Справа № 420/27750/23
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2024-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/27750/23

Перша інстанція: суддя Бутенко А.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

за участі секретаря Алексєєвої Н. М.

позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Шилова В. Ю.;

представника ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2023 року адвокат Шилов В.Ю., представляючи інтереси ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ), в якому з урахуванням уточнень просив:

- визнати протиправними та скасувати накази № 400 від 29.12.2022, № 79-РС від 22.08.2022, № 265 від 24.08.2022, № 110 від 30.03.2022, № 6-РС від 29.03.2022, № 49-РС від 19.06.2023, № 124-РС від 29.11.2022, № 128-РС від 19.12.2022 в частині, що стосується військового звання ОСОБА_1 ;

- зобов`язати внести зміни до наказів № 400 від 29.12.2022, № 79-РС від 22.08.2022, № 265 від 24.08.2022, № 110 від 30.03.2022, № 6-РС від 29.03.2022 , № 49-РС від 19.06.2023, № 124-РС від 29.11.2022, № 128-РС від 19.12.2022 та виправити військове звання ОСОБА_1 «солдат» на військове звання «головний сержант»;

- зобов`язати нарахувати та виплатити різницю між отриманим посадовим окладом за військове звання «солдат» та неотриманим окладом за військове звання «головний сержант», за період з 30.03.2022 по 29.12.2022.

Також адвокат Шилов В.Ю. просив стягнути на користь його довірителя з ВЧ НОМЕР_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 гривень та судовий збір в розмірі 6 871, 04 гривень.

Як указує представник позивача, підставою, для подання цього позову, є неправильне зазначення, командиром ВЧ НОМЕР_1 , військового звання позивача в перелічених вище наказах, а саме замість звання «старшина» вказано звання «солдат».

Пояснюючи обставини справи, адвокат Шилов В.Ю. зазначає, що наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 18.11.1991 №271 ОСОБА_1 було присвоєно звання старшина, про що також було зазначено у військовому квітку.

Покликаючись на Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ), Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання військового обов`язку та проходження військової служби» від 17.10.2019 №205 ІХ (далі Закон №205 ІХ), Порядок проведення у Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту переатестації військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу у військових званнях, затверджений наказом Міністра оборони України від 14.05.2020 №149 (далі Порядок №149), адвокат Шилов В.Ю. наголошує, що особам, які підлягають переатестації, безпосередній командир (начальник) військовослужбовця присвоює особі, яка мала звання «старшина» військове звання «головний сержант».

За такого правового регулювання, на його думку, ОСОБА_1 , маючи раніше присвоєння «старшина» мав би обліковуватися як військовослужбовець із званням «головний сержант».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), позов адвоката Шилова В.Ю., в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд визнав протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо неправильного зазначення у наказах № 400 від 29.12.2022, № 79-РС від 22.08.2022, № 265 від 24.08.2022, № 110 від 30.03.2022, № 6-РС від 29.03.2022, № 49-РС від 19.06.2023, № 124-РС від 29.11.2022, № 128-РС від 19.12.2022 - військового звання ОСОБА_1 та зобов`язав внести у перелічені накази зміни, та виправити військове звання ОСОБА_1 «солдат» на військове звання «головний сержант».

Поряд з цим, суд відмовив у задоволенні вимог про обов`язок ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю між отриманим посадовим окладом за військове звання «солдат» та неотриманим окладом за військове звання «головний сержант», за період з 30.03.2022 по 29.12.2022.

Підставою для цього, суд зазначив, що ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є питання правильного зазначення військового звання позивача у наказах та внесення, ВЧ НОМЕР_1 , відповідних змін до цих наказів, а тому вимога про нарахування та виплату різниці між отриманим посадовим окладом за військове звання «солдат» та неотриманим окладом за військове звання «головний сержант» на час є передчасною.

Також суд стягнув, за рахунок бюджетних асигнувань ВЧ НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 435,52 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Частково задовольняючи вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд поважав необґрунтованим, заявлений адвокатом Шиловим В.Ю., розмір таких витрат, в сумі 7000,00 грн та дійшов висновку про його зменшення до 3000,00 грн.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_1 про неправильне зазначення ВЧ НОМЕР_1 , в оскаржуваних наказах, його військового звання, а саме замість «солдат» - «головний сержант», суд виходив із таких обставин справи та нормативного регулювання.

Проаналізувавши Закон №2232-ХІІ у первинній редакції та внесені до нього зміни, суд першої інстанції дійшов висновку, що ВЧ НОМЕР_1 не мала жодних правових підстав щодо зміни, на власний розсуд, військового звання позивача із «старшини» на «солдата».

Суд відзначив, що на момент призову ОСОБА_1 позивача на військову службу, він мав військове звання «старшина», що підтверджується наданими до суду письмовими доказами

На думку суду, твердження відповідача про те, що запис у військовому квитку позивача є недостовірним, не може прийматися до уваги, оскільки жодних доказів на підтвердження зазначеного факту не надано.

Також, суд зауважив, що між сторонами відсутній спір про достовірність внесених, до військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 записів, а тому відсутні підстави для надання вказаним обставинам правової оцінки.

Отже, на переконання суду, ВЧ НОМЕР_1 повинна була призначити ОСОБА_1 військове звання «головний сержант», що відповідає вимогам Порядку №149.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

В апеляційній скарзі ВЧ НОМЕР_1 указує на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, в частині задоволення позову, просить його, в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Також ВЧ НОМЕР_1 , у прохальній частині апеляції, просить, у разі залишення скарги без задоволення, зменшити відшкодування, покладених на неї судових витрат у вигляді судового збору та стягнути судовий збір щодо однієї немайнової вимоги, яка підлягала сплаті на момент подання позову в сумі 858,88 грн.

Обґрунтування апеляції складається з такого.

Як стверджує скаржник, висновки суду про часткове задоволення позову базуються на відомостях військового квитка радянського зразка, наданого позивачем в якості доказу присвоєння йому військового звання «старшина». Проте, на думку скаржника, суд повинен був урахувати його доводи про недостовірність вказаного запису.

На переконання представника ВЧ НОМЕР_1 , пункти 20, 21, 22 Положення про проходження дійсної строкової служби солдатами, матросами, сержантами і старшинами радянської армії та воєнно- морського флоту, введеного у дію наказом Міністра оборони СРСР від 1984 року № 150 (надалі - Положення № 150), забороняють присвоїти рядовому солдату строкової служби військове звання «старшина», оминувши щонайменше три ланки військових звань, а саме «молодший сержант», сержант» та «старший сержант».

За таких обставин, як пояснює скаржник, на момент зарахування позивача до лав Збройних Сил України, у командування військової частини НОМЕР_1 не було належних підстав уважати, що запис про присвоєння рядовому ОСОБА_1 військового звання «старшина» являється дійсним та правильним, оскільки зроблений із грубим порушенням старшинства військових звань, усупереч вимог чинного, на той момент, законодавства, а саме, Положення № 150.

Крім того, на думку представника ВЧ НОМЕР_1 , поза увагою суду лишилися його доводи, що посада «старший обчислювач» не відповідає рівню військового звання «старшина», яку позивач обіймав увесь термін строкової служби в період з 1989 по 1991 роки.

Згідно Переліку штатних посад рядового, сержантського і старшинського складу та відповідних їм військових звань і тарифних розрядів посад, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.09.2020 №317 (надалі- Перелік №317), посаді «старший обчислювач» відповідає військове звання «старший солдат».

За таких обставин, як заявляє скаржник, командування ВЧ НОМЕР_1 не мало належних підстав призначати на військову посаду, еквівалентну військовому званню «головний сержант», військовослужбовця ОСОБА_1 , який ніколи не обіймав військових посад вище за «старшого обчислювача».

Скаржник не згоден з висновком суду першої інстанції про відсутність між сторонами спору про недійсність запису про військове звання ОСОБА_1 у військовому квітку.

На його переконання, наведені обставини, входять до предмету позову, підлягають доказуванню і не можуть бути розглянути в рамках окремого судового провадження.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції про розподіл судових витрат у вигляді сплати судового збору, скаржник указав , що суд першої інстанції, стягнувши з нього судовий збір в сумі 3 435,52 грн, із розрахунку 4-ох позовних вимог немайнового характеру, жодним чином це обґрунтував. Як вважає скаржник, адвокатом Шиловим В.Ю. заявлена одна немайнова вимога, за яку необхідно було сплатити 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн), з урахування коефіцієнту пониження 0,8 за подання процесуальних документів в електронній формі, який на момент звернення із позовом становив 858,88 грн.

Адвокат Шилов В.Ю. у відзиві на апеляцію указує на наявність підстав для відмовлення в її задоволенні та про залишенні в силі рішення суду першої інстанції.

У відзиві наголошується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також ІНФОРМАЦІЯ_2 підтвердили, що ОСОБА_1 перебував на військовому обліку до 03.03.2022 у військкому званні «старшина».

На його думку військовий квіток ОСОБА_1 та відповіді територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є належними, допустимим та достовірними доказами проходження його довірителем військової служби та присвоєння військового звання «старшини».

Адвокат Шилов В.Ю. підтримав позицію суду першої інстанції про те, що наказ ВЧ НОМЕР_2 про присвоєння ОСОБА_1 військового звання «старшини» ніхто не оскаржив, він є чинним.

Також у відзиві на апеляцію міститься клопотання адвоката Шилова В.Ю. про стягнення з ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 грн.

На підтвердження, понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу адвокат надав додаткову угоду про надання правової допомоги №72 від 18.09.2023, акт про надання послуг, до цього договору та платіжну інструкцію про оплату ОСОБА_1 на адресу адвоката Шилов В.Ю. гонорару в сумі 4 000 грн.

Відповідно до акта про надані послуги, ціна за годину виконаних дій складає 1000 грн.

Так, підготовка та направлення запитів до ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5 склала 1 годину і вартість такої послуги складає 1000 грн.

Поряд з цим, ознайомлення з апеляційною скаргою та підготовка відзиву зайняло 3 години, а відтак вартість цієї послуги склала 3000 грн.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ВЧ НОМЕР_1 підтримав доводи апеляції.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Шилов В.Ю. заперечували проти її задоволення, просили рішення суду залишити без змін та стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 грн.

Фактичні обставини справи.

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 в період з 26.11.1989 по 19.11.1991 роки проходив строкову військову службу у ВЧ НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ).

У даному військовому квітку міститься наказ командира ВЧ НОМЕР_2 від 26.11.1989 №212 про присвоєння ОСОБА_1 військового звання «рядовий».

Також, в цьому документі, наявний наказ командира ВЧ НОМЕР_2 від 18.11.1991 №271 про присвоєння ОСОБА_1 звання «старшина».

03.03.2022, старшина за мобілізацією ОСОБА_1 , на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 за № 69/2022 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу.

На підставі пункту 2 витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.03.2022 №74 та пункту 2.28 витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_4 №38 від 06.03.2022 солдата ОСОБА_1 призначити на посаду стрільця зі стрілецького відділення 1 стрілецького взводу стрілецької роти ВЧ НОМЕР_4 . Вважати таким, що з 01.03.2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків, зазначена штатно-посадова категорія (далі ШПК) «солдат».

Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 06.03.2022 №38, старшина ОСОБА_1 , стрілець 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_4 вибув до ВЧ НОМЕР_1 АДРЕСА_2 у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира НОМЕР_5 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (по особовому складу) від 29.03.2022 №6-РС, солдат ОСОБА_1 призначений на посаду стрільцярегулювальника 2 комендантського відділення 3 комендантського взводу комендантської роти ВЧ НОМЕР_1 .

За пунктом 1.4 витягу з наказу ВЧ НОМЕР_4 №64 від 30.03.2022, вважати таким, що вибув з 30.03.2022 до нового місця проходження військової служби солдат ОСОБА_1

Наступним наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) №110 від 30.03.2022 солдата ОСОБА_1 , стрільця 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 184 окремого батальйону територіальної оборони ВЧ НОМЕР_1 вважати таким, що з 31.03. 2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Далі, наказами ВЧ НОМЕР_1 №49 РС від 19.06.2023, №79-РС від 22.08.2022, №265 від 24.08.2922, №124-РС від 29.11.2022, №128-РС від 19.12.2022, солдат ОСОБА_1 призначався на різні посади вказаної частини.

Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №400 від 29.12.2022 солдат ОСОБА_1 був виключений зв списків особового складу даної частини та вибув до ВЧ НОМЕР_6 .

Також в матеріалах справи наявна довідка ВЧ НОМЕР_1 від 25.03.2022 за №843 про те, що старшина ОСОБА_1 перебуває на військовій службі по мобілізації в даній частині.

Підставою для подання цього позову є неправильне зазначення військового звання позивача в наказах № 400 від 29.12.2022, № 265 від 24.08.2022, від 30.03.2022 №110, від 29.03.2022 № 6-РС, від 19.06.2023 № 49-РС, від 22.08.2022 №79-РС, від 29.11.2022, №124-РС, від 19.12.2022 № 128-РС.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляції, з огляду на таке.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введений воєнний стан.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі Закон №3543-XII) встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, згідно абзацу першого частини першої вищевказаної статті громадяни зобов`язані, зокрема з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до статті 5 Закону №2232-ХІІ (в редакції до 04.06.2020) кожному військовослужбовцю і військовозобов`язаному присвоюється військове звання.

Військові звання у Збройних Силах України та інших військах поділяються на армійські та флотські.

Військовослужбовці та військовозобов`язані поділялися на рядовий склад, сержантський і старшинський склад, склад прапорщиків (мічманів), офіцерський склад.

Так, до військових звань сержантського і старшинського складу належали: молодший сержант, сержант, старший сержант та старшина.

На підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців» від 04.06.2020 № 680-IX до частини 2 та 3 статті 5 Закону № 2232-XII внесено зміни, зокрема, встановлені армійські військові звання щодо сержантського і старшинського складу.

Молодший сержантський і старшинський склад: молодший сержант, сержант.

Старший сержантський і старшинський склад: старший сержант, головний сержант, штаб-сержант.

Вищий сержантський і старшинський склад: майстер-сержант, старший майстер-сержант, головний майстер-сержант.

Частина 10 розділу І частини 1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV (редакція 01.10.2020) встановлює, що кожний військовослужбовець має військове звання відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військові звання поділяються на армійські та корабельні згідно із частиною другою статті 5 Закону№ 2232-XII.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання військового обов`язку та проходження військової служби» від 17.10.2019 № 205-IX (далі Закон №205- ІХ) , з метою врегулювання питань пенсійного забезпечення громадян, які були звільнені з військової служби та яким були присвоєні військові звання до набрання чинності цим Законом, прирівняти військові звання рядового, сержантського і старшинського складу в таких співвідношеннях: старшина - перший сержант.

Як мовилося вище, наказом Міністерства оборони України від 14.05.2020 року №149 затверджений Порядок №149.

В пункті 4 даного Порядку було встановлено, що особам, які підлягають переатестації, посадовими особами, визначеними пунктом 3 цього Порядку, присвоюються відповідно такі військові звання: які мають, зокрема, військове звання «старшина» - військове звання «перший сержант.

Пункт 7 Порядку №149 унормовував, що громадянам, які мають військові звання запасу або резерву «старшина та які приймаються на військову службу за контрактом або призиваються на військову службу під час мобілізації, на особливий період, одночасно з прийняттям або призовом на військову службу присвоюються військові звання, визначені пунктом 4 цього Порядку.

Далі у вказаний Порядок, Наказом міністра оборони України від 12.10.2020 №379 були внесені зміни. Метою внесення змін було метою унормування питання проходження військової служби особами рядового та сержантського складу Державної спеціальної служби транспорту, яким були присвоєні військові звання до набрання чинності зазначеними законами.

У заголовок та пункт 1 Порядку №149 після слів: «проведення у Збройних Силах України» доповнено словами «та Державній спеціальній службі транспорту».

Пункт 3 оновленого Порядку №149 передбачає, що переатестація осіб, які підлягають переатестації, здійснюється за місцем проходження військової служби або служби у військовому резерві зі складанням атестації на присвоєння військового звання за формою, що додається (далі - атестація).

Атестацію складає безпосередній командир (начальник) військовослужбовця. Висновок за атестацією здійснює прямий командир (начальник) військовослужбовця.

Атестація розглядається на засіданні атестаційної комісії, підзвітній посадовій особі, яка її затверджує.

До участі в засіданні атестаційної комісії залучаються головні старшини органів військового управління, з`єднань, військових частин Збройних Сил України.

Затверджує атестацію та присвоює військове звання:

«головний сержант», «штаб-сержант» («штаб-старшина»), «майстер-сержант» («майстер-старшина») - командир бригади (полку, корабля 1 рангу) та посадові особи, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них і вищі.

За приписами пункту 4 особам, які підлягають переатестації, посадовими особами, визначеними пунктом 3 цього Порядку, присвоюються відповідно такі військові звання:

які мають військові звання «старшина» - військове звання «головний сержант»

Відповідно до пункту 7 Порядку №149 громадянам, які мають військові звання запасу або резерву, зокрема, «старшина», та які приймаються на військову службу за контрактом або призиваються на військову службу під час мобілізації, на особливий період, одночасно з прийняттям або призовом на військову службу присвоюються військові звання, визначені пунктом 4 цього Порядку.

Також, відповідно до Закону України від 21.03.2023 №2995-ІХ у розділі «Сержантський склад» підпункту 1 пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання військового обов`язку та проходження військової служби» позицію «перший сержант» замінити позицією «головний сержант».

Повертаючись до предмету позову щодо протиправного зазначення в оскаржуваних наказах військового звання ОСОБА_1 «солдат» замість військового звання «старшина», колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що ВЧ НОМЕР_1 не мала жодних правових підстав змінювати, на власний розсуд, військове звання позивача із «старшини» на «солдата».

Далі, вирішуючи питання чи має право позивач, маючи військове звання старшина, на присвоєння йому нового армійського звання, колегія суддів вважає, що так, але наголошує, що законодавство, яке регулює спірні правовідносини, не надає підстави суду зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 вказати конкретне військове звання, що міститься, зокрема, в переліку сержантського складу.

Пояснюючи свою позицію, суд апеляційної інстанції вказує на таке.

Як згадувалося вище, стаття 5 Закону № 2232-XII встановлює армійські звання як для молодшого сержантського складу так і до старшинського сержантського складу.

До таких звань відноситься молодший сержант, сержант, старший сержант, головний сержант, штаб-сержант, майстер-сержант, старший майстер-сержант, головний майстер-сержант.

До того ж, відповідно до пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №205- ІХ військове звання старшина прирівнюється до першого сержанту.

Перелічені вище законодавчі акти є чинними, діяли на момент проходження ОСОБА_1 військової служби та встановлюють декілька варіантів присвоєння нового військового звання військовослужбовцям, які мали військове звання «старшина».

Покликання адвоката Шилова В.Ю. на Закон України від 21.03.2023 №2995-ІХ, за яким позиція «перший сержант» замінена позицією «головний сержант», є недоречним, адже на момент прийняття вказаного Закону, ОСОБА_1 вже не проходив військову службу, а спірні накази, до яких позивач просить внести зміни щодо військового звання, датовані 2022 роком.

До того ж, слід врахувати, що зміни які були внесені в порядок №149 і які стосувалися присвоєння військовослужбовцю, який мав військове звання «старшина» -військового звання «головний сержант», стосувалися питання проходження військової служби особами рядового та сержантського складу Державної спеціальної служби транспорту. Варто відзначити, що оновлений Порядок №149 також надає право прямому командиру військовослужбовця присвоїти йому звання не тільки «головний сержант», а також «штаб-сержант», «майстер-сержант».

Узагальнюючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, в частині зобов`язання ВЧ А7051внести зміни до оскаржуваних наказів, шляхом виправлення військового звання ОСОБА_1 з солдата на «головний сержант», слід скасувати та в задоволенні цієї вимоги відмовити.

На думку суду апеляційної інстанції, належним способом захисту позивача, є обв`язок ВЧ НОМЕР_1 внести зміни до наказів № 400 від 29.12.2022, № 79-РС від 22.08.2022, № 265 від 24.08.2022, № 110 від 30.03.2022, № 6-РС від 29.03.2022, № 49-РС від 19.06.2023, № 124-РС від 29.11.2022, № 128-РС від 19.12.2022, які стосуються військового звання ОСОБА_1 відповідно до Закону № 2232-XII та Порядку №149.

Досліджуючи доводи скаржника, що запис у військовому квитку ОСОБА_1 є недостовірним, колегія суддів підтримує позицію суду першої інстанції про те, що жодні докази на підтвердження зазначеного факту відсутні, а також вважає правильним зауваження суду про те, що не предметом даного спору наказ командира ВЧ НОМЕР_2 від 18.11.1991 №271 про присвоєння позивачу військового звання «старшина».

Розглядаючи питання стягнення з ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 грн, колегія суддів встановила, що адвокатом Шиловим В.Ю. надані достатні та достовірні докази надання такої допомоги на адресу ОСОБА_1 .

Перелік документів наданих адвокатом, наводився вище, це, зокрема, додаткова угода про надання правової допомоги №72 від 18.09.2023, акт про надання послуг, до цього договору та платіжна інструкцію про оплату ОСОБА_1 на адресу адвоката Шилов В.Ю. гонорару в сумі 4 000 грн.

За приписами частин 1 та 2 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частини 4-7 даної статті унормовують, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

5. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

6. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

7. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частина 9 статті 139 КАС України передбачає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як мовилося вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , а саме з двох заявлених позовних вимог, одна визнана обґрунтованою, а в іншій відмовлено.

Оскільки ВЧ НОМЕР_1 не подавала клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, колегія суддів не розглядає питання співмірності гонорару адвоката Шилова В.Ю., критеріям, що викладені в частині 5 статті 134 КАС України.

Визначаючи розмір відшкодування, на користь ОСОБА_1 , витрат на правову допомогу, колегія застосовує принцип пропорційності та вважає, що він складає 2 000 грн.

Вирішуючи довід апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 про те, що суд першої інстанції, стягуючи, з даної установи, судові витрати у вигляді сплати судового збору неправильно встановив його розмір в сумі 3 435,52 грн, вважаючи, що позивач заявив чотири позовні вимоги немайнового характеру, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як свідчить зміст позовної заяви, основною позовною вимогою немайнового характеру є визнання протиправними та скасування наказів командира Військової частини НОМЕР_1 в яких помилково вказано військове звання ОСОБА_1 «солдат».

Отже, в даному випадку, сплаті підлягав судовий збір за одну немайнову вимогу в сумі 858,88 грн., а тому рішення суду першої інстанції в частині розподілу судового збору слід змінити.

Відповідно до пункту 4 частини1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною 2 даної статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

На думку колегії суддів, у цій справі, суд приймаючи рішення зобов`язального характеру щодо присвоєння позивачу відповідного військового звання, неправильного розтлумачив законодавство, яке регулює спірні правовідносини.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 195, 308, 310, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року скасувати, в частині задоволення вимог про обов`язок Військової частини НОМЕР_1 внести зміни у накази № 400 від 29.12.2022, № 79-РС від 22.08.2022, № 265 від 24.08.2022, № 110 від 30.03.2022, № 6-РС від 29.03.2022, № 49-РС від 19.06.2023, № 124-РС від 29.11.2022, №128-РС від 19.12.2022 та виправити військове звання ОСОБА_1 «солдат» на військове звання «головний сержант».

Ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 внести зміни в накази № 400 від 29.12.2022, №79-РС від 22.08.2022, № 265 від 24.08.2022, № 110 від 30.03.2022, № 6-РС від 29.03.2022, № 49-РС від 19.06.2023 № 124-РС від 29.11.2022, №128-РС від 19.12.2022, зазначивши військове звання ОСОБА_1 , відповідно до статті 5 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ та Порядок проведення у Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту переатестації військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу у військових званнях, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.05.2020 №149.

Змінити розподіл судового збору, виклавши абзац п`ятий резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду в такій редакції:

«Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 88 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 18.04.2024.