому суду відзиві, просив суд справу слухати у відсутності представника ГУНП в Тернопільській області.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України, орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 8018626 від 26 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП за те, що 26 жовтня 2023 року о 10.13 годині у м. Шумськ по вул. Українська, 27, водій керував транспортним засобом, зробив зупинку ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, при перевірці документів водій не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1.а ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач оскаржив постанову до суду та просить її скасувати.

Частиною 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі -КУпАП), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Частиною другою ст. 279 КУпАП передбачено, що посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будьякі фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об`єктивну сторону інкримінованого йому правопорушення.

Крім цього, у відповідності до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будьякі дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справ

За змістом ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв`язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб`єкта владних повноважень, ч. 4 ст. 70 КАС України, зобов`язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до п. 2.1 (а) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

За змістом спірної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Частиною першою ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

У постанові від 26 квітня 2018 року по справі № 338/1/17 Верховний Суд висловив позицію про вірність висновків суду першої інстанції, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

У постанові по справі № 357/10134/17 від 23 жовтня 2019 року Верховний Суд звернув увагу на приписи ст. 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будьяких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Відсутність в матеріалах справи будьякого доказу, якто наприклад відеозапис з нагрудного реєстратора інспекторів патрульної поліції, який би підтвердив факт порушення позивачем правил дорожнього руху, свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.

У спірній постанові про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 8018626 від 26 жовтня 2023 року, вказано, що до постанови додається відеофіксація з нагрудної камери.

Частиною першою ст. 126 КУпАП, якою ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності, передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії.

Оглядом матеріалів диску, наданого представником відповідача, встановлено, що транспортний засіб в якому перебував ОСОБА_1 був припаркований обабіч дороги та не здійснював рух, працівники поліції зафіксували транспортний засіб BMW Х5, номерний знак НОМЕР_1 , належність - ОСОБА_2 , у нерухомому стані. Крім того, з наданого суду відео не вбачається, що працівники поліції здійснювали будь-які заміри.

Відтак, підстав вважати, що ОСОБА_1 є водієм вищевказаного транспортного засобу, керував ним та здійснив зупинку ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, немає.

Згідно Постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в пункті 27 наведено роз`яснення, що керування транспортним засобом - це виконання функції водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

З наведеного слідує, що само по собі керування транспортним засобом необхідно розуміти як технічну дію водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зрушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та чи швидкості транспортного засобу, натомість саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

Отож, наданий суду відеозапис є достатнім, належним та допустимим доказом того, що водій ОСОБА_1 у час та дату, яка вказана у спірній постанові не керував транспортним засобом.

Відповідно до п.1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 15.9 г) ПДР України зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Хоча і в пункті 5 постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 8018626 від 26 жовтня 2023 року, а саме в частині, час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення зазначається що водій здійснив зупинку ближче 10 метрів від виїзду до прилеглої території, проте дане діяння не оцінювався працівниками поліції та не ставилося у вину ОСОБА_1 .

Водночас, правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи. В пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява № 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінальноправовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Складання постанови про адміністративне правопорушення є наслідком виявлення такого правопорушення, є фактичним твердженням з боку відповідних органів державної влади про вчинення певною особою правопорушення, тотожного кримінальному з огляду на санкції, що загрожують особі у випадку визнання її винності.

Таким чином, у цьому конкретному випадку, суб`єкт складання постанови належним чином не встановив та не обґрунтував належними і допустимими доказами факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Отож, за відсутності доказів того, що 26 жовтня 2023 року ОСОБА_1 був водієм транспортного засобу і не пред`явив посвідчення водія на вимогу працівника поліції, чим порушив п. 2.1 а) ПДР України, суд доходить висновку про те, що посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення не з`ясувала, чи було вчинено адміністративне правопорушення позивачем, а відтак дійшла до передчасного висновку про його винуватість.

На думку суду, винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення в даному випадку порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За вказаних обставин, беручи до уваги, що обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача, який ніяких доказів правомірності оскаржуваної постанови не надав та доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 в адміністративному правопорушенні, про яке йдеться в оскаржуваній постанові, судом не здобуто, що свідчать про недоведеність ГУНП в Тернопільській області наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Суд звертає увагу на те, що сама по собі постанова у справі про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (постанова Верховного Суду від 14 травня 2020 року в справі № 240/12/17).

У відповідності до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16а).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що слід скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 8018626 від 26 жовтня 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 425 грн. та закрити провадження у справі, оскільки судом не було встановлено факту керування позивачем транспортним засобом за обставин, які викладено у спірній постанові, що виключає притягнення його до адміністративної відповідальності за вищевказаними нормами КУпАП.

В силу вимог частини першої статті 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на користь позивача з Головного управління національної поліції в Тернопільській області за рахунок їх бюджетних асигнувань.

На підставі ст.ст. 9, 126, 245, 247, 251, 258, 268, 279, 280, 288, 289 КУпАП, та керуючись ст.ст. 5, 9, 19, 20, 70, 7277, 122, 242, 244246, 257, 271, 286 КАС України, ст.ст. 62, 63 Конституції України, Правилами дорожнього руху України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кушнеренко Ігор Вікторович до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 8018626 від 26.10.2023, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень скасувати, а провадження у справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати щодо сплати судового збору в розмірі 605,60 грн.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, вул.Валова, 11, м.Тернопіль, код ЄДРПОУ 40108720.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич