Справа № 160/1913/24
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2024-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2024 рокуСправа №160/1913/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В.
22 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову №006391 від 29.11.2023 Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування до ОСОБА_1 адміністративно- господарського штрафу року у сумі 17 000,00 грн.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що вона не погоджується з оскаржуваною постановою, зазначаючи, що товарно-транспортною накладною № 07/11-23 від 07.11.2023 року , згідно із якою вантаж відпущено ФГ «Марс Агро» , а одержувачем є позивач. Іншого вантажу, ніж який вказаний в ТТН, в автомобілі не було. Позивач зазначає, що товар був повністю оплачений позивачем, що також свідчить про відсутність надання послуг з перевезень вантажів, а була здійснена доставка придбаного товару до себе. Отже позивач не надає послуг з перевезення вантажів. та здійснював перевезення товару для власних потреб, тому до позивача протиправно застосовано адміністративно-господарські санкції за відсутність протоколу повірки та адаптації тахографа. Позивач вважає, що прийняття оскаржуваної постанови є протиправним, оскільки позивач не є перевізником вантажів в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».
Ухвалою від 26 січня 2024 року суд відкрив провадження у адміністративній справі; справу № 160/1913/24 та призначив до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
Копія ухвали від від 26 січня 2024 року отримана представником відповідача, проте станом на день прийняття рішення відповідач правом на надання відзиву не скористався.
В силу ч. 4 ст. 124, ч. 8 ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає відповідача належним чином повідомленим про можливість подання відзиву у зазначені строки та належним чином повідомленим про судовий розгляд справи.
Відповідач, на виконання ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, не надіслав до суду письмового відзиву на адміністративний позов та не повідомив про поважність причин ненадання відзиву.
Відповідно до ч. 6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно із ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві власності полодіє автомобілем самоскидом-с «Камаз» 5511 ПЕ реєстраційний номер НОМЕР_2 , з 20.07.2010 року на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .
Керуючись Законом України «Про автомобільний транспорт», Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок № 1567) проведено перевірку інспекторами відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служба України з безпеки на транспорті, за результатами якої було складено акт №004992 про проведення перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (далі Акт №004992), в якому зафіксовано, що під час проведення перевірки виявлено порушення ст.34 Закону України «Про автомобільний транспорт» перевізник не забезпечив виконання вимог Закону та інших законодавчих актів України у сфері перевезення вантажів, а саме: відсутня товарно транспортна накладна або інший документ визначений законодавством документ на вантаж, індивідуальної контрольної книжки водія ОСОБА_2 або графік змінності водіїв, чим порушив ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» абз. 3 ч.1 - перевезення вантажів за відсутності на момент перевірки документів, визначених ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутні товарно транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, індивідуальної контрольної книжки водія ОСОБА_2 або графіка змінності водіїв.
29 листопада 2023р на підставі акту № 004992 начальник Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Дмитро Дяденчук розглянув справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт ОСОБА_1 , за результатами чого виніс постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 006391 (далі - Постанова №006391).
В оскаржуваній постанові зазначено №006391 від 29.11.2023 року, що ОСОБА_1 07.11.2023 року о 14:30 год на автомобільній дорозі Н-11, 87 км, +500м, допущено порушення статей 34, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджений наказом МТУ 14.10.1997 №363, п. 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджених МТЗУ 07.06.2010 № 340 , відповідальність за яке передбачена абзацом 3 ч. 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та підтверджується актом № 004992 від 07.11.2023 року.
У постанові зазначено, що штрафні санкції накладено за порушення ст. ст. 34, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом МТУ 14.10.1997 року № 363, п. 63 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджених наказом МТЗУ 07.06.2010 № 340.
Відповідно до постанови про застосування адміністративно-господарського №006391 від 29.11.2023 року до позивача було застосовано адміністративно - господарський штраф у сумі 17 000 грн.
Правомірність постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 006391 від 29.11.2023 року є предметом позову, який передано на розгляд суду у цій справі.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діють на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела прав.
Стосовно особи, яка була перевізником на момент проведення перевірки та визначення належної особи, на яку має бути накладено штраф, суд зазначає таке.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені у Законі України «Про автомобільний транспорт».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Відповідно до ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Відповідно до ст. 48 Закону № 2344-III, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Наявність у водія механічного транспортного засобу схеми маршруту та розкладу руху передбачена п.2.1 Правил дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 як і інші документи з переліку, зокрема, реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон)
Абзацом 4 пункту 16 Порядку державної реєстрації/перереєстрації, зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів,мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 (далі - Постанова № 1388) зазначено, що для транспортних засобів, які перебувають, зокрема у користуванні фізичних чи юридичних осіб, реєстраційним документом, наявність якого є обов`язковою згідно з вимогами статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» - є тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб.
Суд зазначає, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником цього транспортного засобу є ОСОБА_1 .
Позивач у позовній заяві зазначила, що не є фізичною особою-підприємцем, перевезення вантажу здійснювалось позивачем для власних потреб.
В товарно-транспортній накладній № 07/11-23 від 07.11.2023 зазначено, вантаж відпущено ФГ «МарсАгро», а одержувачем є позивач, під керуванням водія ОСОБА_2 , проте суду не надано жодних документів на підтвердження передачі права користування транспортним засобом водію ОСОБА_2 : договорів оренди транспортного засобу, актів передачі, тимчасового реєстраційного талону тощо.
Наведене доводить , що на момент зупинки транспортним засобом власником транспортного засобу та перевізником є ОСОБА_1 .
Стосовно правопорушення, суд зазначає про таке.
Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363 затверджено Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (надалі - Правила).
Відповідно до п. 11.1 цих Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Розділом І вказаних Правил визначено, що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Згідно із абзацем 2 пункту 11.1 Правил товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
З огляду на вищезазначене, суд зазначає, що товарно-транспортною накладною суб`єктами господарювання підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів для введення бухгалтерського та податкового обліку.
При цьому, вимога щодо наявності товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документу на вантаж ст. 48 Закону № 2344-III скерована не до автомобільного перевізника (у розумінні положень цього Закону), а до водія, оскільки товарно-транспортна накладна є документом на вантаж, а не документом, який визначає автомобільного перевізника.
Суд наголошує, що товарно-транспортна накладна як документ на вантаж підтверджує операцію з надання послуг з перевезення конкретного вантажу.
Натомість водієм при проведення перевірки було надано видаткову накладну № 07/11-23 від 07.11.2023 року видану ФГ «МарсАгро», що підтверджує факт придбання пшениці.
Суд зазначає, що видаткова накладна служить основним первинним документом, який виданий постачальником та підтверджує передачу товарно-матеріальних цінностей від нього до покупця.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік" первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати, зокрема такий обов`язковий реквізит як особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Разом з тим, зі змісту вказаної податкової накладної неможливо ідентифікувати особу, якій така накладна видана.
Відтак позивач не надав доказів на підтвердження права власності на вантаж, який перевозився.
Таким чином, суд зазначає, що твердження позивача про те, що послуги вантажного перевезення позивачем не надавалися і перевезення вантажу здійснювалося фізичною особою для власних потреб не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи.
Щодо посилання позивача на порушення відповідачем порядку розгляду справи про порушення, суд зазначає про таке.
За змістом пунктів 25 - 27 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.
Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.
У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.
За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно із додатком 5.
Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок, що відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу права спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01.03.2018 року в справі № 820/4810/17.
Відповідна позиція також підтримана Сьомим апеляційним адміністративним судом в постанові від 03.01.2023 по справі №120/1509/22-а.
На підставі викладеного, суд вважає, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваних постанов діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, а тому підстави для задоволення позову відсутні.
Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, суд робить висновок, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.
Згідно із статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Відтак підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

У зв`язку з перебування судді Ніколайчук С.В. у щорічній відпустці з 04.04.2024 року по 12.04.2024 року, розгляд сапрви здійснено 15.04.2024 року.

Повний текст рішення суду складено 23.04.2024 року.

Суддя С.В. Ніколайчук