Справа № 140/1314/24
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року ЛуцькСправа № 140/1314/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мачульського В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся із позовом до Волинської митниці (далі Волинська митниця, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA205050/2023/000764/1 від 30.11.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем за кордоном було придбано легковий автомобіль: марки MERCEDES-BENZ; модель - VITO; номер кузова - НОМЕР_1 , 2018 року випуску за ціною 9250 Євро.

Позивачем з метою митного оформлення вказаного транспортного засобу 29.11.2023 було подано до Волинської митниці митну декларацію МД № 23UA40U0 та передбачений МК України перелік документів, де в графі 42 вказано ціну товару в сумі 9250, 00 Євро.

Однак, Волинська митниця не погодилася із вищезазначеною декларантом митною вартістю та прийняла рішення №UA205050/2023/000764/1 від 30.11.2023 про коригування митної вартості товарів, яким визначила митну вартість товару за резервним методом у сумі 21500,00 Євро з тих підстав, що митна вартість зазначеного товару не може бути визнана, оскільки подані для підтвердження митної вартості документи не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом та містять розбіжності.

Позивач з таким рішенням не погоджується та вважає його протиправним, посилаючись на те, що ним було надано документи, які дають можливість митному органу визначити митну вартість задекларованого товару за основним методом за ціною контракту (інвойсу). Звертає увагу на те, що право митного органу на витребування у декларанта додаткових документів реалізується виключно у разі надання декларантом документів, які містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

При цьому, позивач зазначає, що тягар доведення неправильності заявленої митної вартості лежить на органі доходів і зборів. Вважає, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості орган доходів і зборів повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися органом доходів і зборів при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу. При обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів орган доходів і зборів повинен конкретизувати підстави незастосування цих методів.

Позивач вважає, що відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості імпортованого автомобіля, а оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України (далі МК України), оскільки не містить наявної в митного органу інформації (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, та у ньому відсутнє належне обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої відповідачем, та фактів, які вплинули на таке коригування. Відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядним методом, а самої констатації суб`єктом владних повноважень наявних у нього сумнівів щодо вартості товарів недостатньо для прийняття рішення про коригування такої вартості, вказаний сумнів повинен бути обґрунтований з покликанням на інформацію, яка стала підставою його виникнення.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 06.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) (а.с.29).

20.02.2024 на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника Волинської митниці надійшов відзив на позовну заяву вх.№11322/24, в якому представник відповідача вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими та у їх задоволенні просила відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказала, що Під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару встановлено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, а саме:

- продавцем товару відповідно до інвойсу від 16.11.2023 №1059-23 (далі- Інвойс) є Hech Automobile GmbH, тоді як власником товару в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу вказано AKPERSONAL GMBH;

- інвойсом передбачена передоплата за товар. Банківських платіжних документів не надано.

Крім того, декларантом надано довідку транспортних витрат від 29.11.2023 року б/н, проте не надано жодних транспортних документів та документів, що підтверджують суму даних витрат.

Вищевказане свідчить про наявність обґрунтованого сумніву у достовірності поданих декларантом документів щодо заявленої митної вартості товарів, її числових значень, що слугувало підставою для витребування у декларанта додаткових документів, а саме:

1) документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваного товару, в тому числі- калькуляцію транспортних витрат;

3) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

4) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість якого визначається;

7) висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Декларантом було надано: фактуру від 17.08.2023 №231039, копію митної декларації країни відправлення від 29.11.2023 №MRN 23БЕ72Е2. Решту витребуваних документів декларант відмовився надати, про що вказано у відповіді на запит від 30.11.2023 року б/н.

У зв`язку з вищенаведеним та враховуючи відмову декларанта подавати додаткові документи, митницею прийняте рішення про коригування митної вартості №UA205050/2023/000764/1 від 30.11.2023 та картку відмови у митному оформленні товару №UA205050/2023/033856, а митну вартість товару визначено за резервним методом з врахуванням цінової інформації ЄАІС (МД від 18.07.2023 № UA205140/2023/057401) на рівні 21500,00 Євро.

З огляду на вищевикладене, відповідач вважає рішення про коригування митної вартості №UA205050/2023/000764/1 від 30.11.2023 таким, що прийнято у повній відповідності до вимог чинного законодавства. З наведених підстав просив в задоволенні позову відмовити.

Крім того, представник відповідача не погоджується із заявленими до відшкодування витрат на правову допомогу у зв`язку із їх неспівмірністю та не доведеністю.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили. Сторони скористались своїм правом щодо подачі заяв по суті справи.

Перевіривши письмовими доказами доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що 29.11.2023 декларантом ОСОБА_1 в своїх інтересах подано для митного оформлення в режимі імпорту митну декларацію (МД) № 23UA40U0 (а.с.65) з метою декларування товару «Автомобіль легковий, що був у використанні: марка - MERCEDES-BENZ; модель - VITO; номер кузова - WDF6367;загальна кількість місць(включаючи водія) - 9,-призначений для перевезення людей та для використання на дорогах загального користування; тип двигуна -дизельний; робочий об`єм циліндрів двигуна - 2143 см.куб; потужність двигуна- 120 Kw; власна вага - 1985 кг; маса уразі максимального завантаження - 3100 кг; номер двигуна - немає даних; колісна формула - 4х2;тип кузова - універсал; колір - сірий; екологічна норма - Євро 6;дата першої реєстрації - 07.06.2018; календарний рік виготовлення - 2018; модельний рік виготовлення - 2018; країна виробництва - Німеччина; торгівельна марка - MERCEDES-BENZ;- 1шт.».

Декларантом в графі 42 МД № 23UA40U0 від 29.11.2023 вказано ціну товару в сумі 9250 Євро та зазначено в графі 45 митну вартість в сумі 380254,26 грн, що еквівалентно 9550 Євро (ціна товару + транспортні витрати), яку визначено за 1 (основним) методом визначення митної вартості товару.

На підтвердження обґрунтованості заявленої в МД митної вартості товару та обраного методу її визначення, декларант надав митному органу разом з декларацією перелік документів, визначених в гр.44 МД, згідно Класифікатору документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 року №1011 «Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій» (а.с.15-24).

Відповідач, вважаючи, що документи, подані для підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а також у зв`язку із спрацюванням ризиків АСАУР надіслав декларанту електронне повідомлення від 30.10.2019 про надання в 10-ти денний термін додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме:

1) документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваного товару, в тому числі- калькуляцію транспортних витрат;

3) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

4) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість якого визначається;

7) висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Декларантом було надано: фактуру від 17.08.2023 №231039, копію митної декларації країни відправлення від 29.11.2023 №MRN 23БЕ72Е2. Решту витребуваних документів декларант відмовився надати, про що вказано у відповіді на запит від 30.11.2023 року б/н (а.с.79зворот-80).

30.11.2023 відповідач прийняв рішення №UA 205050/2023/000764/1 про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205050/2023/033856 (а.с.29-31).

Згідно з графою 30 оскаржуваного рішення відповідачем визначено митну вартість товару: Автомобіль легковий, що був у використанні: марка - MERCEDES-BENZ; модель - VITO; номер кузова - WDF6367;загальна кількість місць(включаючи водія) - 9,-призначений для перевезення людей та для використання на дорогах загального користування; тип двигуна -дизельний; робочий об`єм циліндрів двигуна - 2143 см.куб; потужність двигуна- 120 Kw; власна вага - 1985 кг; маса уразі максимального завантаження - 3100 кг; номер двигуна - немає даних; колісна формула - 4х2;тип кузова - універсал; колір - сірий; екологічна норма - Євро 6;дата першої реєстрації - 07.06.2018; календарний рік виготовлення - 2018;модельний рік виготовлення - 2018; країна виробництва - Німеччина; торгівельна марка - MERCEDES-BENZ;- 1шт. за ціною 21500,00 Євро (замість 9250,00 Євро, що була заявлена декларантом).

Згідно з графою 33 рішення митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом. Під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості було встановлено, що декларантом заявлено митну вартість на рівні 9250,00 Євро, а також встановлено, що містяться розбіжності щодо власника транспортного засобу згідно умови купівлі-продажу та технічного паспорта. Згідно ст. 54 МК України митним органом під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару зобов`язана здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товару шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Згідно п. 10 ст. 58 МК України до митної вартості мають бути включені витрати, понесені покупцем, на страхування.

У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта. Митну вартість товару визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 Митного кодексу України, відповідно до наказу ДМСУ від 01.07.2021 №476 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України», на підставі цінової інформації, наявної в ЄАІС (МД від 18.07.2023 року №UA205140/2023/057401). Рівень митної вартості становить 21500 євро, з врахуванням положень статті 64 Митного кодексу України.

Позивач митне оформлення товару провів за митною декларацією №23UA69U5 від 01.12.2023 за 6 (резервним) методом визначення митної вартості із застосуванням фінансових гарантій у вигляді грошової застави відповідно до розділу Х Митного кодексу України (а.с.25).

Не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товарів № UA №205050/2023/000764/1 від 30.11.2023, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно частини 1 статті 246 Митного кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - МК України) метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи..

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари..

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частина 1, 2 статі 51 МК України).

Відповідно до частини 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення..

Згідно з частиною 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до частини 1 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з частиною 2 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина 3 статті 54 МК України).

Згідно з частиною 6 статті 54 МК України Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Таким чином, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Зі змісту приписів розділу ІІІ («Митна вартість товарів та методи її визначення») МК України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості.

Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановлені належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановлені достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.

Відповідно рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Як установлено судом, що митна вартість ТЗ за першою митною декларацією (№ 23UA40U0 від 29.11.2023) визначена декларантом за основним (1) методом.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що при митному оформленні транспортного засобу спрацювала система управління ризиками, у зв`язку з чим встановлено, що вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Встановлено, що подані до митного оформлення документи містять розбіжності а саме: 1) продавцем товару відповідно до інвойсу від 16.11.2023 №1059-23 (далі- Інвойс) є Hech Automobile GmbH, тоді як власником товару в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу вказано AKPERSONAL GMBH; 2) інвойсом передбачена передоплата за товар. Банківських платіжних документів не надано. Крім того, декларантом надано довідку транспортних витрат від 29.11.2023 року б/н, проте не надано жодних транспортних документів та документів, що підтверджують суму даних витрат.

За таких обставин, митний орган вважав, що МД не могла бути оформлена за основним методом, у зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, митну вартість визначена за резервним методом.

Так, статтею 57 МК України встановлено перелік методів визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Згідно з частиною 2 статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Частинами 4-5 статті 58 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Статтею 64 МК України встановлено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Системний аналіз наведених правових норм дозволяє зробити висновок, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок доведення митної вартості товару лежить на позивачеві. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Разом з тим, такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

З матеріалів справи випливає, що надана декларантом фактура на закупівлю від 17.08.2023 №231039 виписана не власником товару, вказаним в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу. Окрім того, вартість товару, вказана в даній фактурі на закупівлю, є вищою, ніж вартість продажу товару згідно інвойса від 16.11.2023 №1059-23 (а.с.19).

Суд зауважує, що у відповіді декларанта на запит митного органу від 30.11.2023 б/н, зазначено, що оплата проводилася готівкою, одже дане твердження суперечить умовам оплати, вказаним в Інвойсі (договорі купівлі-продажу) від 16.11.2023 №1059-23, де вказано, що суму 9250 Євро, отримано банківським переказом 09.11.2023 року.

Для здійснення митного оформлення придбаного транспортного засобу ОСОБА_1 не надав жодного розрахункового документа на підтвердження факту сплати його вартості 9250 євро готівкою, зокрема чеків, квитанцій, розписок; не надано доказів укладення договору страхування придбаного ТЗ. Таких доказів позивачем також було не надано і під час судового розгляду даного спору.

Слід зауважити, що згідно з частиною другою статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

На переконання суду, ненадання таких документів свідчить про неможливість застосування позивачем норм національного законодавства, які надають йому право обґрунтувати митну вартість увезеного товару та спростувати доводи митного органу щодо заниження такої вартості.

Також, суд звертає увагу і на те, що відповідно інвойсу від 16.11.2023 №1059-23, позивач ТЗ придбавав у Hech Automobile GmbH, однак, із свідоцтва про реєстрацію ТЗ випливає, що попереднім власником цього ТЗ є AKPERSONAL GMBH (арк. спр. 17).

Доказів переходу права власності від AKPERSONAL GMBH до Hech Automobile GmbH, ціни придбання за такою угодою суду не надано, що не дає можливості надати оцінку господарській операції цих контрагентів.

Окрім того, відповідно до довідки про транспортні витрати №Б/Н від 29.11.2023 ОСОБА_1 вказує, що транспортні витрати за маршрутом: від Бад-Боклет (Німеччина) до п/п «Устилуг- Зосин» Волинської ДМС (Україна) становить 300 (триста) EUR.

Разом з тим, суд звертає увагу, що позивач не надав документального підтвердження, що понесенні транспортні витрати становлять 300 EUR. Із даної довідки не можливо належним чином розрахувати понесені витрати так, як не долучено калькуляцію транспортних витрат, що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 в даній довідці вказує на можливе заниження витрат до кордону України, адже їх не можливо в повній мірі розрахувати та перевірити чи всі числові значення до них додані.

Також позивачем ні до митного органу ні до суду під час розгляду справи не надано копії чеків, рахунків на купівлю палива та інші витрати, які здійснювалися під час переміщення т/з від Бад-Боклет (Німеччина) до п/п «Устилуг» (Україна).

Суд зауважує, що транспортні витрати - це одна з складових митної вартості і за вищевказаними умовами поставки вони повинні включатися до її числа та належним чином підтвердженні.

Відтак, зазначені обставини, на переконання суду вказують на наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості, оскільки надані митному органу документи містили розбіжності з приводу особи, яка зазначена власником ввезеного транспортного засобу, не підтверджували загальної суми всіх платежів, які здійснені покупцем оцінюваного транспортного засобу продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця, а також ненадано доказів транспортних витрат, що в свою чергу було правовою підставою для витребування відповідачем додаткових документів у декларанта та надало митниці, за вищеописаних обставин, право вчиняти послідовні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару.

У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є саме ціна товару та інші складові митної вартості товару.

Підсумовуючи вказане, оскільки декларантом не надано належних документів та не спростовано сумнівів митного органу у правильному визначенні митної вартості товару, суд дійшов висновку, що позивачу правомірно відмовлено у митному оформленні транспортного засобу за заявленою ним митною вартістю відповідно до вимог митного законодавства.

При цьому, як встановлено з матеріалів справи, прийняттю рішення про коригування передувала процедура консультацій щодо обрання методу визначення митної вартості товару та обмін наявною інформацією, в ході якої митний орган прийшов до обґрунтованого висновку, що митна вартість товару не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, а правом подачі додаткових документів позивач не скористався.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач під час прийняття оскаржуваного рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.

Інші доводи сторін не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа №802/2236/17-а).

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На думку суду відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, виконано та доведено правомірність та законність його рішення, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 241-246, 255, 257, 260, 262, 297 КАС України, на підставі Митного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Волинської митниці (44350, Волинська область, Ковельський район, село Римачі, вулиця Призалізнична, 13, ідентифікаційний код юридичної особи 43958385) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA205050/2023/000764/1 від 30.11.2023 - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський