Справа № 160/7029/23
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2024-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 квітня 2024 року м. Дніпросправа № 160/7029/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Щербака А.А., Кругового О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2023 р. (суддя Бондар М.В.) в адміністративній справі №160/7029/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Другий Правобережний відділ Державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати протиправною та скасувати вимогу №Ф-80/67У видану 02.11.2022 про стягнення на користь Головного управління ДПС у Дніпропетровській області заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 11980,14 грн.

В обґрунтування пред`явленого позову зазначено про те, що позивач, як фізична особа-підприємець, був зареєстрований 13.06.2012 та не здійснював підприємницьку діяльність з 25.08.2015, що підтверджується записом про припинення №2083058. Починаючи з 09.08.2019 по 22.05.2020 позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «ДЮС ТРЕЙД», а з 07.08.2020 по сьогоднішній день перебуває у трудових відносинах з ТОВ «ПЕРШИЙ ДІМ», які сплачували єдиний страховий внесок за позивача. Крім того, позивачем за період з початку реєстрації його як фізичної особи-підприємця (13.06.2012) по серпень 2013 сплачено єдиний страховий внесок у повному обсязі.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2023 р., ухваленим за результатом розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про те, що позивач, який мав статус фізичної особи- підприємця, є платником єдиного внеску, зобов`язаний сплатити заборгованість, яка утворилась з з кварталу 2013 року по 2 квартал 2014 року. Загальна сума нарахувань за даними ІКП позивача складає 10020,40 грн..

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обгрунтоване, вказуючи на те, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження правомірності формування недоїмки з єдиного внеску саме на загальну суму 11980,14 грн.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі:

ОСОБА_1 згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа-підприємець 13.06.2012. За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 припинено 25.08.2015 - запис №2083058. Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-80/67У від 02.11.2022 зі сплати єдиного внеску у розмірі 11980,14 грн.

Вважаючи таку вимогу протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність спірної Вимоги, оскільки "відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження правомірності формування позивачу недоїмки з єдиного внеску саме на загальну суму 11980,14 грн.".

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 №2464-VI (надалі Закон №2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті цього Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону передбачено, що для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Згідно пункту 5 частини 1 статті 1 Закону мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця. Частиною 5 статті 8 Закону встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Частиною 4 статті 25 Закону визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19 сформулював наступний правовий висновок:

"Особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем."

Як встановлено судом апеляційної інстанції, позивач був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності з 13.06.2012 по 25.08.2015. Згідно форми ОК-7, у 2013 році період несплати страхових внесків складає з серпня по грудень включно (а.с.15). Дані про сплату страхових внесків за 2014, 215 рік (до дати реєстрації припинення ФОП) позивачем суду не надано.

Таким чином, у 3 кварталі, 4 кварталі 2013 року, 2014 та 1, 2, 3 (до 28 серпня) 2015 року позивач зобов`язаний був сплачувати єдиний соціальний внесок.

У позовній заяві позивач підтвердив обставину того, що "доходу за період з вересня 2013 по 2015 не отримував та самостійно не визначав базу нарахування" (а.с.2 звор. бік). Тобто, за цей період позивач не сплачував єдиний внесок.

Колегія суддів здійснила наступний розрахунок заборгованості, застосовуючи дані офіційного сайту Міністерства фінансів України (https://minfin.com.ua/):

Мінімальний єдиний соціальний внесок у 2013 році складав з 01.01.2013 по 30.11.2013 - 398,01 грн. в місяць; з 01.12.2013 по 31.12.2013 - 422,65 грн.

За 3 квартал 2013 року єдиний внесок - 1194,03 грн. (398,01 грн. х 3).

За 4 квартал 2013 року єдиний внесок - 1218,67 грн. (398,01 грн. х 2 + 422,65 грн.).

Мінімальний єдиний соціальний внесок у 2014 році склав 422,65 грн. на місяць, тобто 5071,80 грн. - за рік, або (1267,95 грн. (за один квартал) х 4 (квартали).

Мінімальний єдиний соціальний внесок у 2015 році складав з 01.01.2015 по 31.08.2015 - 422,65 грн.

За 1 квартал - 1267,95 грн. (422,65 грн. х 3) + за 2 квартал - 1267,95 грн. (422,65 грн. х 3) = 2535,90 грн.

Загальна сума заборгованості складає:

2013 рік - 2412,70 грн. (1194,03 грн. + 1218,67 грн.) + 2014 рік (5071,80 грн.) + 2015 рік (2535,90 грн.) = 10020,40 грн. Саме ця сума заборгованості розрахована відповідачем як основна сума боргу, про що зазначено у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі.

Разом з цим, у спірній Вимозі відповідачем зазначена сума недоїмки у розмірі 11980, 14 грн., різниця складає 1959,74 грн. (11980,14 грн. - 10020,40 грн.). Розрахунок різниці відповідачем не наведено, жодних пояснень щодо її обгрунтованості суду не надано.

Висновок суду першої інстанції про протиправність спірної Вимог у повному обсязі є безпідставним, зважаючи на те, що наявні у справі письмові докази дозволяють суду здійснити такий розрахунок заборгованості (основної суми) самостійно.

Також, колегія суддів звертає увагу, що єдиний соціальний внесок це платіж, якій сплачується до Пенсійного фонду та фондів соціального страхування. Сплата єдиного соціального внеску гарантує позивачу право на соціальний захист. Тобто, у своєчасній сплаті єдиного соціального внеску має бути зацікавлений, перш за все, сам позивач.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, спірна Вимога - скасуванню на суму 1959,74 грн. з огляду на не доведення відповідачем правомірності її нарахування. В частині заборгованості у розмірі 10020,40 грн. спірна Вимога визнається апеляційним судом правомірною.

Висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, тому оскаржене рішення, за результатом його перегляду в апеляційному порядку, скасовується, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів керується приписами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно матеріалів справи, позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову до суду першої інстанції 1073,60 грн. ( а.с. 5).

Зважаючи на часткове задоволення позову (1959,74 грн. від ціни позову 11980,14 грн., що складає 16,35 %, на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати на суму 175,53 грн. (16,35 % від 1073,60 грн.).

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2023 р. в адміністративній справі №160/7029/23 - скасувати та ухвалити нове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-80/67/ У від 02 листопада 2022 р. на суму 1959,74 грн.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області судові витрати зі сплати судового збору на суму 175 (сто сімдесят п`ять) грн. 53 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 17 квітня 2024 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя А.А. Щербак

суддя О.О. Круговий